Podpora Evropského parlamentu „oranžové revoluci“ na Ukrajině byla krokem směrem k ambiciózní politice rozšířené Evropské unie vůči svým sousedům.
Vnější vztahy
2005-09-07 - 18:26
Když na Ukrajině vypukla při posledních prezidentských volbách vážná politická krize, vyvinul Evropský parlament značné úsilí, aby se situace zklidnila a aby se dodržovaly demokratické zásady.
Tento přístup odráží vizi politiky sousedství EU, ve které jsou demokracie a právní stát podmínkou pro mírové soužití národů a ekonomické a sociální reformy musí jít ruku v ruce s úctou k demokracii a lidským právům.
Evropský parlament pozorně sledoval politickou situaci na Ukrajině již od 1. března 1998, kdy byla mezi EU a Ukrajinou uzavřena dohoda o partnerství a spolupráci.
V parlamentním výboru pro spolupráci s Ukrajinou, který byl vytvořen, aby dohlížel na provádění této dohody, evropští poslanci vždy usilovali o prohloubení bilaterálních vztahů s touto zemí.
U příležitosti návštěvy delegace poslanců EP v Kyjevě v září 2003 vyzval prezident Kučma Evropský parlament k vyslání pozorovatelské mise k prezidentským volbám konaným příštího roku.
Parlament vyslal pozorovatele na Ukrajinu již k parlamentním volbám v roce 2002.
Prezidentské volby v roce 2004 považovali jak evropští, tak američtí pozorovatelé za rozhodující moment v politickém vývoji země.
Necelé tři dny před prvním kolem voleb však Evropský parlament vyjádřil ve svém usnesení ze dne 28. října politování nad zhoršováním klimatu, v němž se odehrávala volební kampaň, a nad vystupováním státních orgánů a sdělovacích prostředků ve prospěch odcházejícího premiéra Viktora Janukovyče na úkor opozičního kandidáta Viktora Juščenka.
Parlament tedy vyzval ukrajinské orgány, aby „ učinily přítrž pokračujícímu porušování demokratických postupů “.
Dne 29. října dorazila na Ukrajinu delegace sedmi poslanců EP a připojila se k delegacím parlamentních shromáždění Rady Evropy, Organizace pro bezpečnost a spolupráci v Evropě (OBSE) a Severoatlantické aliance (NATO).
Předsedou delegace Parlamentu byl polský poslanec a člen socialistické skupiny Marek SIWIEC a místopředsedou Charles TANNOCK (PPE-DE, UK).
Delegace zaznamenala v průběhu volební kampaně znepokojivé anomálie: používání veřejných prostředků kandidátem Janukovyčem, omezování svobody pohybu ostatních kandidátů a zaujatost sdělovacích prostředků.
Poslanci měli rovněž příležitost přímo sledovat praktické obtíže, na které voliči naráželi ve volebních místnostech: chybné volební lístky, nevyhovující vybavení.
Celkově se však zdálo, že v naprosté většině volebních místností, které poslanci navštívili, probíhají volby zcela normálně.
Před zaujetím konečného stanoviska však chtěli pozorovatelé počkat na druhé kolo, které se mělo konat 21. listopadu za ještě choulostivější situace.
Politické klima kampaně se mezi oběma koly voleb skutečně výrazně zhoršilo, zejména v důsledku podezření z rozsáhlých podvodů.
V den voleb měli poslanci možnost zaznamenat značný nedostatek transparentnosti a kontroly, a to především na úrovni místních volebních komisí.
Na konci dne nabyli poslanci dojmu, že podle průběžných výsledků počítání hlasů zvítězil Viktor Juščenko, a totéž vyplývalo také z průzkumů u východu z volebních místností.
Předběžné výsledky, které oznámila Ústřední volební komise, však byly zcela opačné.
Evropští pozorovatelé tedy stejně jako jejich kolegové z jiných zemí dospěli k závěru, že předběžné výsledky neodpovídají skutečnosti, a pojali podezření, že při volbách došlo k rozsáhlým podvodům a nesrovnalostem.
Usnesení jako „bomba“
Dne 2. prosince přijal Evropský parlament na svém plenárním zasedání nové usnesení, v němž rozhodně odsoudil „ podmínky, za kterých se konalo druhé kolo prezidentských voleb na Ukrajině “ a vyjádřil „ svou solidaritu s ukrajinským lidem “, který dal statisícovými demonstracemi najevo svůj nesouhlas.
Poslanci odmítli rozhodnutí ústřední volební komise, která prohlásila za vítěze Viktora Janukovyče, aniž by ověřovala platnost voleb, a vyzvali ukrajinské orgány, aby „ anulovaly druhé kolo prezidentských voleb a znovu uspořádaly toto druhé kolo“ ještě před koncem roku.
Tato výzva, která se posléze rozezněla po celém světě, spolu s chladnokrevností zástupů ukrajinských demonstrantů a díky zprostředkování vysokého představitele pro zahraniční politiku Javiera Solany a prezidentů Polska a Litvy významně přispěla k řešení politické krize.
Politické řešení se podařilo nalézt dne 8. prosince.
Předseda Evropského parlamentu Josep BORELL je přivítal těmito slovy: „ Máme radost z úsilí všech stran o řešení krize, která vznikla po druhém kole prezidentských voleb, poznamenaných vážnými nesrovnalostmi.
Ukrajinský lid jejich výsledek nepřijal.
Zástupy demonstrantů, které přišly poklidně do centra Kyjeva, kde dnem i nocí tábořily v zimě a sněhu, řekly své jasné ‚ne‘.
Jsem rád, že byly vyslyšeny .“
Druhé kolo voleb bylo znovu uspořádáno dne 26. prosince.
Na místo se dostavila nová pozorovatelská mise Parlamentu, kterou tentokrát vedl polský poslanec ze skupiny křesťanských demokratů Jacek SARYUSZ-WOLSKI.
Na setkání s evropskými poslanci Viktor Juščenko prohlásil, že usnesení Parlamentu z 2. prosince bylo „ ‚bombou‘, díky níž se ozvala pravda, která v psané formě dosud nezazněla z žádné jiné mezinárodní organizace “.
Tentokrát evropští pozorovatelé konstatovali, že volby byly svobodné a transparentní, odpovídaly mezinárodním standardům a proběhly poklidně a že jejich jasným vítězen je Viktor Juščenko: 52 % hlasů pro něj, 44 % pro Viktora Janukovyče.
Dne 13. ledna tohoto roku schválil Parlament drtivou většinou (467 hlasů pro, 19 proti a 7 poslanců se zdrželo hlasování) třetí usnesení, v němž přivítal „ spravedlivé volby konané 26. prosince 2004 “, které podle poslanců představovaly „ vítězství demokratických hodnot, institucí a postupů na Ukrajině “.
Tři ad hoc delegace na místě, tři přijatá usnesení a osobní zapojení řady poslanců ukazují, jakou důležitost Evropský parlament nedávným prezidentským volbám na Ukrajině přikládal.
Poslanci vynaložili velké úsilí o řešení politické krize, která volby provázela, a o dodržování demokratických zásad.
20050819FCS00984
„Klíčový soused“
Současné vztahy Evropské unie s Ukrajinou jsou součástí „evropské politiky sousedství“, kterou Evropská komise definovala v květnu 2004, krátce po rozšíření EU o deset nových členských států.
Tato politika stanovuje obecný rámec, v němž by se měly plánovat a odvíjet vztahy s každým z „nových sousedů“ Unie.
Dne 9. prosince 2004 přijala Komise program pro sedm zemí, mezi nimiž byla i Ukrajina.
Aby mohl tento program vstoupit v platnost, musí být ještě potvrzen Radou pro dvojstrannou spolupráci.
Nejedná se o nabídku perspektivy vstupu, nýbrž o postupnou integraci do některých politik EU (vzdělání, výzkum, životní prostředí atd.), o zlepšování spolupráce v oblasti boje proti trestné činnosti, správy hranic a řízení pohybů obyvatelska, a rovněž o postupné sbližování národních právních řádů s cílem rozšířit na tyto sousedy výhody vnitřního trhu.
V řadě usnesení o společné zahraniční a bezpečnostní politice a o lidských právech, zejména v usneseních ze 14. a 28. dubna 2005, vyzval Evropský parlament Evropskou unii, aby byla politika sousedství ambicióznější, aby byla „ v souladu s globálními ambicemi Unie “ v zájmu „ spravedlivější rovnováhy mezi jednotlivými regiony “ a aby se EU vyhnula „ jakýmkoliv projevům ochlazujícího zájmu EU o pokrok nejméně v oblasti západního Balkánu, Ukrajiny a jižního Kavkazu “.
Poslanci také zdůraznili, že „ díky začlenění otázek bezpečnosti do politiky sousedství EU ... budeme moci čelit hrozbám regionálního charakteru“ .
Trvali na nutnosti politické, obchodní a hospodářské spolupráce a připomněli, že základem společenských a hospodářských reformem musí být „ politiky prosazující dodržování lidských práv a demokratické standardy “.
V rámci nového finančního výhledu na období 2006–2013 Komise navrhla nový nástroj nazvaný „sousedství a partnerství“, který nyní posuzuje Evropský parlament.
Z tohoto nástroje by měly být podporovány reformy v zemích sousedících s EU, a to zejména v zemích východní Evropy.
Je nesporné, že ke zvýšení zájmu Parlamentu o oblast bývalého sovětského svazu přispělo i poslední rozšíření EU, které značně změnilo geopolitickou situaci.
Tuto orientaci odráží také postoj Parlamentu vůči Moldavsku a Gruzii (která měla svou „růžovou revoluci“ rok před „oranžovou revolucí“ na Ukrajině).
Parlament je znepokojen zejména situací v Bělorusku.
Dohoda uvavřená mezi EU a Běloruskem v roce 1995 zůstala bez výsledků a k vytvoření výboru pro spolupráci mezi EP a běloruským parlamentem rovněž nedošlo.
Styky mezi režimem prezidenta Lukašenka a Evropskou unií jsou velmi omezené od roku 1996, kdy Lukašenko nahradil parlament zvolený ve všeobecných volbách národním shromážděním, jehož členy jmenuje on sám.
Evropský parlament však udržuje politické styky s běloruskými demokratickými silami.
V červenci 2005 vyjádřili poslanci znepokojení nad zhoršováním situace v zemi, zejména pokud jde o svobodu sdělovacích prostředků, a žádali, aby Rada a Komise podpořily zahájení vysílání nezávislé rozhlasové stanice z Polska a z Litvy, a případně i z Ukrajiny.
To je dokladem zvláštního postavení Ukrajiny ve vztazích s EU.
V usnesení ze dne 28. října 2004 také poslanci připomněli význam Ukrajiny jako „ klíčového souseda a strategického partnera s hlubokými historickými, kulturními a hospodářskými vazbami na členské státy EU “.
Perspektiva vstupu?
V usnesení o nové politice sousedství EU, která byla velkou většinou přijata dne 20. listopadu 2003, vyjádřil Parlament své přesvědčení, že „ tato politika rozšířené Evropy, politika sousedství ... není v rozporu s aspiracemi některých sousedních evropských zemí na vstup do EU nebo na jiné smluvní vztahy “.
Parlament také uvítal „ vůli k integraci do EU, kterou tato země projevila, a současné iniciativy Rady a Komise směřující k vytvoření programu pro Ukrajinu “.
Řada ukrajinských představitelů však soudí, že tento program ztratí svou přitažlivost, pokud nebude existovat žádná perspektiva vstupu.
„Naše cesta do budoucnosti je cestou, kterou kráčí sjednocená Evropa“ , řekl nový ukrajinský prezident ve svém inauguračním projevu dne 23. ledna 2005. „ Patříme ke stejné civilizaci jako národy Evropy a sdílíme stejné hodnoty.
Naše místo je v Evropské unii.
Mým cílem je, aby Ukrajina byla součástí jednotné Evropy.
“ V tomto bodě se prezident Juščenko neliší od svého předchůdce.
Zatímco představitelé EU na summitu EU a Ukrajiny v Jaltě dne 7. října 2003 zdůrazňovali, že nová politika sousedství se zřetelně liší od případného vstupu, prezident Kučma tehdy prohlásil, že strategickým dlouhodobým cílem jeho země je plná integrace do Evropské unie.
Ve svých usneseních si poslanci stále více všímají těchto evropských aspirací Ukrajiny.
Parlament možnost vstupu nevylučuje, ale přitom trvá na tom, že země musí splnit kodaňská politická kritéria, k nimž patří i konání svobodných a transparentních voleb.
Z tohoto hlediska byly poslední prezidentské volby, jak se praví v usnesení přijatém tři dny před volbami, „ jednoznačnou zkouškou toho, do jaké míry jsou ukrajinské orgány odhodlány uplatňovat společné evropské hodnoty a normy “.
Na slyšení ve Výboru pro zahraniční věci dne 25. ledna komisařka pro zahraniční vztahy Benita Ferrerová-Waldnerová uvedla, že Unie, „ která právě přijala deset nových zemí “, by měla jednat „ pragmaticky “.
Podle ní by „ byla škoda, kdyby byla politika sousedství odmítnuta hned poté, co byla zahájena“ .
Komisařka připustila, že o členství může požádat jakákoli evropská země, která splňuje tzv. kodaňská kritéria, avšak varovala, že „ nesmíme zapomenout n a jedno kritérium – schopnost Evropské unie nové země absorbovat .“
V usnesení ze 13. ledna 2005 Parlament vyzval „ ukrajinské politické vedení, aby upevnilo přijetí společných evropských hodnot a cílů na Ukrajině uskutečněním dalších kroků na podporu demokracie, občanské společnosti a právního státu, dalšími reformami směřujícími k liberalizaci trhu a překonáním politického rozdělení Ukrajiny “.
Parlament rovněž ujistil ukrajinský lid o své podpoře, pomoci a angažovanosti „ při vytváření svobodného a otevřeného systému, úspěšného tržního hospodářství a při zaujímání jeho právoplatného postavení ve společenství demokratických států “.
Parlament uvítal záměr Rady uspořádat co nejdříve zasedání Rady pro spolupráci EU a Ukrajiny a co nejrychleji přijmout program vztahů EU a Ukrajiny.
Poslanci především vyzvali „ Radu, Komisi a členské státy, aby kromě opatření akčního plánu v rámci evropské politiky sousedských vztahů zvážily ostatní formy spolupráce s Ukrajinou, které by poskytly zemi jasnou evropskou perspektivu, odpovídaly by projeveným tužbám velké většiny ukrajinského lidu, a podle možnosti nakonec vedly ke vstupu země do EU ".
Usnesení Evropského parlamentu ze dne 13. ledna 2005 o výsledcích voleb na Ukrajině Usnesení Evropského parlamentu ze dne 2. prosince 2004 o situaci na Ukrajině po druhém kole prezidentských voleb Usnesení Evropského parlamentu ze dne 28. října o prezidentských volbách na Ukrajině dne 31. října 2004 Usnesení Evropského parlamentu o politické situaci a o nezávislosti médií v Bělorusku Usnesení Evropského parlamentu ze dne 14. dubna o evropské bezpečnostní strategii a o politice sousedství Usnesení Evropského parlamentu ze dne 14. října 2005 o výroční zprávě Rady pro Evropský parlament o hlavních hlediscích a základních možnostech SZBP, včetně finančních důsledků pro souhrnný rozpočet Evropských společenství – 2003 Usnesení Evropského parlamentu ze dne 28. dubna 2005 o výroční zprávě o stavu lidských práv ve světě v roce 2004 a o politice EU v této oblasti
CS
1
PHOTO
20050819PHT00638.jpg
-//EP//TEXT TA P6-TA-2005-0009 0 NOT XML V0//CS
-//EP//TEXT TA P6-TA-2004-0074 0 NOT XML V0//CS
-//EP//TEXT TA P6-TA-2004-0046 0 NOT XML V0//CS
-//EP//TEXT TA P6-TA-2005-0295 0 NOT XML V0//CS
-//EP//TEXT TA P6-TA-2005-0133 0 NOT XML V0//CS
-//EP//TEXT TA P6-TA-2005-0132 0 NOT XML V0//CS
-//EP//TEXT TA P6-TA-2005-0150 0 NOT XML V0//CS
-//EP//DTD IM-PRESS 20050901 FCS DOC XML V0//EN
-//EP//STYLESHEET IM-PRESS 20050901 FCS DOC XML V0//EN
