16.
4.
2009
NÁVRH USNESENÍ,
který na základě prohlášení Rady a Komise
v souladu s čl.
103 odst.
2 jednacího řádu
předkládají Francis Wurtz a Sahra Wagenknecht
za skupinu GUE/NGL,
o závěrech vrcholné schůzky skupiny G20
Usnesení Evropského parlamentu o závěrech vrcholné schůzky skupiny G20
Evropský parlament ,
–
s ohledem na závěry vrcholné schůzky skupiny G20, která se konala v Londýně ve dnech 2.–3. dubna 2009,
–
s ohledem na čl.
103 odst.
2 jednacího řádu,
A.
vzhledem k tomu, že obecně sdílené přesvědčení vedoucích představitelů politických a podnikatelských kruhů a hlavního proudu ekonomů, že „svobodný trh bude vědět jak na to“ a že neomezovaná souhra tržních sil zaručuje účinnou a efektivní alokaci zdrojů, bylo finanční a hospodářskou krizí přesvědčivě vyvráceno,
B.
vzhledem k tomu, že rostoucí nerovnováha v rozdělování příjmů a bohatství (růst zisků a bohatství, značný pokles podílu práce na národním důchodu) v posledních 30 letech byla skutečnou hnací silou, která stála za obrovským růstem investování na finančních trzích a vznikem cenové bubliny na trhu s aktivy,
C.
vzhledem k tomu, že globalizace, liberalizace a deregulace finančních trhů připravily podmínky pro finanční inovace (deriváty, zajišťovací fondy, soukromé akciové fondy, sekuritizaci, nástroje strukturovaného investování atd.), které zase přispěly k nadměrnému a příliš procyklickému pákovému efektu, zaměření na krátkodobé operace, vzniku neudržitelných požadavků na vysoké míry ziskovosti výrobních podniků i podniků poskytujících služby (tzv. „shareholder-value orientation“) a k rychlému a všeobecnému šíření rizik na globální úrovni; vzhledem k tomu, že neoliberální politiky zaměřené na liberalizaci finančních trhů a úzká orientace na zhodnocování akcií pro jejich vlastníky v krátkodobém časovém horizontu a za jakoukoli cenu zcela zkrachovaly,
D.
vzhledem k tomu, že proto nyní nelze obviňovat ze vzniku krize pouze chamtivé vedení finančního odvětví, ale rovněž vlády USA, téměř všech členských států Evropské unie a orgány a instituce Evropské unie, které všechny společně prosazovaly liberalizaci finančních trhů zejména, v rámci EU, prostřednictvím akčního plánu pro finanční trh a Lamfalussyho balíčku, které se opíraly o samoregulační přístup finančního odvětví,
E.
vzhledem k tomu, že současná krize zdůrazňuje potřebu spojit politické a ekonomické síly na celém světě s cílem řešit krizi prostřednictvím koordinovaných fiskálních politik a kontrolovat finanční trhy; vzhledem k tomu, že tradiční „západní svět“, zejména USA, Japonsko a EU, již není schopen sám tyto problémy vyřešit; vzhledem k tomu, že se od vrcholné schůzky skupiny G20 očekávalo, že bude na počátku nového světového hospodářského řádu, ve kterém budou mít důležitou úlohu nově se rozvíjející země;
1.
zdůrazňuje, že svět naléhavě potřebuje koordinované politiky s cílem stabilizovat ekonomiku před recesí, bojovat proto změně klimatu, upřednostňovat udržitelný rozvoj na environmentální a sociální úrovni, posilovat veřejné služby a podporovat plnou zaměstnanost, kvalitní práci a sociální práva; hluboce proto lituje, že kromě příslibu zvýšit zdroje pro MMF, se schůzce na vrcholné úrovni G20 nepodařilo postoupit v plnění cílů, které si sama stanovila a které se týkaly vytvoření pravidel pro „nový hospodářský řád“;
2.
zdůrazňuje, že pouze USA, Čína a Japonsko přijaly rozsáhlá rozpočtová opatření pro podporu ekonomiky a boj proti hospodářské recesi; lituje, že Evropské unie a její členské státy jsou velmi pozadu a že evropský program hospodářské obnovy je nedostatečně finančně zajištěn a je založen pouze na národních stimulačních opatřeních, která jsou nekoordinovaná a velmi různě zaměřená; žádá přijetí rozpočtových stimulačních opatření, která by směřovala finanční prostředky na sociálně a environmentálně užitečné investice s cílem zajistit a vytvořit kvalitní pracovní místa;
3.
zdůrazňuje, že se na schůzce na vrcholné úrovni G20 nepodařilo stanovit celosvětová koordinovaná fiskální stimulační opatření s ohledem na nesouhlas Evropské unie s takovýmto opatřením; zdůrazňuje, že tzv. celosvětový plán obnovy, který byl na schůzce schválen a na který bylo vyhrazena 1 100 miliard dolarů (financování MMF, financování obchodu, pomoc nejchudším zemím, přiznání zvláštních práv pro čerpání), ve skutečnosti tvoří zejména prostředky z dřívější doby a že výše nových závazků je pouze 100 miliard eur; ostře kritizuje skutečnost, že nejchudším ekonomikám, kterých se recese nejvíce dotkla, nebude poskytnuta nezbytná pomoc pro překonání krize;
4.
ostře kritizuje skutečnost, že poskytnutí částky ve výši 250 miliard dolarů na zvláštní práva pro čerpání nebylo spojeno se změnou hlasovacích práv a že tudíž 44 % z této částky dostanou nejmocnější ekonomiky skupiny G7 a že chudé země a země s průměrným příjmem dostanou dohromady přibližně 80 miliard dolarů; velmi lituje, že se na schůzce na vrcholné úrovni skupiny G20 neprojednal návrh prezidenta čínské centrální banky na reformování systému zvláštních práv na základě celosvětových zdrojů; upozorňuje na to, že byla promeškána příležitost zavést nový „brettonwoodský systém“;
5.
kritizuje záměr vrcholné schůzky skupiny G20 posílit úlohu mezinárodního měnového fondu (MMF) při obnově poskytování úvěrů, růstu a vytváření pracovních míst ve světové ekonomice; zdůrazňuje, že je třeba začít reformovat politické nástroje rozhodování MMF s cílem předejít tomu, aby byl fond nástrojem „západního světa“; vítá opatrné oznámení o uskutečňování série reforem týkajících se kvót a počtu hlasů, které byly přijaty v dubnu 2008, a vyzývá MMF, aby dokončilo další revizi kvót do ledna 2011;
6.
vyzývá k důkladné reformě úvěrové politiky MMF, která např. v Lotyšsku, Maďarsku a jiných zemích podmiňuje poskytování půjček snížením platů a důchodů, snížením počtu zaměstnanců ve veřejném sektoru, omezováním poskytování zdravotní péče atd.; zdůrazňuje, že takové podmínky se nejen že se nejvíce dotknou nejchudších vrstev společnosti, ale rovněž prohloubí hospodářskou recesi, protože výrazně omezí poptávku; zdůrazňuje, že to, že Evropská unie takovou politiku podporuje, nelze považovat za projev „evropské solidarity“ v době krize;
7.
podporuje návrh poradního výboru OSN, který vede ekonom Joseph Stiglitz, nahradit instituce skupiny G20 novou Světovou ekonomickou radou; zdůrazňuje, že orgán jako např. OSN by byl vhodnějším fórem pro stanovování programu celosvětové hospodářské a finanční politiky, protože by zajistil, že budou zastoupeny i méně či málo rozvinuté země, které jsou vyloučeny z procesu G20; podporuje návrh vytvořit nový celosvětový systém rezerv, který by poskytoval rozvojovým zemím pravidelnou podporu a který by nemohl být zablokován právem veta, jež mají průmyslové země ovládající mezinárodní finanční instituce, jako je např. MMF;
8.
vítá, že se vedoucí představitelé slupiny G20 shodli na tom, že závažné nedostatky ve finančním odvětví a v regulaci financí a finančním dohledu byly hlavními příčinami krize; kritizuje nicméně, že se vrcholná schůzka nezabývala stabilizací bank a finančního systému s cílem dosáhnout toho, aby systém poskytování úvěrů opět fungoval; zdůrazňuje, že je velmi naléhavé, aby byl na celosvětové úrovni zaveden kontrolní a regulační rámec pro budoucí finanční odvětví, který by byl pevnější a soudržnější a který by podporoval světový udržitelný rozvoj; zdůrazňuje, že se na vrcholné schůzce mělo rovněž rozhodnout o systematičtější spolupráci mezi zeměmi s cílem regulovat finanční odvětví; zdůrazňuje, že se finanční odvětví musí smířit s nižšími zisky a přijmout systém vyplácení odměn zaměřený na odvracení rizik a dlouhodobé cíle, spíše než na zisky dosahované v krátkodobém časovém horizontu;
9.
konstatuje, že vedoucí představitelé skupiny G20 si přejí, aby se začalo s prováděním akčního plánu, který schválili na své poslední schůzi a kterým se zřizuje nová Rada pro finanční stabilitu, jež je nástupcem Fóra pro finanční stabilitu a jejímiž členy jsou všechny země skupiny G20, členové Fóra pro finanční stabilitu, Španělsko a Evropská komise; lituje nicméně, že Rada pro finanční stabilitu nemá formální pravomoc a měla by pracovat pouze po boku MMF; zdůrazňuje, že otázka, jak může Rada pro finanční stabilitu zajistit odpovídající kontrolu a soudržnost na globální úrovni, pokud jde o reakce států v případě řešení krize, nebyla vůbec vyřešena;
10.
ostře kritizuje skutečnost, že působnost regulace a dohledu se má omezit pouze na všechny systémově významné finanční instituce, nástroje a trhy; zdůrazňuje, že k tomu, aby se předešlo rizikům vyplývajícím z nových a riskantních finančních produktů, které musí být buď zakázány, nebo musí být obchodování s nimi velmi přísně omezeno a monitorováno, je zapotřebí stanovit přísnější regulaci; rovněž ostře kritizuje skutečnost, že by se regulace týkala pouze nadměrných pákových operací; domnívá se, že musí být zavedeny přísné limity pro pákové operace všech regulovaných finančních institucí; zdůrazňuje, že nesmí existovat možnost investovat penzijní fondy, a zejména podnikové penzijní fondy do finančních produktů se systémovým rizikem, jako jsou zajišťovací fondy a soukromé kapitálové fondy, vzhledem k tomu, že krach těchto druhů fondů by měl negativní dopad na důchodové nároky;
11.
vítá záměr vedoucích představitelů skupiny G20 přijmout opatření vůči nespolupracujícím jurisdikcím včetně daňových rájů a zavést sankce na ochranu veřejných financí a finančních systémů; vítá jejich prohlášení, že „éra bankovního tajemství skončila“; v této souvislosti zdůrazňuje, že země EU, které jsou daňovými ráji (Rakousko, Belgie, Spojené království a Lucembursko), a rovněž Švýcarsko musí upustit od bankovního tajemství a od používání těchto pobuřujících praktik;
12.
vyzývá EU a její členské státy, aby řešily problémy, které vznikají kvůli offshore finančním centrům na území EU i mimo ně (britské Normanské ostrovy, Kajmanské ostrovy atd.), a v případě, že tato centra nebudou dodržovat stanovená pravidla, aby zakázaly obchodování s nimi; zdůrazňuje, že řešení problému vyhýbání se daňovým povinnostem na celosvětové úrovni rovněž znamená řešené problémů souvisejících s velkými finančními centry, protože řada malých finančních rájů jsou pouze satelity těchto center;
13.
vítá záměr rozšířit regulační dohled a registraci na ratingové agentury; zdůrazňuje, že je třeba zřídit neziskovou Evropskou ratingovou agenturu s cílem předejít střetům zájmů, které narušují ratingový proces;
14.
lituje, že se vedoucí představitelé skupiny G20 nezmínili o návrzích na zdanění měnových transakcí (Tobinova daň) a transakcí s cennými papíry (včetně transakcí mimoburzovního trhu);
15.
kritizuje závazek vrcholné schůzky skupiny G20 dosáhnout úspěšného výsledku v rozvojových jednání v Dohá; zdůrazňuje, že by se tím rozšířil systém obchodních pravidel, která poškozují hospodářství rozvojových zemí a narušují vnitřní politický prostor těchto zemí; vyzývá k zastavení jednaní o zadávání veřejných zakázek, o právech duševního vlastnictví, o liberalizaci v oblasti investic a služeb, protože tyto otázky jsou výhradně v zájmu rozvojových zemí, ohrožují poskytování veřejných služeb a hospodářskou a finanční stabilitu;
16.
pověřuje svého předsedu, aby předal toto usnesení představitelům skupiny G 20, Radě, Euroskupině, Komisi, Evropské centrální bance, národním parlamentům členských států, Výboru regionů a Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru.
