30.
9.
2009 B7-0085/2009 NÁVRH USNESENÍ předložený na základě prohlášení Rady a Komise
v souladu s čl.
110 odst.
2 jednacího řádu
o summitu skupiny G20 v Pittsburghu
Lothar Bisky
,
Jürgen Klute
,
Miguel Portas
za skupinu GUE/NGL
PE428.689v01-00 B7‑0085/2009 Usnesení Evropského parlamentu o summitu skupiny G20 v Pittsburghu
Evropský parlament ,
– s ohledem na závěry summitu skupiny G20, který se konal v Londýně ve dnech 2. a 3. dubna 2009,
– s ohledem na zprávu skupiny odborníků na vysoké úrovni pro finanční dohled EU, které předsedá pan Jacques de Larosière, ze dne 25. února 2009 vypracovanou pro jarní zasedání Evropské rady 2009,
– s ohledem na legislativní usnesení Evropského parlamentu ze dne 6. května 2009 o návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady, kterou se mění směrnice 2006/48/ES a 2006/49/ES, pokud jde o banky přidružené k ústředním institucím, některé položky kapitálu, velkou angažovanost, režimy dohledu a krizové řízení Přijaté texty, P6_TA(2009)0367 .
,
– s ohledem na sdělení Komise o evropském finančním dohledu KOM(2009)252.
,
– s ohledem na návrh Komise o správcích alternativních investičních fondů KOM(2009)207.
,
– s ohledem na závěry ministrů financí skupiny G20, kteří zasedali v Londýně ve dnech 4. a 5. září 2009,
– s ohledem na prohlášení hlav států z pittsburského summitu, který se konal ve dnech 24. a 25. září 2009,
– s ohledem na čl.
110 odst.
2 jednacího řádu,
A. vzhledem k tomu, že svět prochází těžkou a hlubokou recesí a že dosud není jisté, zda tato recese nedosáhne obdobného rozsahu, jaký měla nesmírná hospodářská krize ve třicátých letech minulého století,
B. vzhledem k tomu, že prožíváme nejhlubší recesi od druhé světové války, která dramaticky oslabila hospodářství zemí skupiny G7, jejichž HDP podle prognóz OECD v tomto roce poklesne o 3,7 %,
C. vzhledem k tomu, že kolaps finančního systému zasáhl reálnou ekonomiku, která se musí vyrovnat s takovými problémy, jako jsou závažný úbytek pracovních míst, pokles životní úrovně, sociální problémy související se ztrátou bydlení a enormní zátěž penzijních systému a systémů sociálního zabezpečení,
D. vzhledem k tomu, že tato situace nejtíživěji doléhá na obyvatele nejchudších zemí; vzhledem k tomu, že stovky milionů lidí jsou v těchto zemích postiženy rychle stoupajícími cenami potravin a že kvůli recesi ztratí práci přibližně 50 milionů lidí; vzhledem k tomu, že podle odhadů Světové banky krize uvrhla dalších 90 milionů lidí do extrémní chudoby, kdy tito lidé žijí z méně než z 1,25 USD na den, což vyvolává pochybnosti ohledně toho, zda lze splnit rozvojové cíle tisíciletí, které OSN stanovila pro snížení chudoby; vzhledem k tomu, že má-li být těchto cílů dosaženo, musí rozvinuté země na tyto účely vyčlenit mnohem více prostředků,
E. vzhledem k tomu, že rostoucí nerovnováha v rozdělování příjmů a bohatství (růst zisků a bohatství, prudký pokles podílu práce na národním důchodu) byla v posledních třiceti letech hlavní hnací silou obrovského nárůstu investic na finančních trzích a vzniku cenové bubliny na trhu s aktivy; vzhledem k tomu, že neoliberální politiky zaměřené na liberalizaci finančních trhů a zhodnocování akcií pro jejich vlastníky v krátkodobém časovém horizontu za jakoukoli cenu zcela zkrachovaly,
F. vzhledem k tomu, že obecně sdílené přesvědčení vedoucích představitelů politických a podnikatelských kruhů a hlavního proudu ekonomů, že „svobodné trhy si poradí“ a že neomezovaná souhra tržních sil zaručuje účinnou a efektivní alokaci zdrojů, bylo finanční a hospodářskou krizí přesvědčivě vyvráceno,
G. vzhledem k tomu, že k finanční krizi a útlumu „reálné ekonomiky“ se připojily i další faktory strukturální povahy (změna klimatu a zhoršování životního prostředí, potravinová a energetická krize, obchod atd.) a že tato situace má nyní rysy systémové krize současného kapitalismu,
H. vzhledem k tomu, že vlády na celém světě vynaložily velmi vysoké částky na pomoc bankám a finančním institucím, přičemž jen členské státy EU schválily částku v celkové výši 363,1 miliardy EUR (rovnající se 30,5 % HDP v EU) na pomocná opatření či záruky ze strany státu; vzhledem k tomu, že v důsledku této politiky se ztráty finančního odvětví přenášejí na celou společnost, místo toho, aby byla udržitelným způsobem zestátňována bezproblémová bankovní aktiva;
I. vzhledem k tomu, že současná krize zdůrazňuje potřebu spojit politickou a ekonomickou moc na celosvětové úrovni s cílem překonat krizi prostřednictvím koordinovaných fiskálních politik a kontrolovat finanční trhy; vzhledem k tomu, že nejrozvinutější země, zejména USA, Japonsko a EU, již nejsou schopny tyto problémy vyřešit samy;
Nový finanční řád
1. zdůrazňuje, že summit potvrdil legitimitu skupiny G20 jakožto vrcholného koordinačního mechanismu pro otázky světové ekonomiky; konstatuje, že G20 tímto zaujala místo skupin G7 a G8, což jsou instituce ovládané bohatými ekonomikami; domnívá se, že tato situace symbolicky potvrzuje skutečnost, že nejbohatším průmyslovým zemím nyní chybí síla k tomu, aby samy řídily světové hospodářství; zdůrazňuje, že se tímto krokem přiznalo, že skupina G8 je naprosto překonaná, protože nezahrnuje rozvíjející se ekonomiky, jako je Čína, Indie, Jihoafrická republika, Mexiko a Brazílie;
2. zdůrazňuje však, že i skupina G20 je pouze výsekem světové ekonomiky; trvá tudíž na tom, aby v boji s hospodářskou krizí zaujala významné místo OSN, zejména pokud jde o uspokojování naléhavých potřeb nejchudších zemí na světě;
3. vyjadřuje politování nad tím, že státy skupiny G20 nesplnily cíl, které vyhlásily na londýnském summitu v dubnu 2009, a sice, že okamžitě učiní razantní opatření k zavedení pravidel „nového hospodářského řádu“; domnívá se, že mají-li finanční prostředky směřovat na investice, které budou prospěšné jak ze sociálního, tak ekologického hlediska a vytvoří kvalitní pracovní místa zaručující zaměstnancům jejich práva, je naprosto nezbytné zřídit skupinu státem vlastněných bankovních a finančních institucí; je toho názoru, že rozhodovací procesy o úvěrových politikách ve finančním sektoru musí podléhat demokratické veřejné kontrole za demokratické účasti zaměstnanců a spotřebitelů;
4. vytýká, že dosud nebyla vytvořena struktura tohoto nového řádu; vyjadřuje politování nad tím, že v jednotlivých jurisdikcích se stále povážlivě liší normy pro finanční regulaci; ostře kritizuje postoj rozšířený mezi evropskými a americkými politiky, že rychlé zavedení rozsáhlejší finanční kontroly by „trhy“ pouze narušilo nebo by jim uškodilo;
5. podporuje iniciativu některých čelných představitelů zemí G20 navrhující jasné stanovení odměn vyplácených bankéřům a snížení nadměrných platů; zdůrazňuje, že je naprosto nutné snížit odměny manažerů bank, jejichž platy jsou již tak velmi vysoké; kritizuje skutečnost, že v prohlášení čelných představitelů ze zasedání G20 se nehovoří o přímém stanovení horních hranic platů a že na summitu nebylo dosaženo shody ohledně odměňování vedoucích pracovníků; vyjadřuje politování nad tím, že se skupina G20 shodla pouze na „základních obrysech“ návrhu na omezení odměn bankéřů na konci roku;
6. je přesvědčen, že vinu za tuto krizi nesou nejen chamtiví manažeři ve finančním odvětví, ale stejnou měrou i vlády USA a téměř všech členských zemí EU spolu s orgány EU, neboť všechny tyto subjekty prosazovaly liberalizaci finančních trhů; domnívá se, že vágně formulovaná „závazná pravidla“ pro vyplácení odměn byla navržena i za účelem uklidnění veřejného mínění;
7. vítá dohodu skupiny G20, že by si banky měly povinně ponechávat určité množství úvěrů, které transformují a prodávají jako cenné papíry zajištěné aktivy, avšak rozhodně kritizuje skutečnost, že kapitál, který si banky ponechávají pro zajištění pozice, se zřejmě pouze zdvojnásobí a že nová pravidla budou v praxi používána nejdříve koncem příštího roku; vyjadřuje politování nad tím, že skupina G20 pověřila Basilejský výbor, aby do konce roku vypracoval pouze „standard pro minimální celkovou likviditu“, což je velmi nejasný koncept; zdůrazňuje, že komplexní regulace může být prováděna pouze na základě nezávisle ověřitelných zveřejněných informací, a nikoli na základě soukromých údajů kontrolovaného subjektu; trvá na tom, že je nutné radikálně přehodnotit kapitálovou přiměřenost prvního pilíře pravidel Basilej II, protože posuzování rizikovosti aktiv podle těchto pravidel částečně vychází z interních bankovních modelů, které banky nezveřejňují;
8. zdůrazňuje, že je třeba zpřísnit pravidla pro ratingové agentury a zlepšit dohled nad těmito agenturami v celosvětovém měřítku; upozorňuje na skutečnost, že nevyhnutelně dochází ke zřejmému střetu zájmů, jsou-li ratingové činnosti spojovány s poradenskými službami nebo prodejem dalších lukrativních služeb či produktů zákazníkům, kteří usilují o co nejlepší zhodnocení svých investic; upozorňuje, že z tohoto důvodu je v EU nutná rovněž veřejná agentura pro posuzování úvěruschopnosti, která by řešila střety zájmů, jež jsou překážkou procesu úvěrového ratingu;
9. zastává názor, že finanční sektor se musí vrátit ke svému původnímu poslání a fungovat především ve veřejném zájmu, akceptovat nižší návratnost a dosáhnout shody v otázce systémů vyplácení bonusů, které by se vyhýbaly rizikovým operacím a které by upřednostňovaly dlouhodobé cíle před krátkodobými zisky; zdůrazňuje, že finanční sektor v průmyslových zemích a zejména v USA a některých členských státech EU je příliš rozsáhlý na to, aby mohl být prospěšný společnosti, a tudíž je třeba jej racionálně omezit; zdůrazňuje, že tento krok by mohl být podpořen zavedením široce pojaté daně z finančních operací; vyjadřuje politování nad tím, že vedoucí představitelé skupiny G20 pověřili MMF pouze analýzou toho, jak daň z finančních operací může přispět k pokrytí nákladů nedávné finanční krize a odvrácení budoucích krizí;
10. zdůrazňuje, že je nutné přijmout rázná a koordinovaná opatření s cílem vymýtit daňové ráje a zabránit vyhýbání se daňovým povinnostem a nezákonnému úniku kapitálu; připomíná vedoucím představitelům G20 závazek, který přijali na prvním summitu skupiny G20, že „éra bankovního tajemství skončila“; zdůrazňuje proto, že je třeba, aby nadnárodní společnosti zveřejnily své zisky;
Regulace trhů, boj s hospodářským útlumem a zajištění pracovních míst i práv
11. upozorňuje, že veškeré ukazatele naznačují, že krize dosud neskončila; v této souvislosti varuje před opakováním chyb, ke kterým došlo během Velké hospodářské krize, především před snižováním mezd; zdůrazňuje výzvu OECD, aby vlády i nadále stimulovaly hospodářství, jelikož rostoucí nezaměstnanost a oslabené trhy s bydlením stále tlumí poptávku soukromých subjektů, a aby stávající nízké úrokové sazby zůstaly zatím zachovány; klade důraz na příležitost transformovat hospodářství jednotlivých států prostřednictvím rozsáhlých investic do „zelených“ a „bílých“ pracovních míst v oblasti udržitelného rozvoje, veřejných služeb a péče a snižováním délky pracovní doby, aniž by tím byly dotčeny platy, s cílem bojovat proti nezaměstnanosti a umožnit pracovníkům sladit jejich pracovní a soukromý život; důrazně odsuzuje neoliberální tón, který zaznívá z prohlášení hlav států, v němž se hovoří o nutnosti „posílit schopnost pracujících přizpůsobit se měnícím se požadavkům trhu“;
12. s ohledem na situaci v Evropské unii podtrhuje svou výzvu, aby Komise a Rada vypracovaly doplňkový „evropský investiční program pro udržitelný rozvoj, zaměstnanost a sociální začlenění“, který by měl k dispozici alespoň 1 % HDP EU a který by byl doprovázen obdobnými programy členských států v oblasti veřejných investic;
13. bere na vědomí prohlášení vedoucích představitelů skupiny G20, že jsou připraveni vyvinout transparentní a důvěryhodný postup pro zrušení mimořádné podpory poskytované daňovému, měnovému a finančnímu odvětví, jakmile pro to nastane vhodná doba; vyzývá k vypracování mezinárodních koordinovaných politik s cílem stabilizovat ekonomiku vůči recesi, bojovat proti změně klimatu, upřednostňovat udržitelný rozvoj na environmentální a sociální úrovni, posilovat veřejné služby a podporovat plnou zaměstnanost, v jejímž rámci budou zajištěna kvalitní pracovní místa a sociální práva; poukazuje na to, že je nutné zajistit mezinárodní koordinaci plánů obnovy, a to alespoň Spojených států, EU, Číny, Indie, Brazílie, Ruska a Japonska, s cílem čelit poklesu hospodářské aktivity a zaměstnanosti a zabránit situaci, kdy by se členské státy musely s krizí vypořádat samy;
14. upozorňuje na skutečnost, že každá strategie odklonu od programů stimulujících hospodářství musí vycházet z přerozdělení majetku a příjmů odshora dolů; domnívá se, že za účelem snížení deficitů v okamžiku výrazného oživení hospodářství je podle zásady „nejsilnější nese největší zátěž“ nutné podporovat progresivní zdanění, s jehož pomocí by bylo možné dosáhnout spravedlivého rozdělování bohatství a pracujícím zajistit rozsáhlá práva, silný sociální stát, rozšiřování veřejných služeb a lepší sociální a územní soudržnost;
15. klade důraz na to, aby státy s velkými přebytky vývozu oživily své národní ekonomiky a posílily domácí poptávku, a aby k řešení závažných případů nerovnováhy ve světovém hospodářství byly vypracovány globálně koordinované politiky; podtrhuje fakt, že tyto nerovnováhy jsou příčinou současných krizových situací; vítá proto dohodu skupiny G20 na zreformování celosvětového uspořádání nastolením rovnováhy ve světovém hospodářství mezi zeměmi zatíženými dluhy a vývozními mocnostmi; zastává názor, že země s nadměrnou spotřebou, jako jsou Spojené státy, by se měly více zaměřit na úsporná opatření, a země, v nichž se hromadí značné přebytky, například Čína a Německo, by měly klást větší důraz na rozvoj domácího hospodářství;
16. vítá průlom, k němuž došlo v kontextu správní reformy mezinárodních finančních institucí a tím, že byl uznán rostoucí potenciál rozvojových zemí; zdůrazňuje, že přesun alespoň pěti procent hlasů v Mezinárodním měnovém fondu (MMF) a tří procent hlasů ve Světové bance od nadměrně zastoupených zemí na nedostatečně zastoupené země nelze interpretovat jinak než jako první krok správným směrem; podporuje návrh vedoucích představitelů Brazílie, Ruska a Indie přesunout sedm procent kvót MMF ve prospěch rozvojových zemí; vítá závazek skupiny G20 hájit v rámci MMF hlasovací práva nejchudších členů; apeluje na předsednictví a Komisi, aby podpořily analýzu a reformní návrhy, které předložil výbor odborníků OSN pro reformu mezinárodního měnového systému, jemuž předsedá Joseph Stiglitz;
17. poukazuje na skutečnost, že některé členské státy střední a východní Evropy byly krizí velmi těžce zasaženy a čelí obtížím při získávání úvěrů a nových investic; kriticky prohlašuje, že tyto členské státy EU se staly obětí destruktivních programů strukturálního přizpůsobení vypracovaných MMF a že pomoc EU poskytovaná v mimořádných situacích se řídí stejnými podmínkami; zdůrazňuje, že antisociální programy MMF musí být v Evropě zastaveny a že finanční podpora poskytovaná EU zmíněným členským státům musí být propojena s plněním zásad evropského sociálního modelu; je znepokojen záměrem skupiny G20 dát MMF více pravomocí ke sledování rámcových politik členských států a udělit tomuto fondu právo provádět jakési hodnocení či vzájemné srovnávání s cílem zjistit, zda se státy řídí cíly plánu;
18. podtrhuje, že je nutné vytvořit vlastní Evropský měnový fond (EMF), který by v krizových situacích nabízel úvěry vládám, jež nejsou schopny financovat své rozpočtové schodky nebo překlenout splatné dluhy; z tohoto důvodu lituje záměru skupiny G20 posílit MMF novými finančními prostředky, aniž by antisociální podmínky a kritéria byla posouzena mnohem důkladněji, než jak to MMF provedl po minulé vrcholné schůzce G2 v Londýně;
19. s potěšením konstatuje, že v prohlášení hlav států jsou opět potvrzeny cíle, ustanovení a zásady Rámcové úmluvy Organizace spojených národů o změně klimatu (UNFCCC); zdůrazňuje, že výsledkem kodaňských jednání o UNFCCC musí být ambiciózní dohoda;
20. vítá záměr skupiny G20 posílit pomoc poskytovanou nově se rozvíjejícím a rozvojovým zemím a její ujištění, že rozvojové cíle tisíciletí, včetně závazků přijatých v rámci pomoci v oblasti obchodu, úlev v zadluženosti a závazků z Gleneagles, zejména těch přijatých vůči subsaharské Africe, budou plněny do roku 2010 i v následujícím období; vyzývá k větší pomoci nejméně rozvinutými zemím za účelem zmírnění sociálního dopadu krize;
21. zcela nesouhlasí se závazkem z vrcholné schůzky skupiny G20 dosáhnout ambiciózního výsledku rozvojových jednání v Dohá; zdůrazňuje, že by se tím rozšířil systém obchodních pravidel, která poškozují hospodářství rozvojových zemí a narušují vnitropolitický prostor těchto zemí; vyzývá k zastavení jednaní o zadávání veřejných zakázek, o právech duševního vlastnictví, o liberalizaci v oblasti investic a služeb, protože tyto otázky jsou ve výhradním zájmu rozvojových zemí, ochromují poskytování veřejných služeb a ohrožují hospodářskou a finanční stabilitu;
22. pověřuje svého předsedu, aby předal toto usnesení představitelům skupiny G20, Radě, Euroskupině, Komisi, Evropské centrální bance, parlamentům členských států, Výboru regionů a Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru.
