P7_TA-PROV(2011)0530
Výroční zpráva ECB za rok 2010
A7-0361/2011
Usnesení Evropského parlamentu ze dne 1. prosince 2011 o výroční zprávě ECB za rok 2010 ( 2011/2156(INI) )
Evropský parlament
, –
s ohledem na výroční zprávu Evropské centrální banky (ECB) za rok 2010,
–
s ohledem na článek 284 Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU),
–
s ohledem na článek 15 Statutu Evropského systému centrálních bank a Evropské centrální banky,
–
s ohledem na své usnesení ze dne 4. května 1998 o demokratické odpovědnosti ve třetí etapě hospodářské a měnové unie Úř. věst.
C 138, 4.5.1998, s. 177.
,
–
s ohledem na své usnesení ze dne 23. listopadu 2010 o výroční zprávě ECB za rok 2009 Přijaté texty, P7_TA(2010)0418 .
,
–
s ohledem na čl.
119 odst.
1 jednacího řádu,
–
s ohledem na zprávu Hospodářského a měnového výboru ( A7-0361/2011 ),
A.
vzhledem k tomu, že po prudkém poklesu HDP o 4,2 % v roce 2009 nastalo v roce 2010 v eurozóně oživení, HDP vzrostl o 1,7 % a očekává se, že v roce 2011 vzroste o 1,6 %, některé mezinárodní organizace nicméně varují před možným celosvětovým hospodářským útlumem,
B.
vzhledem k tomu, že průměrný schodek veřejných financí v eurozóně vzrostl až na 6,0 % HDP v roce 2010 a průměrné dluhové zatížení dosáhlo 85,1 % HDP, oproti 0,7 %, resp. 66,2 % v roce 2007 a ve srovnání s dluhovým zatížením USA ve výši 101,1 % HDP a Japonska ve výši 212,71 % HDP,
C.
vzhledem k tomu, že průměrná roční míra inflace harmonizovaného indexu spotřebitelských cen (HISC) dosáhla v roce 2010 1,6 % a růst peněžního agregátu M3 zůstal v roce 2010 na nízké úrovni s průměrnou hodnotou 0,6 %,
D.
vzhledem k tomu, že dne 10. května 2010 ECB oznámila, že Eurosystém bude dočasně za použití programu pro trh s cennými papíry zasahovat do sekundárních trhů eurozóny s veřejnými dluhopisy, jejichž účetní hodnota u vypořádaných nákupů dosáhla počátkem září 2011 výše 129 miliard EUR; vzhledem k tomu, že tyto cenné papíry byly nakoupeny se slevou,
E.
vzhledem k tomu, že ECB se dne 4. června 2009 rozhodla zahájit program nákupu krytých dluhopisů na primárních a sekundárních trzích do výše 60 miliard EUR, což mělo být v plné míře realizováno do konce června 2010,
F.
vzhledem k tomu, že koncem roku 2010 ECB měla v držení cenné papíry kryté aktivy ve výši 480 miliard EUR a neobchodovatelné finanční nástroje ve výši 360 miliard EUR, přičemž obě tyto kategorie činí 44 % jejích celkových aktiv,
G.
vzhledem k tomu, že neutuchající zvěsti o restrukturalizaci dluhu a o jejím dopadu na finanční trhy a ekonomiku v širším slova smyslu mohou opět zpozdit ukončení nestandardních opatření ze strany ECB; domnívá se však, že u řízení státního dluhu je třeba usilovat o komplexní, dlouhodobé řešení bez účasti ECB,
H.
vzhledem k tomu, že v roce 2010 zůstaly úrokové sazby v eurozóně na 1 %, avšak později, v dubnu roku 2011 vzrostly o 25 bazických bodů a k dalšímu nárůstu opět o 25 bazických bodů došlo v červenci 2011, takže dosáhly výše 1,5 %,
I.
vzhledem k tomu, že článek 282 SFEU stanoví, že primárním cílem ECB je zachovávat cenovou stabilitu, a vzhledem k tomu, že by ECB měla podporovat všeobecné hospodářské politiky, které tomuto cíli mohou napomoci, a že rovněž bere na vědomí práci, kterou pod záštitou ECB v oblasti finanční stability odvádí ESRB,
Úvod
1.
vítá skutečnost, že ECB doposud velmi úspěšně udržuje inflaci HISC blízko úrovně 2 %, a to navzdory množství makrofinančních otřesů a nestabilním cenám komodit a v době, kdy byl průměrný růst HDP v Unii nízký;
2.
vyjadřuje znepokojení nad tím, jaký vliv mají zvýšení úrokových sazeb na hospodářský růst v eurozóně; dodává, že tato skutečnost by mohla zbrzdit již tak pomalé oživení v eurozóně, především v jejích nejslabších ekonomikách;
3.
zdůrazňuje, že zatímco meziměsíční inflace HISC od počátku roku 2010 obecně přesahovala 2 %, pro měnovou politiku jsou zásadní odhady vývoje inflace do budoucna, jejichž nízká úroveň svědčí o vysoké míře důvěryhodnosti a nezávislosti ECB;
4.
zdůrazňuje, že před finanční krizí neudržitelným způsobem narostlo soukromé zadlužení a úvěrové bubliny a v některých případech i veřejný dluh a že bubliny soukromého zadlužení daly vzniknout rizikům; dále poznamenává, že nárůst státního dluhu byl způsoben nutností zachránit soukromý sektor, zejména finanční odvětví;
5.
zastává názor, že nejen index HISC, ale i trendy vývoje cen aktiv a růst úvěrů v EU a v členských státech jsou klíčovými ukazateli, s jejichž pomocí lze efektivně sledovat finanční stabilitu v rámci EMU a obecněji v celé EU;
6.
konstatuje, že v eurozóně je poměr veřejného dluhu k HDP výrazně nižší než v USA a v Japonsku;
7.
věří v hospodářskou sílu eurozóny a ve význam eura jako mezinárodní měny;
8.
připomíná, že v souladu s článkem 282 SFEU je hlavním cílem ECB stabilita cen a že tím přispívá k finanční stabilitě a dostatečné likviditě na finančních trzích; podotýká, že finanční nestabilita představuje vážné riziko pro střednědobou stabilitu cen vzhledem k tomu, že brání hladkému fungování transmisních mechanismů měnové politiky; vítá skutečnost, že dne 1. ledna 2011 byl pod záštitou ECB zřízen Evropský výbor pro systémová rizika (ERSB); blahopřeje ECB k rozhodující roli, kterou sehrála přijetím mimořádných opatření k zachování stability trhů;
9.
zdůrazňuje, že podle čl.
127 odst.
6 SFEU může Rada zvláštním legislativním postupem jednomyslně po konzultaci s Evropským parlamentem a Evropskou centrální bankou formou nařízení svěřit Evropské centrální bance zvláštní úkoly týkající se politik, které se vztahují k obezřetnostnímu dohledu nad úvěrovými a dalšími finančními institucemi, s výjimkou pojišťoven;
10.
zdůrazňuje, že zpětný odkup dluhopisů na sekundárním trhu lze ospravedlnit cílem obnovit měnovou politiku, která v tomto období, kdy některé segmenty trhu občas selhávají, efektivně funguje; poznamenává, že tyto programy zpětného odkupu dluhopisů doplňují programy neutralizace likvidity;
11.
je hluboce znepokojen tím, že obnovená finanční nestabilita v EU dosud trvá, že rovněž přetrvává značná makrofinanční nerovnováha mezi ekonomikami eurozóny a deflační tlaky v řadě členských států eurozóny;
12.
připomíná, že přetrvávající a dokonce stále se zhoršující nedostatek hospodářské konvergence i nadále představuje pro jednotnou měnovou politiku v eurozóně strukturální problém; zdůrazňuje, že dopad měnové politiky se v jednotlivých členských státech eurozóny výrazně liší; soudí, že tento asymetrický dopad měnové politiky se může ještě prohloubit, pokud bude ECB nadále zvyšovat úrokové sazby, vzhledem k tomu, že v řadě členských států je většina půjček indexována krátkodobými úrokovými sazbami; je proto přesvědčen o nutnosti společného fiskálního řízení v EU;
13.
vyzývá Komisi, aby vytvořila evropskou ratingovou agenturu a aby posoudila klady i zápory dočasného pozastavení ratingů zemí, které provádějí program změn EU/MMF; mimoto vyjadřuje politování na současnou faktickou nadvládou několika málo ratingových agentur a požaduje opatření, která zvýší konkurenci mezi ratingovými agenturami a zvýší jejich počet;
14.
vyzývá Komisi, aby učinila potřebné kroky k vytvoření Evropského měnového fondu a tak zajistila, aby v budoucnu nebylo nutné zapojovat do evropské úvěrové politiky MMF a aby se tak snížila závislost členských států na mezinárodních institucích a trzích;
15.
vítá vstup Estonska do eurozóny jako důkaz, že projekt eura jako společné měny je silný;
16.
je znepokojen celosvětovým měnovým vývojem a vnější hodnotou eura, jelikož nestandardní injekce likvidity ve většině zemí OECD mají značné vedlejší dopady; je přesvědčen, že k tomu, aby se stal celosvětový měnový systém stabilnějším, je zapotřebí mnohem silnější mezinárodní koordinace;
Řešení krizí
17.
vítá odhodlaný a proaktivní přístup ECB v době krize trvající od roku 2007, zejména v období nestability na finančních trzích v letech 2007, 2008 a 2010 a zcela nedávno v létě 2011, kdy se některé velké ekonomiky EU ocitly v důsledku nerozhodnosti členských států v obtížích – tento postoj nutí ECB zaujímat při řešení stávající dluhové krize jednoznačně politickou úlohu;
18.
poznamenává, že měnová politika musí nést část odpovědnosti za vytváření kapitálových bublin, protože v letech před krizí úvěry narůstaly zcela neudržitelným způsobem;
19.
bere na vědomí návrhy na řešení krizí, které ECB představila jak v oblasti hospodářské správy, tak v oblasti mechanismu pro řešení bankovních krizí;
20. velmi lituje toho, že EU chybí odpovídající rámec hospodářské politiky pro řešení krizí a že Komise a členské státy, zejména ty, v nichž je třeba provést reformy, si při řešení krize počínají váhavě, a naléhavě vyzývá Radu a Komisi, aby urychleně předložily komplexní a dalekosáhlá opatření nezbytná pro zachování stability eura; 21.
je znepokojen neustálými tlaky vyvíjenými na trhy se státními dluhopisy eurozóny, které se v uplynulých dvou letech projevily většími rozdíly mezi nákupní a prodejní cenou; upozorňuje na to, že útěk do bezpečí vyvolaný vlnami paniky během současné finanční krize způsobil rozsáhlé narušení trhu a vedl k nákladným negativním externalitám; oceňuje úsilí, které ECB vyvíjí prostřednictvím svých programů pro trh s cennými papíry, jejichž cílem je zúžit výše uvedené rozdíly v ohrožených členských státech;
22.
bere na vědomí restrukturalizaci řeckého dluhu prostřednictvím dobrovolné nabídky výměny ze strany EU; domnívá se, že snížení řeckého dluhu, které bylo dohodnuto na summitu konaném dne 21. července 2011, nijak nepřispělo k tomu, aby se veřejné zadlužení Řecka vrátilo do udržitelných mezí;
23.
konstatuje, že zatímco v částech soukromého sektoru a ve většině členských států pokračuje snižování pákového efektu, ve veřejném sektoru je stále velmi rozšířena nadměrná míra zadlužení, v neposlední řadě v důsledku opatření ke zmírnění dopadu finanční krize;
24.
připomíná, že před vypuknutím finanční krize poměr veřejného dluhu k HDP v eurozóně klesl mezi lety 1999 a 2007 ze 72 % HDP na 67 % HDP, zatímco míra zadlužení domácností, firem a pákový efekt finančního sektoru v tomtéž období naopak výrazně vzrostly; zejména podotýká, že ve stejném období narostlo zadlužení domácností v eurozóně z 52 % na 70 % HDP a že zadlužení finančních institucí narostlo z méně než 200 % HDP na více než 250 %; uznává, že některé členské státy, jako Řecko a Itálie, se těmto obecným trendům výrazně vymykaly;
25.
konstatuje rychlý nárůst pákového poměru ECB, který se měří poměrem jejího kapitálu a rezerv k aktivům, jakkoli pákový poměr nelze aplikovat na centrální banky stejným způsobem jako na banky komerční; konstatuje však, že do poloviny srpna 2011 již došlo ke snížení rozvahy přibližně o 10 % oproti maximu, i když od té doby zase prudce vzrůstala; konstatuje, že i když došlo k výraznému zvýšení v rozvahách jiných centrálních bank, je pákový poměr ECB vyšší než pákový poměr jiných srovnatelných centrálních bank, s výjimkou těch, které zavedly programy kvantitativního uvolňování, jimiž jsou například Federální rezervní banka Spojených států nebo Bank of England;
26.
poukazuje na to, že navýšení rozvahy ECB nevedlo k inflaci, a tuto skutečnost vítá; vyzdvihuje její rostoucí význam jako ústřední protistrany mezi bankami eurozóny, což odráží dočasnou fázi, kdy zprostředkování přechází z mezibankovního trhu na Eurosystém, a rovněž nárůst aktiv, která budou splatná později; dále upozorňuje, že poskytování likvidity spolehlivým bankám nezbytně neznamená růst peněžní zásoby, a konstatuje, že nestandardní opatření jsou dočasné povahy; je přesvědčen, že všechny tyto kroky spolu s vnějšími faktory zajistily, že inflace trvale setrvává na úrovni kolem 2 %;
27.
znovu upozorňuje na znepokojivou skutečnost, že se mnoho bank eurozóny příliš spoléhá na likviditu poskytovanou ECB a že neexistuje plně funkční mezibankovní trh; poznamenává, že v roce 2010 Eurosystém přijal v průměru 488 miliard EUR z cenných papírů zajištěných aktivy přijatými jako kolaterál, avšak v úvěrových operacích Eurosystému došlo ke značnému zpřísnění kritérií způsobilosti pro cenné papíry zajištěné aktivy, což by postupně mělo vést ke snížení této částky;
28.
zdůrazňuje, že Eurosystém odmítl zveřejnit metodu pro určování „teoretické ceny“ špatných aktiv způsobilých pro jeho likvidní operace v rámci programu zvýšené podpory úvěrů; zdůrazňuje, že proto není možné ověřit, zda ECB nehrála kvazifiskální úlohu; žádá proto ECB, aby zveřejnila své metody oceňování, které používala po celou dobu krize;
29.
zdůrazňuje, že neexistuje odpovídající rámec pro řešení krizí v eurozóně a že ECB byla nucena přijímat rizika, která nejsou v jejím mandátu;
30.
žádá ECB, aby se otevřeněji vyjadřovala ke kvalitě a množství cenných papírů, včetně cenných papírů zajištěných aktivy přijatých jako kolaterál, a dalších obchodovatelných a neobchodovatelných cenných papírů držených pro účely měnové politiky i cenných papírů držených k jinému účelu;
31.
uznává potřebu přijmout nestandardní opatření v rámci měnové politiky a bere na vědomí, že jde o opatření dočasná, vyzývá však k postupnému ukončování těchto programů, jakmile se finanční trhy stabilizují a bude vyřešena krize státního dluhu a za předpokladu, že bude vytvořen rámec Společenství, jehož prostřednictvím bude možné odpovídajícím způsobem reagovat v případě finanční nestability; požaduje opatření, kterými bude zavedena integrovanější správa ekonomických záležitostí;
32.
vyzývá ECB, aby v rámci programu pro trh s cennými papíry zavedla mechanismus diskontní sazby, která by se přizpůsobovala podle toho, zda je danému cennému papíru dále snižováno hodnocení většinou ratingových agentur, a to s cílem zajistit, aby ECB neměla v držení příliš mnoho rizikových aktiv; kromě toho se domnívá, že by měla ECB zvážit možnost rozšířit postup, podle kterého vyžaduje alespoň dvě ratingová hodnocení, než nějaký cenný papír přijme jako kolaterál, z cenných papírů zajištěných aktivy na všechny další druhy kolaterálu, u nichž v současnosti stačí pouze jedno ratingové hodnocení, a vyzývá ECB, aby si vytvořila svůj vlastní rámec posuzování rizik;
33.
zdůrazňuje, že podmínky platné pro banky, které využívají mimořádné postupy v rámci systému zúčtování TARGET-2, a nástroje ECB pro zajištění likvidity vzbuzují obavy, pokud jde o úvěrové riziko pro samotnou ECB; žádá proto ECB, aby poskytovala veřejnosti pravidelnější informace ohledně toků mezi centrálními bankami eurozóny měřených v systému zúčtování Target-2, aby se zvýšila transparentnost a bylo možné získat ucelený přehled o nejnovějším vývoji, aby se o těchto tocích netvrdilo, že se neustále přesouvají ze zemí, které mají přebytek běžného účtu, do zemí se schodkem;
34.
je znepokojen vysokou mírou splatných dluhů a značným nesouladem měn u několika systémově i nesystémově významných bankovních institucí eurozóny,
35.
je toho názoru, že v nynější mimořádné situaci je naléhavě nutné stanovit a zveřejnit další striktní podmínky pro poskytování likvidity ze strany ECB, včetně obezřetnostních opatření, která jdou nad rámec interních a neveřejných pravidel a snížených hodnot souvisejících s kolaterálem přijatým za refinanční operace;
36.
žádá ECB, aby prověřila, zda by požadavky na povinné rezervy mohly sloužit – vedle úrokové sazby – jako doplňkový nástroj s cílem zachovat finanční stabilitu, aniž by byl narušen proces oživení;
37.
poznamenává, že jedním z důsledků měnové politiky uplatňované v USA a EU před krizí a během ní byly plány na prudkou výnosovou křivku, která zapojením vkladatelů a krátkodobých věřitelů podporuje rychlejší rekapitalizaci bankovního systému;
38.
zdůrazňuje, že ECB jíž mnoho let zaujímá stabilní a důsledný postoj v otázce posílení správy ekonomických záležitostí v evropském zájmu;
Správa ekonomických a finančních záležitostí
39.
vyzývá k vytvoření integrovanějšího makroobezřetnostního dohledu nad finančním systémem v kontextu měnové politiky, aby se zohlednily rozdíly mezi státy eurozóny a státy mimo ni; vyzývá k dalšímu úsilí s cílem vytvořit integrovaný analytický rámec, jehož prostřednictvím bude možné společně posoudit dopady makroobezřetnostní a měnové politiky, a dále propracovávat makroobezřetnostní politické nástroje ESRB se zřetelem k vnitrostátním, právním a jiným specifikům finančních systémů;
40.
vyzývá ke značnému zvýšení zdrojů vyčleněných na novou architekturu finančního dohledu s cílem zvýšit její efektivnost, dále vyzývá k průběžnému hodnocení efektivnosti nové architektury finančního dohledu pomoci posuzování dopadu a k posouzení dlouhodobé možnosti zavedení jednotného evropského orgánu finančního dohledu, který by ve své činnosti sjednotil všechny úkoly stávajících evropských orgánů dohledu a Evropského výboru pro systémová rizika;
41.
zdůrazňuje potřebu funkce společného evropského ministra financí, který by mohl být vybrán z řad Komise, v intencích toho, co dne 2. června 2011 navrhl v Cáchách Jean-Claude Trichet; domnívá se, že je třeba se náležitě zabývat otázkou demokratické legitimity takového návrhu; v této spojitosti poznamenává, že v rámci měnové unie se fiskální politika netýká pouze členských států, ale má mnoho přeshraničních přesahů, a že současná krize odhalila meze stoprocentně decentralizovaných fiskálních politik; domnívá se, že společný evropský ministr financí by měl být demokraticky odpovědný Evropskému parlamentu; zdůrazňuje, že k dalšímu kroku směrem k fiskální unii na základě metody Společenství je třeba větší demokratické odpovědnosti a v dlouhodobém výhledu i změny Smlouvy, je si však vědom, že i současný rámec umožňuje již v krátkodobém horizontu spolehlivější správu ekonomických záležitostí;
42.
zdůrazňuje potřebu zavést jednotné evropské ministerstvo financí, a zbavit tak ECB její kvazifiskální úlohy; je toho názoru, že toto evropské ministerstvo financí by mohlo být zřízeno změnou Smlouvy o EU;
43.
vítá skutečnost, že Evropský mechanismus stability dostal právo nakupovat vládní dluhopisy na sekundárním trhu, jelikož by to za současných okolností mohlo zmírnit tlak na ECB;
44.
v této souvislosti s politováním pohlíží na skutečnost, že byl Evropský mechanismus stability byl zřízen mimo rámec Smluv EU, a vyzývá proto Komisi, aby na základě právních předpisů Společenství navrhla stálý mechanismu řešení krizí (např. Evropský měnový fond);
45.
zdůrazňuje, že je naprosto nezbytné rychle provést a uplatňovat ustanovení souboru předpisů týkajících se správy ekonomických záležitostí; v této souvislosti žádá, aby byl důsledně a vyváženě uplatňován evropský Pakt o stabilitě a růstu a byl zaveden automatický mechanismus ukládání sankcí zemím, které hospodaří s rozpočtovými schodky;
46.
očekává, že do konce roku 2011 bude předložena zpráva Komise o zřízení systému společného vydávání evropských státních dluhopisů, nebo evropských cenných papírů, podléhajících společné a nerozdílné odpovědnosti, a k této zprávě budou případně připojeny legislativní návrhy;
Vnější rozměr
47.
jelikož ECB, MMF a Komise pracují společně na úkolech v některých členských státech, vyzývá Komisi, aby předložila návrhy jednotného vnějšího zastupování eurozóny v souladu s článkem 138 SFEU, a to zejména ve vztahu k MMF;
Transparentnost a odpovědnost
48.
doporučuje, aby ECB zvýšila transparentnost své činnosti s cílem posílit svou legitimitu a předvídatelnost; znovu opakuje svůj dlouhodobý požadavek, aby byla zveřejňována shrnutí zápisů z jednání Rady guvernérů;
49.
v souladu se zprávami Účetního dvora vyzývá k větší transparentnosti a odpovědnosti, pokud jde o dokumentaci k rozhodnutím týkajícím se postupů přijímání zaměstnanců a stanovování platů a prémií;
50.
vítá skutečnost, že ECB přijímá svou odpovědnost vůči Evropskému parlamentu, a zdůrazňuje velmi konstruktivní úlohu, kterou ECB sehrává na nejvyšší úrovni a prostřednictvím svých zaměstnanců i v rámci postupu spolurozhodování;
o
o o
51.
pověřuje svého předsedu, aby předal toto usnesení Radě a Komisi, Euroskupině a Evropské centrální bance.
