KONEČNÉ ZNĚNÍ
A6-0014/2004
12. října 2004
NÁVRH ZPRÁVY
o Výroční zprávě Evropské centrální banky za rok 2003
(2004/2144(INI))
Hospodářský a měnový výbor
Zpravodaj:
Alain Lipietz
PE 347.011v03-00
OBSAH
NÁVRH USNESENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU............................................................3
VYSVĚTLUJÍCÍ PROHLÁŠENÍ..............................................................................................11
POSTUPY.................................................................................................................................15
NÁVRH USNESENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU
o Výroční zprávě Evropské centrální banky za rok 2003
( 2004/2144(INI) )
– ohledem na Výroční zprávu Evropské centrální banky za rok 2003,
– s ohledem na článek 113 Smlouvy o ES,
– s ohledem na článek 15 Statutu Evropského systému centrálních bank a Evropské centrální banky,
– s ohledem na své usnesení ze dne 2. dubna 1998 o demokratické odpovědnosti ve třetí etapě hospodářské a měnové unie (HMU)
Úř. věst.
C 138, 4.5.1998, s.177 ,
– s ohledem na své usnesení ze dne 3. července 2003 o Výroční zprávě Evropské centrální banky za rok 2002
Úř. věst.
C 74 E, 24.3.2004, s. 867 ,
– s ohledem na své usnesení ze dne 26. února 2004 o situaci v evropském hospodářství; zpráva o hlavních směrech hospodářských politik
P5_TA(2004)0116 . ,
– s ohledem na své usnesení ze dne 22. dubna 2004 o doporučení Komise týkajícímu se aktualizace hlavních směrů hospodářských politik členských států a Společenství z roku 2004 (na období 2003–2005)
P5_TA(2004)0378 . ,
– s ohledem na zprávu Účetního dvora ze dne 14. a 15. ledna 2004 o auditu provozní efektivity řízení Evropské centrální banky za rozpočtový rok 2002
Úř. věst.
C 45, 20.2.2004, s. 27 ,
– s ohledem na rozhodnutí Evropské centrální banky ze dne 19. února 2004
Úř. věst.
L 80, 18.3.2004, s. 33 , kterým se přijímá jednací řád Evropské centrální banky, a ze dne 17. června 2004
Úř. věst.
L 230, 30.6.2004, s. 61 , kterým se přijímá jednací řád Generální rady Evropské centrální banky,
– s ohledem na hospodářskou prognózu Evropské komise z jara 2004,
– s ohledem na článek 106 a čl.
112 odst.
1 jednacího řádu,
– s ohledem na zprávu Hospodářského a měnového výboru ( A6-0014/2004 ),
A. uznávaje plnou nezávislost Evropské centrální banky (ECB) a Evropského systému centrálních bank (ESCB),
B. vzhledem k tomu, že hlavním cílem Evropské centrální banky (ECB) a Evropského systému centrálních bank (ESCB) je udržovat cenovou stabilitu a podporovat obecnou hospodářskou politiku Evropského společenství (ES), jak byla definována v článku 2 Smlouvy,
C. vzhledem k tomu, že v roce 2003 došlo k výraznému oživení mezinárodní ekonomiky, jehož hlavním motorem byly především Spojené státy americké a Asie (růst světového HDP: 3,7 %),
D. vzhledem k tomu, že v roce 2003 vzrostlo HDP Evropské unie o pouhých 0,8 % a HDP eurozóny o pouhých 0,4 %; inflace v eurozóně dosáhla rekordně nízkých hodnot (pokles na 2,1 % z 2,3 % v roce 2002); nadměrná likvidita způsobená silným růstem peněžního agregátu M3 na úrovni 7,1 %, přičemž cíl ECB činil 4,5 %; rozpočtová situace se dále zhoršovala až na průměrnou hodnotu 2,7 % HDP eurozóny (2,3 % v roce 2002); došlo k výraznému nárůstu úvěrů poskytovaných soukromému sektoru a nezaměstnanost zůstávala stabilní,
E. vzhledem k tomu, že ECB dne 8. května 2003 oznámila, že jejím cílem je udržet inflaci „v střednědobém horizontu těsně pod hranicí 2 %“,
F. vzhledem k tomu, že článek 10 Statutu ESCB a ECB nevyzývá Radu guvernérů, aby svá rozhodnutí přijímala hlasováním, nýbrž pouze objasňuje volební postupy,
G. vzhledem k tomu, že čl.
10 odst.
4 tohoto Protokolu vyzývá k tomu, aby zápisy ze schůzí byly důvěrné, přičemž Rada guvernérů může rozhodnout o zveřejnění výsledků svých jednání,
H. vzhledem k tomu, že rozšíření EU dne 1. května 2004 postavilo HMU, ESCB a ECB před nové a náročné úkoly; národní centrální banky nových členských států podepsaly dohodu centrálních bank o mechanismu směnných kurzů (ERM) II,
I. vzhledem k tomu, že estonská koruna, litevský litas a slovinský tolar se k ERM II připojily dne 28. června 2004,
J. vzhledem k tomu, že v některých členských státech se začalo diskutovat o potřebnosti euromincí nízkých hodnot a že panují obavy, že po jejich zrušení vzniknou inflační tlaky v důsledku zneužívání zaokrouhlování,
1. vítá nového prezidenta ECB;
2. je přesvědčen, že po pěti letech lze evropskou měnovou unii považovat za velmi úspěšnou, a to do značné míry díky činnosti ECB a jejího předchůdce Evropského měnového institutu;
3. vyjadřuje své uspokojení nad skutečností, že ECB plně přijala svou odpovědnost (Výroční zpráva za rok 2003, kapitola 5) vůči veřejnosti a Evropskému parlamentu vzhledem k různým úkolům, které jí podle Smluv přísluší;
4. vítá rekordně nízké hodnoty úrokových sazeb v eurozóně; je přesvědčen, že ECB správně reagovala na hospodářský a finančních vývoj v roce 2003; zdůrazňuje, že by měla i nadále věnovat zvýšenou pozornost rychlosti, s níž trhy reagují na její rozhodnutí a předvídají je;
5. poznamenává, že postupné snižování úrokových sazeb nebylo vždy sdělováno klientům bank, a pokud ano, bylo tak činěno s výrazným zpožděním;
6. domnívá se kromě toho, že relativní oslabení hospodářské aktivity v eurozóně v roce 2003 nebylo způsobeno nedůvěrou ve stabilitu měny, ale nedostatkem strukturálních reforem a malým počtem odpracovaných hodin ve srovnání s jinými částmi světa;
7. vítá míru inflace, kterou ECB zvolila („těsně pod 2 %“) a přijala dne 8. května 2003, jako signál, že politika ECB bude garantovat měnovou stabilitu, aniž by akceptovala deflační tlaky;
8. domnívá se, že svou měnovou politikou v roce 2003 ECB podporovala cíl plné zaměstnanosti vytčený na zasedání Evropské rady v Lisabonu ve dnech 23. a 24. března 2000; souhlasí s ECB, že strukturální reformy musejí postupovat rychleji, aby bylo dosaženo úrovně růstu, která umožní dosáhnout lisabonských cílů;
9. je si vědom toho, že hlavním cílem ECB je zajistit cenovou stabilitu, neboť cenovou stabilitou může ECB přispět k dosažení cíle plné zaměstnanosti, jak byl definován v Lisabonské strategii;
10. akceptuje, že referenční hodnota pro měnový růst se nebude měnit každý rok, aby byl zdůrazněn dlouhodobý charakter této referenční hodnoty, shledává však, že by to nemělo být považováno za zrušení relativního významu měnového agregátu M3;
11. trvá na tom, že takováto povinnost zodpovídat se znamená v prvé řadě vysoký stupeň průhlednost v rozhodovacím procesu, který nutně vyžaduje zveřejňování zápisů z jednání a informací o tom, jak kdo hlasoval v Radě guvernérů;
12. opakovaně vyzývá ke každoročnímu zveřejňování přehledu trendů nejen o jednotlivých státech, ale o regionálních a přeshraničních aspektech, podobně jako tomu je u tzv. „beige book“ vydávané Federální bankou USA, což by ECB poskytlo možnost ovlivňovat diskusi o trendech produktivity a o cenových a mzdových očekáváních;
13. vyjadřuje ESCB pochvalu za to, že se soustředí na udržování cenové stability, a neangažuje se v politikách, jak navrhovali někteří ekonomové, které by mohly, nebo také nemusely vyústit v krátkodobé snížení nezaměstnanosti, ale o nichž se ví, že zvyšují jak inflaci, tak nezaměstnanost ve střednědobém a dlouhodobém horizontu;
14. je přesvědčen, že měnový dialog mezi Evropským parlamentem a ECB byl dosud úspěšný; klade důraz zejména na skutečnost, že tyto rozhovory zvýšily průhlednost měnové politiky a přispěly k jejímu zpřístupnění veřejnosti; vyzývá ECB, aby tento dialog s Parlamentem rozšířila a pokračovala ve své činnosti v oblasti vztahů s veřejností v zájmu posílení identifikace občanů s eurem;
15. vítá přistoupení estonské, litevské a slovinské měny k ERM II a podporuje zavedení eura ve všech starých i nových členských státech; zdůrazňuje, že je nutné jak úspěšně se účastnit ERM II, tak splnit konvergenční kritéria; zastává názor, že pokud jde o zavedení eura a splnění konvergenčních kritérií, je třeba rovného zacházení se všemi novými členskými státy;
16. vyjadřuje uznání ECB za novou formální úpravu její Výroční zprávy za rok 2003 a za změny na jejích internetových stránkách;
17. domnívá se, že ECB dosud plnila svůj rozpočet náležitým způsobem a vyjadřuje souhlas s auditem, který v roce 2002 provedl Účetní dvůr;
18. potvrzuje názor Evropského parlamentu, že ECB by měla vykonávat dohled nad bankovní činností EIB;
19. je přesvědčen o tom, že členské státy by měly zajistit, aby bankovky a mince všech hodnot, zejména mince v hodnotě 1 a 2 centů a bankovky v hodnotě 200 a 500 eur, byly přijímány ve všech zemích HMU;
20. vyjadřuje politování nad tím, že při přeshraničních maloobchodních platbách v eurech přetrvávají stále vysoké náklady, a žádá, aby ECB usilovala o zavedení pravidel, které by tuto oblast upravovaly; podporuje vytvoření jednotného evropského platebního prostoru;
21. vyzývá ECB, aby začala uvažovat o druhé generaci bankovek; vyzývá ECB k tomu, aby byla ostražitá vůči padělkům a aby při přípravě nové generace bankovek zohlednila dosavadní zkušenosti;
22. upozorňuje ESCB na problém, který vyvstal, když ESCB požádala výbor evropských regulátorů cenných papírů, aby působil v oblasti zúčtování a vyrovnání (clearing a settlement), což vytváří skutečnosti dlouho předtím, než může demokratický postup, jehož součástí je také Evropský parlament, vůbec započít;
23. pověřuje svého předsedu, aby předal toto usnesení Radě a Komisi a ECB.
VYSVĚTLUJÍCÍ PROHLÁŠENÍ
Pro zvolené představitele je vždy velice obtížné vyjadřovat se k činnostem Evropské centrální banky, neboť článek 108 Smlouvy jim zakazuje „ovlivňování“!
Naštěstí článek 113 stanoví opatření pro obecnou rozpravu v Evropském parlamentu o výroční zprávě ECB, která je předmětem této zprávy.
Výroční zpráva ECB za rok 2003 se zaměřuje především na „zásadu odpovědnosti“ ECB vůči Parlamentu (kapitola 5, s. 142).
Této zásadě se věnujeme ve třetí části této zprávy.
Vzhledem k tomu, že nás o to ECB výslovně požádala, v první části této zprávy zvážíme, zda politika, kterou ECB uplatňovala do konce roku 2003, splňuje cíle, které jí stanovily Smlouvy; v druhé části se zaměříme na hlavní změny, které proběhly v rámci zásad ECB v roce 2003.
Ve čtvrté části se budeme věnovat různým otázkám, na které se zaměřují právě probíhající debaty věnované měnové politice.
I.
ZÁSLUHY ECB PŘI PLNĚNÍ CÍLŮ STANOVENÝCH SMLOUVAMI
Podle podmínek článku 105 „je hlavním cílem ESCB udržovat cenovou stabilitu.
Aniž je dotčen cíl cenové stability, ESCB má podporovat obecnou hospodářskou politiku Evropského společenství s cílem přispívat k dosažení cílů Společenství, jak byly definovány v článku 2 Smlouvy.“ Tyto cíle stanovené v článku 2 („podporovat harmonický rozvoj hospodářských činností ve Společenství, nepřetržitý a vyvážený růst, vyšší stabilitu, vysokou úroveň zaměstnanosti a sociální ochrany, rovnoprávnost mezi muži a ženami, udržitelný
růst bez inflace“ atd.) byly vytýčeny na vrcholné schůzce v Lisabonu (cíl plné zaměstnanosti založené na konkurenceschopnosti) a v Gothenburgu (udržitelný rozvoj, zavádění Kjótského protokolu).
Pokud jde o cenovou inflaci, od poloviny roku 2003 se přiblížila dvěma procentům, zůstává však pod touto úrovní, a to i přes opakující se vnější ekonomické otřesy (zvyšování cen nafty a potravin).
Přestože skutečnost, že tyto ekonomické otřesy neměly zpětný vliv na mzdy (a následné vyloučení inflační spirály) vychází především ze struktury trhu práce, ocenění si zaslouží také ECB za své zásluhy při zachovávání této stability.
Na druhé straně pro rok 2003 byla charakteristická „výjimečnost eurozóny“.
Zatímco zbytek světa a dokonce i ostatní země EU (především Spojené království) překonaly hospodářskou krizi (USA: +3,1 %; Japonsko: + 2,5 %; Spojené království: +2,2 % HDP), hospodářský výsledek eurozóny ukázal další pokles oproti roku 2002 (HDP: +0,4 % , přičemž v roce 2002 byl + 0,9 %).
Tato „euroskleróza“ může mít mnoho příčin (včetně demografických), nicméně vzhledem k tomu, že je ovlivňována hospodářskou politikou, ať už rozpočtem či měnovou politikou (kterou, jak dále uvidíme, schvaluje ECB), nezbývá nám nic jiného než si povšimnout zjevné liknavosti Evropských orgánů v kontrastu s orgány Spojených států a Británie.
S ohledem na časová období reakce, ze kterých vychází hospodářská statistika (které se pohybují mezi 12 a 18 měsíci), měli bychom se zaměřit na období od konce roku 2001 do začátku roku 2003.
USA se posunulo od vyrovnaného rozpočtu ke schodku, který přesahoval 4 % HNP; schodek eurozóny se zvýšil z 2,4 % na 2,7 %.
Od začátku roku 2001 do poloviny roku 2003 poklesly úrokové sazby Amerických federálních fondů z 6,5 % na 1,5 % a dosáhly negativních reálných hodnot.
Sazba refinancování ECB poklesla pouze z 4,5 % na 2 % s hladinou 3,25 % během celého roku 2002.
V průběhu celého období zůstávaly sazby ECB v rozmezí 1 % a 1,5 % nad úrovní sazeb Federální rezervy.
Teprve v prosinci roku 2002 v důsledku kritiky společensko-hospodářské společnosti (a dokonce MMF) začala ECB snižovat své sazby s ohledem na nebezpečí deflace.
Dne 8. května 2003 podala ECB teoretické odůvodnění tohoto kroku, které je uvedeno v další části, především vysvětlení, že ke snížení reálných sazeb a přijetí určité úrovně inflace došlo ve snaze zvrátit deflaci.
Tento opožděný projev pružnosti vítáme.
Je třeba však zdůraznit, že samotná měnová politika nenese odpovědnost za opožděné oživení hospodářství v eurozóně.
a.
Úrokové sazby nebyly dostatečně vysoké, aby odradily investice, snad kromě –naneštěstí – dlouhodobých investic (výzkum, vzdělání a úspora energie) vyžadovaných Lisabonsko-Gothenburgskou strategií.
b.
Na druhé straně převrácení hierarchie úrokových sazeb mezi USA a EU vedlo k okázalému zvyšování hodnoty eura v letech 2002-2003, a vedlo ke ztrátě konkurenceschopnosti, což, jak ECB připustila ve své zprávě z roku 2003, výrazně převýšilo (pokud jde o vývoz) nárůst světové poptávky výrobků a služeb EU v první polovině roku 2003.
Zde ECB jednoznačně neuspěla při plnění svého úkolu „podporovat Lisabonské cíle“.
Nicméně je nutné připomenout, že je odpovědností Rady stanovit směrnice pro politiku směnných kurzů.
(Čl.
111 odst.
3).
c.
A konečně strnulost rozpočtové politiky eurozóny (která je v kontrastu dokonce s rozpočtovou politikou Spojeného království) je jednoznačně výsledkem procyklických opatření Paktu stability.
V říjnu 2002 předseda Prodi uznal, že je tento pakt „hloupý“, a v listopadu 2003 se Rada distancovala od jeho uplatňování, neboť všechny velké země EU (pokrývající 80 % evropské produkce) se jím přestaly řídit, zatímco Spojené království a USA již dávno překročily limit schodku 3 %.
II.
ZMĚNY V TEORII ECB
Dne 8. května 2003, zatímco úrokové sazby nadále klesaly, ECB oznámila změny ve svém teoretickém základu.
a. „Hospodářský pilíř“ byl jasněji definován.
Zatímco ECB až doposud vycházela z cíle inflace „nižší než 2 % ve střednědobém horizontu“, nyní usiluje o míru inflace „těsně pod hranicí 2 % ve střednědobém horizontu“.
To nepředstavuje pouze 1% obchodní skluz v cíli inflace.
Teoretické odůvodnění je velice důležité.
ECB uznává své poslání přispívat k obnovení růstu prostřednictvím velice nízkých nebo negativních úrokových sazeb, čehož je možné dosáhnout pouze v případě, že nominální ceny rostou dostatečně rychle.
Přijetí tohoto poslání ECB (což jednoznačně není nový teoretický objev, jak později uvidíme) uvítáme.
b. „Měnový pilíř“ uvádí na pravou míru význam měnového agregátu M3 (peněžní zdroj) v krátkodobém až střednědobém výhledu, a ECB nyní přestala vydávat jednoleté cíle.
To potvrzuje všeobecné empirické postřehy, že v průběhu posledních několika let agregát M3 stěží ovlivňoval ceny potravin a služeb.
ECB si za tuto skutečnost zaslouží pochvalu.
Je však třeba zdůraznit, že nadměrná likvidita může podpořit vznik spekulativních bublin na finančních a realitních trzích, což zvyšuje problém (mimochodem všeobecný) nedostatečného směrování úvěrové politiky.
Jinými slovy, jak nejlépe můžeme nabídnout agentům a státům Evropské unie peníze s velice nízkými nebo dokonce negativními sazbami, aby mohly financovat investice s dlouhodobou návratností stanovené v Lisabonu (vzdělání, výzkum) a Gothenburgu (úspora energie), aniž by vznikala likvidita, která je zdrojem spekulací na trhu?
ECB společně s Evropskou investiční bankou snad navrhne nějaká řešení.
III. „ODPOVĚDNOST“ ECB
Kapitola 5 jasně uznává, že ECB, stejně jako všechny veřejné orgány, musí být odpovědná široké veřejnosti, z níž v zásadě pochází její mandát a nezávislost, a správně stanoví prostředníka, který umožní uvedení této zásady do praxe: Evropský parlament.
Tato skutečnost, společně s prohlášením z 8. května, je nejlepší novinou v této zprávě.
Nyní musíme stanovit, jak chápeme pojem „odpovědný“.
Jak se zdá, zpráva ECB navrhuje, že odpovědnost neznamená více, než povinnost odpovědět na otázku: „Jakou práci jste odvedli?“ Demokratická odpovědnost však sahá poněkud dále: dává občanům právo ohradit se: „To ale není to, o co jsme vás žádali.“
V praxi se potvrdilo, že smlouvy neumožňují plné uplatňování demokratické odpovědnosti.
Dokonce i hierarchie poslání ECB (sledování inflace – plná zaměstnanost – udržitelný rozvoj) často sloužila ECB jako důvod k tomu, aby cíle 2 a 3 nepovažovala za důležité.
Chce-li EU, aby ECB v plnění těchto cílů řádně spolupracovala, musí to vyjádřit jednoznačněji a musí si zajistit prostředky k uvalení sankcí na Banku, nebude-li cíle plnit.
Možná by bylo pro EU smysluplné, hledat inspiraci ve statutu Federální Banky USA.
Prozatím by ECB mohla potvrdit svá kladná předsevzetí o „odpovědnosti“ tím, že:
· plně odpoví na pravidelný požadavek Parlamentu, aby zveřejňovala výměny názorů a hlasy při jejich rozhodování, abychom mohli alespoň zjistit, jaké argumenty byly použity a ve kterých bodech došlo ke shodě;
· se bude plně a bez arogance účastnit diskusí společensko-hospodářské společnosti a akademické obce.
Dlouhé měsíce od konce roku 2001 do roku 2003 ECB odmítala připustit to, co konečně přiznala 8. května, kdy se omezila na odpověď, že „ECB může nejlépe k hospodářskému růstu a zaměstnanosti přispět zajišťováním cenové stability“.
Tato přinejmenším neortodoxní myšlenka (tzn. čím více se zpomalí inflace, tím více se přiblíží plná zaměstnanost) je opakem toho, na čem se dohodli ekonomové, a sice, že existuje zaměnitelnost mezi inflací a nezaměstnaností vyjádřená negativním posunem „Philipsovy křivky“.
Je nutné připomenout, že Banka v Saint-Louis alespoň oznámila a prosazovala slavný model ospravedlňující zamítnutí přijatých myšlenek J.M. Keynese, ke kterým se vrátili Greenspan, Rubin a Lammers.
Otevřená veřejná diskuse o zaměnitelnosti inflace a nezaměstnanosti by bez pochyby ušetřila Evropě drahocenné měsíce před tím, než ECB připustila, že pro oživení hospodářství je nutné přijmout nepatrnou inflaci.
Otázkou do budoucnosti zůstává, zda míra inflace, která urychlí zlepšení zaměstnanosti v Evropě, je 2 %, .
IV.
EVROPANÉ A EURO
Vztah mezi Evropany a realitou spojenou s eurem je i nadále komplikovaný.
a.
Banky nadále účtují poplatky za převody a výměnu šeků mezi zeměmi v eurozóně.
Dokud se tak bude dít, nebude nikdy skutečně existovat jednotná měna.
b.
Některé země zvažují zrušení drobných mincí (1 a 2 centy).
Jiné země se na druhé straně domnívají, že 1 cent má podstatnou hodnotu pro drobné denní nákupy a že zavedení 5 centů jako nejmenší mince by vedlo k „chybám v důsledku zaokrouhlování“, což nahrává zvyšování cen.
Samotná tato obava ospravedlňuje zachování centu jako platidla.
Jestliže některým zemím byly poskytnuty vysoké hodnoty platidel (bankovka v hodnotě 500 EUR), které jsou v souladu s jejich tradicí, potom by bylo správné stejně tak respektovat země, které jsou zvyklé na menší hodnoty (bankovka v hodnotě 1 EUR).
c.
V první generaci bankovek nebylo povoleno zobrazování živých bytostí, dokonce krajin nebo skutečných památek, údajně aby nedocházelo k závisti mezi zeměmi.
Výsledkem je chladný vztah Evropanů ke svým penězům.
Žádná další země nevydává bankovky, na kterých by nebyly zobrazeny rostliny, zvířata, krajiny, díla stvořená člověkem nebo „významné osobnosti“.
Nyní jistě nadešel čas, kdy by Evropané velice rádi našli společné přírodní, umělecké a historické dědictví zobrazené na jejich bankovkách.
Proto by měla být zahájena diskuse o druhé generaci bankovek, které budou moci zobrazovat živé bytosti, krajiny nebo díla stvořená člověkem, které jsou dědictvím lidstva, nebo dokonce evropské osobnosti, na než existuje shodný názor, že přispěly k rozvoji kultury v Evropě.
POSTUP
Název
Výroční zpráva Evropské centrální banky
Referenční údaje
2004/2144(INI)
Právní základ
Článek 113 ES a článek 15 Statutu Evropského systému centrálních bank a Evropské centrální banky
Základ v jednacím řádu
článek 106 a čl.
112 odst.
1
Datum konzultace s Parlamentem
23.
4.
2004
Příslušný výbor
ECON
Datum oznámení na zasedání
14.10.2004
Výbor(y) požádaný(é) o stanovisko
Datum oznámení na zasedání
Nezaujaté stanovisko
Datum rozhodnutí
Užší spolupráce
Datum oznámení na zasedání
Zpravodaj(ové)
Alain Lipietz
Datum jmenování
28.7.2004
Předchozí zpravodaj(ové)
Hans Blokland
Projednání ve výboru
30.8.2004 21.9.2004 6.10.2004
Datum schválení
6.10.2004
Výsledek závěrečného hlasování
pro:
23
proti:
2
zdrželi se:
13
Členové přítomní při závěrečném hlasování
Pervenche Berès, Guntars Krasts, John Purvis, Zsolt László Becsey, Udo Bullmann, Ieke van den Burg, Paolo Cirino Pomicino, Gábor Demszky, Elisa Ferreira, Jean-Paul Gauzès, Benoît Hamon, Gunnar Hökmark, Ian Stewart Hudghton, Sophia Helena In 't Veld, Wolf Klinz, Kurt Joachim Lauk, Astrid Lulling, Gay Mitchell, Cristóbal Ricardo Montoro Romero, Joseph Muscat, Alexander Radwan, Bernhard Rapkay, Antolín Sánchez Presedo, Margarita Starkevičiūtė, Peter William Skinner, Sahra Wagenknecht, Lars Wohlin
Náhradníci přítomní při závěrečném hlasování
Mia De Vits, Harald Ettl, Ján Hudacký, Ona Juknevičienė, Werner Langen, Alain Lipietz, Thomas Mann, Diamanto Manolakou, Poul Nyrup Rasmussen, Andreas Schwab, Karl von Wogau
Náhradníci (čl.
178 odst.
2) přítomní při závěrečném hlasování
Datum předložení – A6
12.10.2004
A6-0014/2004
Poznámky
…
