2.
3.
2011 B7-0163/2011 NÁVRH USNESENÍ předložený na základě prohlášení místopředsedkyně Komise, vysoké představitelky Unie pro zahraniční věci a bezpečnostní politiku
v souladu s čl.
110 odst.
2 jednacího řádu
o postoji a prioritách Parlamentu v souvislosti s 16. zasedáním Rady OSN pro lidská práva a hodnocením v roce 2011
Laima Liucija Andrikienė
,
Inese Vaidere
,
László Tőkés
,
Mario Mauro
,
Marietta Giannakou
,
José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra
,
Gabriele Albertini
,
Kinga Gál
za skupinu PPE
PE459.701v01-00 B7‑0163/2011 Usnesení Evropského parlamentu o postoji a prioritách Parlamentu v souvislosti s 16. zasedáním Rady OSN pro lidská práva a hodnocením v roce 2011
Evropský parlament ,
– s ohledem na Všeobecnou deklaraci lidských práv, Evropskou úmluvu o lidských právech a na Listinu základních práv EU,
– s ohledem na svá předchozí usnesení o Radě OSN pro lidská práva (UNHRC), zejména na usnesení ze dne 25. února 2010 o třináctém zasedání Rady OSN pro lidská práva Přijaté texty, P7_TA-PROV(2010)0036 .
, ze dne 14. ledna 2009 o vývoji Rady OSN pro lidská práva, včetně úlohy EU Přijaté texty, P6_TA(2009)0021 .
, a na usnesení ze dne 16. března 2006 o výsledku jednání o Radě pro lidská práva a o 62. zasedání UNCHR Přijaté texty, P6_TA(2006)0097 .
, ze dne 29. ledna 2004 o vztazích mezi Evropskou unií a Organizací spojených národů Přijaté texty, P5_TA(2004)0037 .
, ze dne 9. června 2005 k reformě OSN Přijaté texty, P6_TA(2005)0237 .
, ze dne 29. září 2005 o výsledku jednání světového summitu Organizace spojených národů ve dnech 14.–16. září 2005 Přijaté texty, P6_TA(2005)0362 .
a ze dne 7. května 2009 o výroční zprávě o stavu lidských práv ve světě v roce 2009 a politice EU v této oblasti Přijaté texty, P7_TA(2010)0489 .
,
– s ohledem na svá naléhavá usnesení o lidských právech a demokracii,
– s ohledem na rezoluci Valného shromáždění OSN A/RES/60/251 o zřízení Rady pro lidská práva (UNHRC),
– s ohledem na předchozí řádná a zvláštní zasedání UNHRC a na předchozí kola všeobecného pravidelného přezkumu,
– s ohledem na 16. zasedání UNHRC a na 11. kolo všeobecného pravidelného přezkumu, které se má uskutečnit ve dnech 2. až 13. května 2011,
– s ohledem na hodnocení UNHRC, které se má uskutečnit v roce 2011,
– s ohledem na institucionální změny zavedené po vstupu Lisabonské smlouvy v platnost, k nimž patří zejména vytvoření Evropské služby pro vnější činnost a vytvoření funkce vysokého představitele Unie pro zahraniční věci a bezpečnostní politiku,
– s ohledem na článek 2, čl.
3 odst.
5 a články 18, 21, 27 a 47 Smlouvy o Evropské unii ve znění Lisabonské smlouvy,
– s ohledem na čl.
110 odst.
2 jednacího řádu,
A. vzhledem k tomu, že dodržování, prosazování, ochrana a obecná povaha lidských práv je součástí etického a právního acquis Evropské unie a jedním ze základních kamenů evropské jednoty a celistvosti Článek 2, čl.
3 odst.
5 a článek 6 Smlouvy o Evropské unii.
,
B. vzhledem k tomu, že UNHRC je jedinečnou platformou soustředící se na univerzální lidská práva a speciálním fórem zabývajícím se lidskými právy v rámci systému OSN; vzhledem k tomu, že důležitým posláním a úkolem Rady OSN pro lidská práva je usilovat o větší podporu, ochranu a dodržování lidských práv na celém světě,
C. vzhledem k tomu, že hodnocení UNHRC probíhá na dvou místech souběžně, neboť o statutu orgánu se diskutuje v New Yorku a o jeho postupech v Ženevě; vzhledem k tomu, že všichni mezinárodní činitelé musí současně usilovat o odstranění dvojích standardů a vyvarovat se selektivity a politizace při posuzování otázek lidských práv,
D. vzhledem k tomu, že odvolávání se na státní svrchovanost a vnitrostátní jurisdikci již nelze používat k ochraně států před kontrolou jejich činnosti v oblasti lidských práv,
E. vzhledem k tomu, že Evropská unie by měla na půdě OSN obecně, a zejména pak v rámci UNHRC, vystupovat jako celosvětový aktér a že nový přístup, který ztělesňuje Evropská služba pro vnější činnost (ESVČ), by měl Unii pomoci jednat efektivněji a důrazněji, aby byla schopna jednotně, důsledně a účinně čelit celosvětovým výzvám a tyto výzvy řešit,
F. vzhledem k tomu, že bylo v rámci ESVČ vytvořeno ředitelství pro lidská práva a demokracii,
G. vzhledem k tomu, že delegace podvýboru pro lidská práva Evropského parlamentu vycestuje do Ženevy, aby se zúčastnila 16. zasedání UNHRC, jak tomu bylo i v předchozích letech, kdy byl Parlament přítomen na zasedáních UNHRC a dříve na zasedáních její předchůdkyně, Komise OSN pro lidská práva,
1. zdůrazňuje význam 16. zasedání UNHRC a zejména procesu hodnocení UNHRC, který nabízí jedinečnou příležitost k posouzení toho, jak rada plní svůj mandát, a který radě umožní zlepšit pracovní metody tak, aby účinněji a systematicky reagovala na případy porušování lidských práv; vítá skutečnost, že UNHRC jmenovala pro proces hodnocení dva zprostředkovatele – Maroko a Lichtenštejnsko;
2. vítá skutečnost, že na program 16. pravidelného zasedání byla mimo jiné zařazena zpráva o právech osob, které patří k národnostním nebo etnickým, náboženským a jazykovým menšinám, a o prosazování a ochraně lidských práv a základních svobod v boji proti terorismu, jakož i četné schůzky, na nichž se bude jednat o právech dítěte;
3. vítá skutečnost, že v tomto roce byli pro tato klíčová témata jmenováni zvláštní zpravodajové, a bere na vědomí, že tito zpravodajové předloží zprávy o mučení a jiném krutém, nelidském či ponižujícím zacházení nebo trestání, o svobodě náboženského vyznání a přesvědčení a o situaci zastánců lidských práv; vyzývá členské státy EU, aby se do těchto diskusí aktivně zapojily;
4. vítá vytvoření ředitelství pro lidská práva a demokracii a podporuje zřízení pracovní skupiny Rady EU pro lidská práva (COHOM) se sídlem v Bruselu, neboť v Bruselu jsou lepší předpoklady pro sledování politik EU; pracovní skupina tvořená odborníky na lidská práva ze všech 27 členských států EU bude pomáhat s organizací multilaterální spolupráce doplňující dvoustrannou činnost;
5. podporuje jmenování zvláštního zástupce EU na vysoké úrovni pro lidská práva a znovu zdůrazňuje, že je nezbytné pro jednotlivé země vypracovat strategie v oblasti lidských práv a demokracie;
6. zdůrazňuje, že je důležité, aby EU zaujala k tématům, jež budou projednávána na 16. zasedání UNHRC, společný postoj, a vyzývá členské státy EU, aby posílily metodu, kdy EU vyjadřuje „jedno poselství, ale mnoha hlasy“, která se osvědčila v minulých letech, např. v rámci iniciativ EU namířených proti trestu smrti;
Činnost Rady pro lidská práva
7. opět vyzývá členské státy EU, aby aktivně vystupovaly proti jakýmkoli pokusům o oslabení koncepce univerzality, nedělitelnosti a vzájemné provázanosti lidských práv a aby vybízely UNHRC k tomu, aby věnovala stejnou pozornost všem formám diskriminace, včetně diskriminace kvůli pohlaví, postižení, rasovému nebo etnickému původu, věku, sexuální orientaci a vyznání nebo přesvědčení;
8. je znepokojen tím, že největší překážku pro efektivnější plnění mandátu UNHRC představuje často převládající „politika bloků“ a její dopad na vybrané země a situace, kterým UNHRC věnuje svou pozornost; opakuje svůj názor, že schopnost UNHRC účinně, včas a adekvátně řešit situaci v různých zemích má zásadní význam pro její autoritu a důvěryhodnost;
9. domnívá se, že Rada pro lidská práva by měla disponovat lepšími nástroji k řešení neustále se opakujících i mimořádných situací a že takové nástroje by mohla kupříkladu získat, pokud by rozšířila svůj soubor nástrojů pro lidská práva ( human rights toolbox ) tak, že by skupiny odborníků využívala nejen během zasedání, ale i mezi nimi, a svá zasedání pořádala i mimo Ženevu; vyslovuje politování nad skutečností, že kvůli absenci vhodných nástrojů nebyla UNHRC již při několika příležitostech schopna pohotově a včas řešit závažné situace týkající se lidských práv, a podporuje myšlenku nezávislých „spouštěcích mechanismů“ pomoci; aktivně usiluje o vytvoření účelově zaměřených mechanismů UNHRC, které by této organizaci umožňovaly bezprostředně reagovat na krize v oblasti lidských práv, k nimž došlo například v Libyi, Tunisku, Egyptě, Íránu a Bělorusku;
10. vítá snahu UNHRC ustavit meziregionální pracovní skupinu k situaci v Bělorusku; naléhavě vyzývá UNHRC, aby jednoznačně a ostře odsoudila hrubé porušování lidských práv v této zemi a represe namířené proti demokratické opozici a běžným občanům po prezidentských volbách, které se konaly dne 19. prosince 2010, a aby k této věci přijala rezoluci;
11. vítá iniciativu USA, které navrhují předložení rezoluce o Íránu; vyzývá členské státy EU, aby v případě Íránu důrazně podporovaly zavedení zvláštního mechanismu; vyzývá vysokou představitelku a Evropskou službu pro vnější činnost, aby koordinovaly spolupráci EU a Spojených států týkající se otázek společného zájmu v oblasti lidských práv, ačkoliv by EU měla přitom vystupovat zcela nezávisle, chce-li dosáhnout účinnosti a důvěryhodnosti;
12. s potěšením konstatuje, že ve dnech 27. ledna až 2. února 2011 byla do Tuniska vyslána mise OSN na vysoké úrovni zaměřená na lidská práva a každopádně vybízí k plnému uplatňování jejích doporučení; připomíná svou výzvu k zřízení nezávislé mezinárodní vyšetřovací komise, která by prošetřila všechny případy porušování lidských práv, k nimž údajně došlo v souvislosti s událostmi po 17. prosinci 2010;
13. vyjadřuje svou podporu vyslání mise Úřadu vysokého komisaře OSN pro lidská práva do Egypta, jejímž účelem je posoudit, jaká je celková situace v oblasti lidských práv po výměně čelních představitelů této země;
14. vítá skutečnost, že na 15. zvláštním zasedání konaném dne 25. února byla po společné dohodě přijata rezoluce o situaci v oblasti lidských práv v Libyi, v níž se odsuzuje hrubé a soustavné porušování lidských práv v Libyi, přičemž v některých případech se dokonce může jednat o zločiny proti lidskosti, žádá o vyslání nezávislé mezinárodní vyšetřovací komise do Libye, která by prověřila všechny případy údajného porušování lidských práv zakotvených v mezinárodním právu v této zemi, a vítá rozhodnutí Valného shromáždění ze dne 1. března 2011 pozastavit členství Libye v UNHRC;
15. vyjadřuje svou podporu otevření regionální kanceláře Úřadu vysokého komisaře OSN pro lidská práva v oblasti Středomoří;
16. vyjadřuje uspokojení nad uspořádáním 14. zvláštního zasedání, které se konalo z iniciativy Nigérie a Spojených států a bylo věnováno situaci v oblasti lidských práv na Pobřeží slonoviny v souvislosti s vyústěním prezidentských voleb v roce 2010, na němž byly odsouzeny případy porušení lidských práv a všechny dotčené strany byly vyzvány k tomu, aby plně dodržovaly lidská práva, základní svobody a zásady právního státu; znovu připomíná svou podporu výsledkům voleb, jak je uznala OSN, a vyzývá všechny aktéry, aby uznaly Alassana Ouattaru jako nově zvoleného prezidenta; podporuje rozhodnutí Africké unie vytvořit odbornou skupinu složenou z hlav států s cílem dosáhnout mírového a diplomatického řešení povolební krize na Pobřeží slonoviny;
17. s ohledem na zprávy zvláštních zpravodajů o stavu lidských práv v Korejské lidově demokratické republice a v Myanmaru/Barmě opakuje svou výzvu, aby EU veřejně podpořila zřízení vyšetřovacích komisí OSN, které by prošetřily porušování lidských práv v těchto zemích a posoudily, do jaké míry se jedná o zločiny proti lidskosti; lituje, že KLDR nedostatečně spolupracuje se zvláštním zpravodajem, a žádá o prodloužení mandátu zvláštního zpravodaje pro Myanmar/Barmu;
18. naléhavě vyzývá EU, aby se na nadcházejícím zasedání HRC proaktivně podílela na vypracování a podpoře rezoluce ke zprávě o krocích komise nezávislých odborníků v návaznosti na mezinárodní vyšetřovací misi do oblasti konfliktu v Gaze a zajistila tak, aby byli viníci porušování mezinárodního práva pohnáni k odpovědnosti, a podpořila postoupení dotčených případů Valnému shromáždění i uplatnění mechanismů mezinárodní justice v případě, že na izraelské a palestinské straně nebude plněna povinnost provádět vyšetřování v souladu s mezinárodními normami; dále vyzývá vysokou představitelku, aby bedlivě sledovala, zda jsou respektovány výsledky „kroků navazujících na zprávu mezinárodní vyšetřovací mise o incidentu souvisejícího s humanitární flotilou“, a zajistila dodržování zásady odpovědnosti; vítá vyjádření vysoké komisařky OSN pro lidská práva během její první návštěvy okupovaného palestinského území a Izraele a zejména silné poselství, které vyslovila, totiž že o „mezinárodním právu v oblasti lidských práv a mezinárodním humanitárním právu nelze smlouvat“;
19. lituje skutečnosti, že ačkoliv kritéria pro členství v UNHRC stanovená rezolucí Valného shromáždění č. 60/251 požadují plnou spolupráci s tímto orgánem, přináší stávající přístup založený na dobrovolných závazcích velmi nesourodé a nepřiměřené výsledky; znovu proto zdůrazňuje, že všichni členové by jako minimální požadavek pro členství měli mít platné stálé pozvání pro držitele mandátů pro zvláštní postupy OSN a navíc i spolehlivě prokazatelný závazek k dodržování lidských práv; zdůrazňuje význam skutečně konkurenčního prostředí při volbách; vyzývá ke zrušení možnosti, aby regionální skupiny předkládaly předem stanovený seznam kandidátů na členství v UNHRC;
20. vyzývá členské státy EU a ESVČ, aby se aktivně zapojily do hodnocení UNHRC v roce 2011, a podpořily tak plnění jejího mandátu; zdůrazňuje, že UNHRC by měla fungovat spíše jako preventivní mechanismus včasného varování a že za tímto účelem by se měly využít zkušenosti získané v rámci zvláštních postupů; znovu opakuje, že je třeba provést transparentní a komplexní hodnocení, které zohlední i názory nevládních organizací, občanské společnosti a všech ostatních relevantních stran; vyzývá ESVČ, aby informovala podvýbor Evropského parlamentu pro lidská práva o aktuálním stavu tohoto hodnocení;
21. znovu zdůrazňuje své stanovisko, že v rámci tohoto hodnocení je třeba zachovat nezávislost Úřadu vysokého komisaře pro lidská práva (OHCHR) a staví se proti všem pokusům povýšit OHCHR na stejný status jako další agentury OSN, protože by to mohlo mít negativní dopad na jeho financování a následně i na jeho nezávislost; vítá nedávné jmenování asistenta generálního tajemníka OSN zodpovědného za lidská práva, který povede pobočku Úřadu vysokého komisaře pro lidská práva v New Yorku; tato nová kancelář pomůže posílit kontakty, dialog a transparentní vztahy mezi Valným shromážděním OSN a UNHCR; zdůrazňuje, že je třeba zajistit dostatek finančních zdrojů k zachování regionálních poboček OHCHR, aby mohly pokračovat ve své práci v terénu;
22. trvá na tom, aby byly zachovány a posíleny zvláštní postupy, a na tom, aby byla zaručena možnost UNHRC reagovat na konkrétní případy porušení lidských práv prostřednictvím rezolucí týkajících se jednotlivých zemí a mandátů pro jednotlivé země; zdůrazňuje nedělitelnost lidských práv, ať už se jedná o práva sociální, hospodářská, kulturní, občanská či politická; se znepokojením bere na vědomí, že mechanismus pro podávání stížností, což je jedinečný mechanismus na podporu obětí, zatím ve srovnání s počtem přijatých podnětů vykázal minimální výsledky; zdůrazňuje, že je třeba se tomuto problému věnovat v rámci hodnocení UNHRC;
Všeobecný pravidelný přezkum
23. uznává přínos všeobecného pravidelného přezkumu jako společné zkušenosti pro všechny vlády, při níž se ke všem členům OSN přistupuje stejně a při níž jsou všichni podrobeni stejnému zkoumání, přestože státy musí s přezkumem dobrovolně souhlasit a musí se řídit doporučeními; připomíná, že do prosince 2011 budou v rámci tohoto mechanismu přezkoumány všechny členské státy Organizace spojených národů;
24. trvá na tom, že je nezbytné zachovat v rámci Rady OSN pro lidská práva prostor pro občanskou společnost za účelem posílení její účasti na dialogu, díky čemuž se otevřou i nové možnosti nevládních organizací k navázání dialogu v jednotlivých státech;
25. podporuje větší zapojení nevládních organizací do všeobecného pravidelného přezkumu prostřednictvím písemných doporučení vydávaných pro pracovní skupinu a účasti na jejích diskusích;
26. bere na vědomí, že všeobecný pravidelný přezkum poskytuje státům možnost, aby se zavázaly k plnění svých povinností v oblasti lidských práv a k jednání v souladu se závěry smluvních subjektů a držitelů mandátů pro zvláštní postupy;
27. znovu potvrzuje, že doporučení by měla být více zaměřena na výsledky, a žádá, aby do všeobecného pravidelného přezkumu byli ve větší míře zapojeni nezávislí odborníci a vnitrostátní instituce činné v oblasti lidských práv, aby se zajistilo, že tento přezkum bude účinným nápravným mechanismem; domnívá se, že nezávislé odborné poradenství může v rámci procesu všeobecného pravidelného přezkumu probíhat tak, že odborníci budou sledovat jeho průběh a při schvalování konečné zprávy předloží shrnutí a analýzu všeobecného pravidelného přezkumu;
28. lituje skutečnosti, že první fáze přezkumu určitých zemí nesplnila očekávání transparentního, neselektivního a nekonfrontačního procesu; v této souvislosti oceňuje úlohu, kterou členské státy EU sehrály při snaze o překonání mentality spojené s rozdělením do bloků, a nabádá členské státy EU, aby poskytly technickou pomoc, a usnadnily tak realizaci doporučení;
29. vyzývá členské státy EU, aby se i nadále podílely na přezkumu UNHRC, a zajistily tak, aby nebyla přerušena návaznost mezi první a druhou fází všeobecného pravidelného přezkumu a aby se druhá fáze zaměřila na provádění doporučení a následná opatření; souhlasí s názorem, že země, u nichž se provádí všeobecný pravidelný přezkum, by měly předkládat jasné odpovědi ke každému z doporučení a časové harmonogramy pro provádění doporučení vydaných pracovní skupinou; konstatuje, že pro tento proces může být přínosem předložení zprávy o stavu provádění v polovině období;
Zvláštní postupy
30. opakovaně prohlašuje, že zvláštní postupy jsou základem systému OSN pro ochranu lidských práv a že důvěryhodnost a účinnost ochrany lidských práv ze strany UNHRC závisí na spolupráci v rámci zvláštních postupů a jejich plném uplatňování; zdůrazňuje, že posílení nezávislosti a vzájemné interaktivity zvláštních postupů s radou je v tomto ohledu zásadní;
31. odsuzuje pokusy o zpochybnění nezávislosti zvláštních postupů tím, že se vlády staví do pozice dozorce nad zvláštními postupy, zdůrazňuje, že kontrola v jakékoli podobě by systém zpolitizovala a poškodila jeho účinnost;
32. připomíná, že zvláštní postupy pro situaci v jednotlivých zemích jsou základním nástrojem pro zlepšení lidských práv tamních obyvatel; zdůrazňuje, že s ohledem na zásadní charakteristiky mandátů pro jednotlivé země, jako jsou periodicita a odbornost, z níž vycházejí, nemohou být tyto mandáty nahrazeny všeobecným pravidelným přezkumem;
33. vyzývá členské státy EU, aby v rámci přezkumu chránily integritu a odpovědnost UNHRC tím, že podpoří vytvoření mechanismu následných opatření v souvislosti s prováděním doporučení vyplývajících ze zvláštních postupů, a kromě toho také přijaly výběrová kritéria a zavedly transparentnější postup jmenování založený na osobní profesní dráze, dovednostech, kvalifikaci a zkušenostech nominovaného kandidáta; schvaluje návrh nevládních organizací, aby se posílila schopnost zvláštních postupů včas varovat prostřednictvím mechanismu, který jim umožní zahájit automatický proces posouzení situace ze strany UNHRC;
Zapojení EU
34. vítá účast místopředsedkyně Komise / vysoké představitelky Unie pro zahraniční věci a bezpečnostní politiku na 16. zasedání UNHRC;
35. trvá na tom, aby ESVČ, a zejména delegace EU v Ženevě a New Yorku, zlepšila soudržnost, viditelnost a důvěryhodnost činnosti EU v rámci UNHRC tím, že rozšíří přeshraniční dosah a spolupráci a zejména spolupráci ve věci ovlivňování umírněných států ve všech skupinách;
36. připomíná v této souvislosti svůj postoj ke konceptu „hanobení náboženství“, a přestože uznává, že je třeba důkladně se zabývat problémem diskriminace náboženských menšin, domnívá se, že není vhodné začlenit tento koncept do protokolu o dodatečných normách v oblasti rasismu, rasové diskriminace, xenofobie a všech forem diskriminace; vítá doprovodnou akci, kterou zorganizovala delegace EU u příležitosti oslav 25. výročí ustanovení mandátu zvláštního zpravodaje pro svobodu náboženského vyznání a přesvědčení; žádá EU, aby zahájila jednání s hlavními stoupenci rezoluce s cílem nalézt alternativu rezoluce o hanobení, jež bude předložena; podporuje meziregionální prohlášení, které bude předloženo na téma práv LGBT osob;
37. znovu vyjadřuje podporu aktivní účasti EU na činnosti UNHRC od počátku jejího fungování, konkrétně prostřednictvím prosazování či spoluprosazování rezolucí, vydávání prohlášení a zapojení do interaktivních dialogů a diskusí; oceňuje, že se EU zavázala k řešení situace jednotlivých zemí v rámci UNHRC, a zdůrazňuje, že je důležité, aby tomuto svému závazku se vší rozhodností dostála;
38. podporuje společnou iniciativu EU a skupiny GRULAC (latinskoamerická a karibská skupina) na usnesení o dětech, které žijí a pracují na ulici;
39. vyzývá členské státy EU, aby vyvinuly maximální úsilí na zachování všech mandátů udělených pro zvláštní postupy, a vyzývá zejména k obnovení mandátu zvláštního zpravodaje OSN pro situaci zastánců lidských práv;
40. vyjadřuje politování nad tím, že vedlejším účinkem snah EU o dosažení shody bývá dojem, že EU upouští od svých ambicí, a domnívá se, že by EU při předkládání a prosazování rezolucí o jednotlivých zemích měla být mnohem důraznější;
41. se znepokojením poukazuje na to, že EU není schopna účinně uplatňovat svůj vliv v rámci širšího systému OSN; zdůrazňuje, že je třeba, aby EU z UNHRC učinila prioritu a aby lépe koordinovala členské státy, a vyzývá Radu, aby přijala pokyny, kterými v této souvislosti usnadní koordinaci a přijímání rozhodnutí, aby usilovala o vytvoření koalic/spojenectví s významnými regionálními partnery a všemi umírněnými státy ve snaze překonat logiku bloků uvnitř UNHRC;
42. upozorňuje na to, že je z praktického hlediska důležité, aby EU měla v Ženevě a New Yorku početnější a dobře zajištěnou delegaci; zdůrazňuje skutečnost, že události, jež se odehrávají v Ženevě a v New Yorku, se musí stát nedílnou součástí zahraniční politiky EU, která se musí zaměřit na zlepšení vnitřní koordinace, a dále zdůrazňuje, že je potřebná kvalitní souhra bilaterální a multilaterální úrovně;
43. lituje skutečnosti, že byla odložena rezoluce, kterou EU v září 2010 předložila Valnému shromáždění OSN s cílem posílit své postavení tak, aby bylo v souladu s novým institucionálním uspořádáním vyplývajícím z Lisabonské smlouvy; posílené postavení by umožnilo, aby EU měla stálé zastoupení (v osobě předsedy Evropské rady nebo vysokého představitele) a vystupovala jednotně a aby se zvýšila viditelnost a vliv EU na celosvětové úrovni; trvá na tom, že je nutné, aby zvláštní pracovní skupina ESVČ v úzké spolupráci s členskými státy EU i nadále prosazovala přijetí této rezoluce;
44. pověřuje svou delegaci, aby na 16. zasedání UNHRC přednesla připomínky vyjádřené v tomto usnesení; vyzývá tuto delegaci, aby podala zprávu o své cestě podvýboru pro lidská práva, a považuje za nezbytné, aby Evropský parlament nadále vysílal své delegace na významná zasedání UNHRC;
45. znovu vyzývá členské státy EU, aby zajistily, že budou v rámci jejich vnitřních politik dodržována lidská práva, aby se tak předešlo uplatňování dvojích standardů, a také s ohledem na probíhající proces přistoupení EU k Evropské úmluvě o lidských právech, neboť neúspěch by v tomto případě mohl zásadně oslabit postavení EU v UNHRC;
*
* *
46. pověřuje svého předsedu, aby toto usnesení předal místopředsedkyni Komise / vysoké představitelce Unie pro zahraniční věci a bezpečnostní politiku, vládám a parlamentům členských států, Radě bezpečnosti OSN, generálnímu tajemníkovi OSN, předsedovi 64. zasedání Valného shromáždění, předsedovi Rady OSN pro lidská práva, vysoké komisařce OSN pro lidská práva a pracovní skupině EU-OSN zřízené Výborem pro zahraniční věci.
