P6_TA(2007)0148
Odpovědnost dopravců zajišťujících lodní dopravu v případě nehody ***I
A6-0063/2007
Legislativní usnesení Evropského parlamentu ze dne 25. dubna 2007 o návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady o odpovědnosti dopravců k cestujícím po moři a na vnitrozemských vodních cestách v případě nehod ( KOM(2005)0592 – C6-0057/2006 – 2005/0241(COD) )
(Postup spolurozhodování: první čtení)
Evropský parlament
, -
s ohledem na návrh Komise předložený Evropskému parlamentu a Radě ( KOM(2005)0592 ) Dosud nezveřejněný v Úředním věstníku.
,
-
s ohledem na čl.
251 odst.
2 a čl.
80 odst.
2 Smlouvy o ES, v souladu s nimiž Komise předložila svůj návrh Parlamentu ( C6-0057/2006 ),
-
s ohledem na článek 51 jednacího řádu,
-
s ohledem na zprávu Výboru pro dopravu a cestovní ruch a na stanovisko Výboru pro právní záležitosti ( A6-0063/2007 ),
1.
schvaluje pozměněný návrh Komise;
2.
vyzývá Komisi, aby věc opětovně postoupila Parlamentu, bude-li mít v úmyslu svůj návrh podstatně změnit nebo jej nahradit jiným textem;
3.
pověřuje svého předsedu aby předal postoj Parlamentu Radě a Komisi.
P6_TC1-COD(2005)0241
Postoj Evropského parlamentu přijatý v prvním čtení dne 25. dubna 2007 k přijetí nařízení Evropského parlamentu a Rady
(ES) č. .../2007
o odpovědnosti dopravců k cestujícím po moři v případě nehod
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl.
71 odst.
1 a čl.
80 odst.
2 této smlouvy,
s ohledem na návrh
Komise
,
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru Úř. věst.
C 318, 23.12.2006, s. 195
.
,
s ohledem na stanovisko Výboru regionů Úř. věst.
C 229, 22.9.2006, s. 38
.
,
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy
Postoj Evropského parlamentu ze dne 25. dubna 2007
.
,
vzhledem k těmto důvodům: (1)
V rámci společné dopravní politiky musí být k posílení bezpečnosti v dopravě námořní a na vnitrozemských vodních cestách přijata další opatření.
Tato opatření zahrnují předpisy o odpovědnosti za škody způsobené cestujícím, protože je důležité zajistit vhodnou úroveň náhrady škod cestujícím postiženým nehodami v
námořní
dopravě.
(2)
Protokol z roku 2002 k Athénské úmluvě o přepravě cestujících a jejich zavazadel po moři z roku 1974 byl přijat dne 1. listopadu 2002 pod záštitou Mezinárodní námořní organizace
(IMO)
.
[Společenství k tomuto protokolu přistoupilo Vložte odkaz na vyhlášení rozhodnutí Rady o přijetí.
.]
(3)
Athénská úmluva o přepravě cestujících a jejich zavazadel po moři z roku 1974 ve znění protokolu z roku 2002 (dále jen "Athénská úmluva z roku 2002") se vztahuje pouze na mezinárodní dopravu.
Na vnitřním námořním trhu byl zrušen rozdíl mezi vnitrostátní a mezinárodní dopravou, a proto je ve Společenství vhodné zavést stejnou úroveň a povahu odpovědnosti ve vnitrostátní i mezinárodní
dopravě
.
(4)
Pojištění požadované Athénskou úmluvou z roku 2002 musí odpovídat finančním prostředkům vlastníků lodí a pojišťoven.
Vlastníci lodí musejí být schopni spravovat své pojištění ekonomicky přijatelným způsobem a, zejména v případě malých lodních společností provozujících vnitrostátní dopravní služby, je třeba přihlédnout k sezónní povaze jejich činnosti.
Přechodné období, které má být poskytnuto na provedení tohoto nařízení, musí být dostatečně dlouhé, aby umožňovalo zavedení povinného pojištění podle Aténské úmluvy z roku 2002, aniž by tím byly dotčeny stávající pojistné programy.
(5)
Je vhodné zavázat dopravce k platbám předem v případech smrti cestujících nebo jejich újmy na zdraví
, přičemž platba předem nepředstavuje uznání odpovědnosti
.
(6)
Vhodné
, úplné a srozumitelné
informace o nových právech přiznaných cestujícím by jim měly být poskytnuty před uskutečněním cesty.
(7)
Veškeré změny Athénské úmluvy budou přejaty do právních předpisů Společenství, pokud tyto změny nebudou vyloučeny postupem podle čl.
5 odst.
2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2099/2002 ze dne 5. listopadu 2002, kterým se zřizuje Výbor pro bezpečnost moří a prevenci před znečištěním z lodí (COSS) a kterým se mění nařízení o námořní bezpečnosti a prevenci před znečištěním z lodí Úř. věst.
L 324, 29.11.2002, s. 1.
Nařízení
naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 93/2007 (Úř. věst.
L 22, 31.1.2007, s. 12).
.
(8)
Evropská agentura pro námořní bezpečnost (EMSA) zřízená podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1406/2002 Úř. věst.
L 208, 5.8.2002, s. 1.
Nařízení naposledy pozměněné
nařízením (ES) č. 1891/2006 (Úř. věst.
L 394, 30.12.2006, s. 1)
.
by měla Komisi napomáhat při přípravě a vypracování zprávy o uplatňování nových pravidel a při návrhu změn Athénské úmluvy z roku 2002.
(9)
Vzhledem k potřebě intenzivního dialogu mezi členskými státy v záležitostech námořní bezpečnosti je nezbytné opětovně posoudit pravomoci agentury EMSA a případně zvážit rozšíření jejích pravomocí.
(10)
Vnitrostátní orgány, zejména přístavní správa, hrají zásadní a významnou úlohu při zjišťování a řízení různých rizik pro námořní bezpečnost.
(11)
Jelikož
cíle
zamýšleného kroku, konkrétně vytvoření jediného souboru předpisů upravujících práva dopravců a jejich cestujících v případě nehod, nemůže být dosaženo uspokojivě na úrovni členských států, a proto, z důvodů nutnosti zajistit stejná omezení odpovědnosti ve všech členských státech,
jej
může být lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy.
V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto nařízení rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Předmět úpravy
Toto nařízení stanovuje režim jednotné odpovědnosti ve Společenství
za
přepravu cestujících po
moři.
Za uvedeným účelem toto nařízení začleňuje příslušná ustanovení
Athénské úmluvy o přepravě cestujících a jejich zavazadel po moři z roku 1974 ve znění protokolu z roku 2002 (dále jen "Athénská úmluva z roku 2002") a rozšiřuje použití těchto ustanovení na přepravu po moři v rámci jednoho
členského státu.
Článek
2
Rozsah působnosti
Toto nařízení se vztahuje na veškerou mezinárodní nebo vnitrostátní přepravu po
moři jestliže
:
a)
loď pluje pod vlajkou členského státu,
b)
smlouva o přepravě byla uzavřena v členském státu, nebo
c)
místo odjezdu nebo místo určení uvedené ve smlouvě o přepravě leží v členském státu.
Článek
3
Odpovědnost dopravce
Odpovědnost dopravce a provádějícího dopravce vzhledem k cestujícím a jejich zavazadlům se musí řídit všemi ustanoveními Athénské úmluvy z roku 2002 upravujícími tuto odpovědnost,
včetně výhrady IMO a pokynů k provádění Aténské úmluvy z roku 2002, přijatých právním výborem IMO dne 19. října 2006 (dále jen "výhrada IMO z roku 2006").
Aténská úmluva z roku 2002 a výhrada IMO z roku 2006 tvoří přílohu tohoto nařízení
.
Pojmy "dopravce" a "provádějící dopravce" jsou chápány v souladu s definicemi stanovenými v
čl.
1 odst.
1 písm. a) a b)
Athénské úmluvy z roku 2002.
Článek
4
Omezení odpovědnosti
Čl.
7 odst.
2 Athénské úmluvy z roku 2002 není použitelný na přepravu cestujících spadající do rozsahu působnosti tohoto nařízení,
pokud Evropský parlament a Rada postupem uvedeným v článku 251 Smlouvy nerozhodnou o příslušné změně tohoto nařízení
.
Článek 19 Athénské úmluvy z roku 2002 se nevztahuje na dopravu osob náležející do oblasti působnosti tohoto nařízení.
V případě zničení nebo ztráty nebo poškození vybavení umožňujícího pohyb nebo lékařské pomůcky náležející cestujícím osobám se sníženou pohyblivostí se může náhrada rovnat hodnotě umožňující nahradit dotyčné vybavení, ale nemůže ji překročit.
Článek
5
Platby předem
V případě smrti nebo újmy na zdraví cestujícího
způsobených lodní nehodou
musí dopravce
nebo provádějící dopravce
provést předem platbu dostatečnou ke krytí okamžitých ekonomických potřeb, do 15 dnů ode dne identifikace osoby oprávněné k náhradě škody.
V případě smrti
nebo úplné a trvalé invalidity nebo zranění způsobených na 75 % těla cestujícího považovaných za klinicky velmi závažná,
tato platba nesmí být nižší než EUR 21 000.
Platba předem nepředstavuje uznání odpovědnosti a může být nahrazena jinými částkami, vyplacenými na základě tohoto nařízení, a je nevratná s výjimkou případů, kdy osoba, která přijala platbu předem, nebyla osobou oprávněnou k náhradě nebo v případě, že zavinění dopravce není potvrzeno.
Platba nebo přijetí platby předem zavazuje příslušného dopravce, provádějícího dopravce nebo cestujícího, aby zahájil soudní řízení k určení odpovědnosti a zavinění.
Článek
6
Informace cestujícím
Dopravce, provádějící dopravce
nebo
provozovatel plavby musí cestujícím poskytnout před odjezdem
vhodné, úplné a srozumitelné
informace o jejich právech podle tohoto nařízení, zejména o omezení náhrady za smrt, újmu na zdraví nebo ztrátu a poškození jeho zavazadel, o jejich právu na přímou žalobu proti pojistiteli nebo osobě zajišťující finanční bezpečnost a o jejich nároku na platbu předem.
Tato informace musí být poskytována
vhodnou, úplnou a srozumitelnou
formou
a v případě informací poskytovaných provozovateli zájezdní plavby také v souladu s článkem 4 směrnice Rady 90/314/EHS ze dne 13. června 1990 o souborných službách pro cesty, pobyty a zájezdy
Úř. věst.
L 158, 23.6.1990, s. 59.
.
Článek
7
Zpráva a změny Athénské úmluvy z roku 2002
Nejpozději do tří let od vstupu tohoto nařízení v platnost vypracuje Komise zprávu o jeho používání, která mj. musí vzít v úvahu hospodářský rozvoj a vývoj na mezinárodních fórech.
Uvedená zpráva může být provázena návrhem na změnu tohoto nařízení nebo návrhem, který by měl být Evropským společenstvím přednesen na příslušných mezinárodních fórech.
Při této činnosti bude Komisi nápomocen Výbor pro námořní bezpečnost a zabránění znečištění z lodí (COSS), zřízený podle článku 3 nařízení (ES) č. 2099/2002.
Změny Athénské úmluvy z roku 2002 mohou být z rozsahu působnosti tohoto nařízení vyloučeny podle čl.
5 odst.
2 nařízení (ES) č. 2099/2002.
Článek 8
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost [...] dnem následujícím po dni jeho vyhlášení v
Úředním věstníku Evropské unie.
Je použitelné od ... * Datum jeho vstupu v platnost nebo ode dne vstupu v platnost Athénské úmluvy, rozhodné je pozdější datum.
.
U vnitrostátní přepravy na pravidelných trajektových linkách je toto nařízení použitelné za dva roky od ...
*
Datum jeho vstupu v platnost nebo ode dne vstupu v platnost Athénské úmluvy z roku 2002 pro Společenství, rozhodné je pozdější datum.
.
U přepravy na vnitrozemských vodních cestách je toto nařízení použitelné za čtyři roky od ...
*
.
U vnitrostátní přepravy na pravidelných trajektových linkách v regionech spadajících do působnosti čl.
299 odst.
2 Smlouvy je toto nařízení použitelné za čtyři roky od ...
*
.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V dne
[…].
Za Evropský parlament Za Radu
předseda předseda nebo předsedkyně
PŘÍLOHA I
ATHÉNSKÁ ÚMLUVA Z ROKU 2002 O PŘEPRAVĚ CESTUJÍCÍCH A JEJICH ZAVAZADEL PO MOŘI (Úplné znění Athénské úmluvy o přepravě cestujících a jejich zavazadel po moři z roku 1974 ve znění protokolu k této úmluvě z roku 2002) Článek 1 Definice
Pro účely této úmluvy se rozumí, že následující pojmy mají zde uvedený význam:
1.
a) "dopravce" znamená osobu, která uzavřela - nebo jejímž jménem je uzavřena - smlouva o přepravě, bez ohledu na to, zda je přeprava provedena touto osobou nebo provádějícím dopravcem;
b)
"provádějící dopravce" znamená osobu jinou než dopravce, která je vlastníkem, nájemcem nebo provozovatelem lodi a která skutečně provádí celou přepravu nebo její část;
c)
"dopravce, který skutečně provádí celou přepravu nebo její část" znamená provádějícího dopravce, nebo, pokud dopravce skutečně provádí přepravu, dopravce;
2.
"smlouva o přepravě" znamená smlouvu uzavřenou dopravcem nebo jeho jménem o přepravě cestujícího, případně cestujícího a jeho zavazadel;
3.
"loď" znamená pouze námořní plavidlo, s výjimkou vznášedel;
4.
"cestující" znamená jakoukoli osobu přepravovanou na lodi
a)
podle smlouvy o přepravě, nebo
b)
osobu, která se souhlasem dopravce doprovází vozidlo nebo živá zvířata, na které se vztahuje smlouva o přepravě zboží, na které se tato úmluva nevztahuje;
5.
"zavazadlo" znamená jakýkoli předmět nebo vozidlo přepravované dopravcem podle smlouvy o přepravě, s vyloučením:
a)
předmětů a vozidel přepravovaných podle smlouvy o nájmu lodi, konosamentu nebo jiné smlouvy primárně zaměřené na přepravu zboží, a
b)
živých zvířat;
6.
"příruční zavazadla" znamenají zavazadla, která má cestující ve své kajutě nebo jsou jinak v jeho vlastnictví, opatrování nebo pod jeho dohledem.
S výjimkou použití odstavce 8 tohoto článku a článku 8 zahrnuji příruční zavazadla ta zavazadla, která má cestující ve svém vozidle nebo na něm;
7.
"ztráta nebo poškození zavazadel" zahrnuje finanční ztrátu v důsledku nedodání zavazadel cestujícímu v přiměřené době po příjezdu lodi, na níž byla zavazadla přepravena nebo měla být přepravena, ale nezahrnuje odklady způsobené pracovními spory;
8.
"přeprava" zahrnuje následující období:
a)
vzhledem k cestujícímu a jeho příručním zavazadlům: dobu, během níž je cestující a/nebo jeho příruční zavazadla na palubě lodi, nebo v průběhu jeho nalodění nebo vylodění, a dobu, během níž je cestující a jeho příruční zavazadla přepravován po vodě z pevniny na loď a naopak, pokud jsou náklady na tuto přepravu zahrnuty do jízdného nebo pokud bylo plavidlo použité k tomuto účelu pomocné přepravy poskytnuto cestujícímu dopravcem.
Vzhledem k cestujícímu však přeprava nezahrnuje dobu, během které se cestující nachází v přístavním terminálu nebo v přístavní stanici, na molu nebo v jakémkoli jiném přístavním zařízení;
b)
vzhledem k příručním zavazadlům: také dobu, během které se cestující nachází v přístavním terminálu, v přístavní stanici, na molu nebo v jakémkoli jiném přístavním zařízení, jestliže tato zavazadla byla převzata dopravcem nebo jeho pracovníkem nebo zástupcem a nebyla předána zpět cestujícímu;
c)
vzhledem k zavazadlům jiným než příručním: dobu od okamžiku jejich převzetí dopravcem nebo jeho pracovníkem nebo zástupcem na pobřeží nebo na palubě do okamžiku jejich zpětného předání dopravcem nebo jeho pracovníkem nebo zástupcem;
9.
"mezinárodní přeprava" znamená jakoukoli přepravu, v jejímž případě podle smlouvy o přepravě leží místo odjezdu a místo určení ve dvou různých státech, nebo ve stejném státě, pokud podle smlouvy o přepravě nebo plánované cestovní trasy je mezipřistání v přístavu ležícím v jiném státě;
10.
"organizace" znamená Mezinárodní námořní organizace;
11.
"generální tajemník" znamená generální tajemník organizace.
Článek 1a
Příloha
Příloha této úmluvy je její nedílnou součástí.
Článek 2 Použití
1.
Tato úmluva se vztahuje na jakoukoli mezinárodní přepravu, jestliže:
a)
loď pluje pod vlajkou státu, který je smluvní stranou této úmluvy nebo je v takovém státě registrována, nebo
b)
smlouva o přepravě byla uzavřena ve státě, který je smluvní stranou této úmluvy, nebo
c)
místo odjezdu nebo místo určení uvedené ve smlouvě o přepravě leží ve státě, který je smluvní stranou této úmluvy.
2.
Nehledě na odstavec 1 tohoto článku se tato úmluva nepoužije, pokud přeprava podléhá, podle jiných mezinárodních úmluv o přepravě cestujících nebo zavazadel jinými způsoby přepravy, režimu občanské odpovědnosti podle ustanovení dotyčné úmluvy, pokud se příslušná ustanovení povinně použijí na přepravu po moři.
Článek 3 Odpovědnost dopravce
1.
Za ztrátu, k níž došlo v důsledku smrti nebo újmy na zdraví cestujícího způsobené dopravní nehodou, musí být dopravce odpovědný v míře, aby škoda vzhledem k dotyčnému cestujícímu v každém jednotlivém případě nepřesáhla 250 000 zúčtovacích jednotek, pokud dopravce neprokáže, že dotyčná nehoda:
a)
je důsledkem válečného činu, nepřátelského činu, občanské války, povstání nebo přírodního jevu výjimečné, nevyhnutelné a neodvratitelné povahy, nebo
b)
byla zcela způsobena jednáním třetí strany nebo jejím opomenutím konat s úmyslem způsobit nehodu.
Pokud škoda přesahuje výše uvedené omezení a v míře, ve které ho přesahuje, je dopravce dále odpovědný, pokud neprokáže, že k nehodě, při které škoda vznikla, došlo bez zavinění nebo z nedbalosti dopravce.
2.
Za škodu vzniklou v důsledku smrti nebo újmy na zdraví cestujícího, která nebyla způsobena námořní nehodou, je dopravce odpovědný, jestliže škoda vznikla zaviněním nebo opomenutím dopravce.
Břemeno důkazu zavinění nebo opomenutí nese reklamant.
3.
Za škodu vzniklou v důsledku ztráty nebo poškození příručních zavazadel je odpovědný dopravce, pokud k události, která způsobila ztrátu nebo poškození, došlo zaviněním nebo nedbalostí dopravce.
Zavinění nebo nedbalost dopravce se předpokládá v případě námořních nehod.
4.
Za škodu vzniklou v důsledku ztráty nebo poškození zavazadel jiných než příručních je odpovědný dopravce, pokud dopravce neprokáže, že k události, která způsobila tuto ztrátu nebo poškození došlo bez zavinění nebo nedbalosti dopravce.
5.
Pro účely tohoto článku se pojmem:
a)
"námořní nehoda" rozumí ztroskotání, potopení, srážka lodi nebo její najetí na břeh, výbuch nebo požár na lodi nebo porucha lodi;
b)
"zavinění nebo nedbalost dopravce" rozumí také zavinění nebo nedbalost pracovníků dopravce, jednajících v rozsahu svých povinností;
c)
"porucha lodi" rozumí jakékoli selhání, nefunkčnost nebo neplnění příslušných bezpečnostních předpisů vzhledem k jakékoli části lodi nebo jejího vybavení, pokud je použita k úniku, evakuaci, nalodění nebo vylodění cestujících, nebo pokud je použita k pohonu, řízení, bezpečné plavbě, uvazování, kotvení, příjezdu nebo odjezdu od nábřeží nebo z kotviště, nebo ke kontrole škod po zaplavení; nebo při spouštění záchranných prostředků; a
d)
"škoda" rozumí škoda, která nezahrnuje peněžní nebo exemplární škody.
6.
Odpovědnost dopravce podle tohoto článku se vztahuje pouze na škody v důsledku nehod, k nimž došlo v průběhu přepravy.
Břemeno důkazu, že k nehodě, při které vznikla škoda, došlo v průběhu přepravy, a břemeno důkazu rozsahu škody nese reklamant.
7.
Nic v této úmluvě se nedotýká práva dopravce na postih třetí strany nebo na obranu proti spoluzavinění z nedbalosti podle článku 6 této úmluvy.
Nic v tomto článku se nedotýká práva na omezení podle článků 7 nebo 8 této úmluvy.
8.
Předpoklad zavinění nebo nedbalosti určité strany nebo uvalení důkazního břemene na určitou stranu nebrání tomu, aby důkaz ve prospěch této strany byl brán v úvahu.
Článek 4 Provádějící dopravce
1.
Jestliže byl výkon přepravy nebo její části svěřen provádějícímu dopravci podle ustanovení této úmluvy, zůstává za celou přepravu nicméně odpovědný dopravce.
Kromě toho se na část přepravy uskutečněnou provádějícím dopravcem na provádějícího dopravce vztahují ustanovení této úmluvy.
2.
Vzhledem k přepravě uskutečněné provádějícím dopravcem musí být dopravce odpovědný za činy a opomenutí provádějícího dopravce a jeho pracovníků a zástupců jednajících v rámci svých povinností.
3.
Jakékoli zvláštní dohody, podle kterých dopravce přejímá závazky neukládané touto úmluvou, nebo jakékoli vzdání se práv daných mu touto úmluvou se dotknou provádějícího dopravce, pouze pokud tak provádějící dopravce výslovně a písemně odsouhlasí.
4.
V případech a v rozsahu, v jakém jsou odpovědní jak dopravce, tak provádějící dopravce, je jejich odpovědnost společná a nerozdílná.
5.
Nic v tomto článku se nedotýká práva na postih mezi dopravcem a provádějícím dopravcem.
Článek 4a Povinné pojištění
1.
Jestliže jsou cestující přepravováni na palubě lodi registrované v členském státě úmluvy, která je schválena pro více než dvanáct cestujících, a platí tato úmluva, musí být každý dopravce, který skutečně provádí celou přepravu nebo její část, pojištěn nebo jinak finančně zajištěn, např. zárukou banky nebo jiné finanční instituce, ke krytí odpovědnosti podle této úmluvy vzhledem k smrti nebo újmě na zdraví cestujících.
Omezení povinné odpovědnosti nebo jiného finančního zajištění nesmí být nižší než 250 000 zúčtovacích jednotek na cestujícího a na každý jednotlivý případ.
2.
Osvědčení prokazující, že pojištění nebo jiné finanční zajištění je platné v souladu s ustanoveními této úmluvy, musí být vydáno pro každou loď poté, kdy příslušný orgán státu, který je smluvní stranou této úmluvy, ověřil, že jsou požadavky odstavce 1 splněny.
Pro loď registrovanou ve státě, který je smluvní stranou této úmluvy, bude takové osvědčení vydáno nebo osvědčeno příslušným orgánem státu, v němž je loď registrována; pro loď, která není registrována ve státě, který je smluvní stranou této úmluvy, může být takové osvědčení vydáno nebo osvědčeno příslušným orgánem kteréhokoli státu, který je smluvní stranou této úmluvy.
Toto osvědčení musí být ve formátu dle vzoru stanoveného v příloze této úmluvy a musí obsahovat následující údaje:
a)
jméno lodi, volací znak a rejstříkový přístav;
b)
jméno a hlavní sídlo dopravce, který skutečně provádí celou přepravu nebo její část;
c)
identifikační číslo lodě přidělené Mezinárodní námořní organizací;
d)
typ a dobu trvání zajištění;
e)
jméno a hlavní sídlo pojistitele nebo jiné osoby poskytující finanční zajištění a případně místo, kde je pojistitel či poskytovatel finančního zajištění ustaven; a
f)
dobu platnosti osvědčení, která nesmí být delší než doba platnosti pojištění nebo jiného finančního zajištění.
3. a)
Stát, který je smluvní stranou úmluvy, může oprávnit určitou instituci nebo jím uznanou organizaci k vydávání těchto osvědčení.
Tato instituce nebo organizace musí státu oznamovat každé vydané osvědčení.
Ve všech případech musí stát, který je smluvní stranou úmluvy, plně ručit za úplnost a správnost osvědčení takto vydaných a musí zajistit veškeré nezbytné náležitosti ke splnění tohoto požadavku.
b)
Stát, který je smluvní stranou úmluvy, musí generálnímu tajemníkovi oznamovat:
i)
konkrétní odpovědnosti a podmínky oprávnění delegované určité instituci nebo organizaci jím uznané;
ii)
odnětí toho oprávnění; a
iii)
datum, od kterého toto oprávnění nebo jeho odnětí platí.
Delegované oprávnění nesmí nabýt účinku dříve než za tři měsíce od data jeho oznámení generálnímu tajemníkovi.
c)
Instituce nebo organizace oprávněná k vydávání osvědčení v souladu s tímto odstavcem musí být oprávněna minimálně k odnímání těchto osvědčení v případě, kdy podmínky, za kterých byla osvědčení vydána, nejsou splněny.
Ve všech případech musí oprávněná instituce nebo organizace oznamovat odnětí osvědčení státu, jehož jménem byla osvědčení vydána.
4.
Osvědčení musí být v úředním jazyce nebo jazycích státu, který je vydal.
Pokud použitým jazykem není angličtina, francouzština nebo španělština, musí být text přeložen do jednoho z těchto jazyků, a pokud se tak dotyčný stát rozhodne, může být úřední jazyk vydávajícího státu vynechán.
5.
Osvědčení musí být na palubě lodi a jeho kopie musí být uložena u orgánů, které vedou záznamy rejstříku lodí nebo, není-li loď registrována ve státě, který je smluvní stranou úmluvy, u orgánu státu vydávajícího nebo osvědčujícího tato osvědčení.
6.
Pojištění nebo jiné finanční zajištění nesplňuje požadavky tohoto článku, pokud může skončit z důvodů jiných, než je uplynutí doby platnosti pojištění nebo finančního zajištění uvedené v osvědčení, před uplynutím tří měsíců od data, kdy bylo oznámeno datum jeho ukončení orgánům uvedeným v odstavci 5, pokud toto osvědčení nebylo odevzdáno uvedeným orgánům nebo pokud v uvedené lhůtě nebylo vydáno osvědčení nové.
Předcházející ustanovení se budou podobně vztahovat i na veškeré změny, v jejichž důsledku pojištění nebo finanční zajištění nadále nesplňuje požadavky tohoto článku.
7.
S výhradou platnosti tohoto článku musí stát, v němž je loď registrována, stanovit podmínky vydání a platnosti osvědčení.
8.
Nic v této úmluvě nesmí být vykládáno jako překážka bránící státu, který je smluvní stranou úmluvy, spoléhat se na informace získané z jiných států nebo organizace, nebo z jiných mezinárodních organizací vzhledem k finanční situaci poskytovatelů pojištění nebo jiného finančního zajištění pro účely této úmluvy.
V takových případech stát, který je smluvní stranou úmluvy a který se spolehl na takové informace, není zproštěn své odpovědnosti jako stát vydávající osvědčení.
9.
Osvědčení vydaná nebo osvědčená orgánem státu, který je smluvní stranou úmluvy, musí být jinými státy, které jsou smluvními stranami úmluvy, pro účely této úmluvy uznávány jako osvědčení stejné síly jako osvědčení vydaná nebo osvědčena jimi, a to i v případě, kdy je osvědčení vydáno nebo osvědčeno pro loď, která není registrována v žádném státě, který je smluvní stranou úmluvy.
Stát, který je smluvní stranou úmluvy, může kdykoli požádat stát, který takové osvědčení vydal nebo osvědčil, o konzultaci, pokud by se domníval, že pojistitel nebo poskytovatel záruky finančního zajištění uvedený v osvědčení o pojištění není finančně schopen splnit požadavky stanovené touto úmluvou.
10.
Jakýkoli nárok na odškodnění kryté pojištěním nebo jiným finančním zajištěním podle tohoto článku může být uplatňován přímo u pojistitele nebo jiné osoby poskytující finanční zajištění.
V takovém případě se částka stanovená v odstavci 1 použije jako omezení odpovědnosti pojistitele nebo jiné osoby poskytující finanční zajištění, a to i v případech, ve kterých dopravce nebo provádějící dopravce není oprávněn k omezení odpovědnosti.
Žalovaný může dále uplatňovat obhajobu (jinou než úpadek nebo likvidaci), kterou by dopravce uvedený v odstavci 1 byl oprávněn uplatňovat v souladu s touto úmluvou.
Dále může žalovaný uplatnit obhajobu, že škoda vznikla v důsledku úmyslného zneužití situace pojištěncem, ale žalovaný nesmí uplatnit žádnou jinou obhajobu, kterou by mohl být oprávněn uplatnit v řízení zahájeném pojištěncem proti žalovanému.
Žalovaný musí mít v každém případě právo požadovat, aby dopravce a provádějící dopravce byli účastníky tohoto řízení.
11.
Jakékoli částky poskytnuté z pojištění nebo z jiného finančního zajištění zdůvodněné v souladu s odstavcem 1 musí být vyplaceny výhradně k plnění nároků podle této úmluvy a veškeré proplacení těchto částek musí splnit závazek jakékoli odpovědnosti vyplývající podle této úmluvy v rozsahu zaplacených částek.
12.
Stát, který je smluvní stranou úmluvy, nesmí nikdy povolit lodi, která pluje pod jeho vlajkou a na kterou se tento článek vztahuje, plavbu, dokud pro ni nebylo vydáno osvědčení podle odstavců 2 až 15.
13.
S výhradou platnosti ustanovení tohoto článku musí každý stát, který je smluvní stranou úmluvy, zajistit podle svého vnitrostátního práva, že je pojištění nebo jiné finanční zajištění, v rozsahu uvedeném v odstavci 1, platné vzhledem k jakékoli lodi schválené k přepravě více než dvanácti cestujících bez ohledu na místo, kde je registrována, která připlouvá nebo odplouvá do přístavu či z přístavu na jeho území, pokud se na ně tato úmluva vztahuje.
14.
Nehledě na ustanovení odstavce 5 může stát, který je smluvní stranou úmluvy, oznámit generálnímu tajemníkovi, že pro účely odstavce 13 se od lodí nevyžaduje, aby na palubě měly osvědčení, které by mohly předložit, jak požaduje odstavec 2, při připlutí do přístavu či odplutí z přístavu na jeho území za předpokladu, že dotyčný stát, který je smluvní stranou úmluvy a který osvědčení vydává, oznámil generálnímu tajemníkovi, že uchovává záznamy o osvědčení v elektronickém formátu, který je přístupný pro všechny státy jsoucí stranou úmluvy a osvědčuje existenci dotčeného osvědčení a umožňuje státům jsoucím stranou úmluvy splnit jejich závazky podle odstavce 13.
15.
Jestliže pojištění nebo jiné finanční zajištění není vzhledem k lodi vlastněné státem, který je stranou úmluvy, udržováno, ustanovení tohoto článku vztahující se k němu nesmí být pro takovou loď použita, ale tato loď musí mít osvědčení vydané příslušným orgánem státu, v němž je registrována, ve kterém je uvedeno, že dotyčný stát je vlastníkem dotyčné lodi a že odpovědnost je kryta ve výši předepsané v souladu s odstavcem 1.
Takové osvědčení musí co nejvěrněji odpovídat vzoru předepsanému v odstavci 2.
Článek 5 Cennosti
Dopravce není odpovědný za ztrátu nebo poškození peněz, převoditelných cenných papírů, zlata, stříbra, klenotů, dekorací, uměleckých předmětů nebo jiných cenností, s výjimkou případů, kdy byly cennosti uloženy u dopravce k účelu jejich úschovy; v takovém případě je dopravce odpovědný až do výše omezení stanovené v čl.
8 odst.
3, pokud není dohodnuto vyšší omezení v souladu s čl.
10 odst.
1.
Článek 6 Spoluzavinění
Jestliže dopravce prokáže, že smrt nebo újma na zdraví cestujícího nebo ztráta či poškození jeho zavazadel bylo způsobeno spoluzaviněním nebo spoluzaviněnou nedbalostí cestujícího nebo bylo jeho výsledkem , může soud v daném případě dopravce zcela či částečně zprostit odpovědnosti v souladu s ustanoveními práva dotyčného soudu.
Článek 7 Omezení odpovědnosti za smrt a újmu na zdraví
1.
Odpovědnost dopravce za smrt nebo újmu na zdraví cestujícího podle článku 3 nesmí v žádném případě přesáhnout 400 000 zúčtovacích jednotek na cestujícího a každou pojistnou událost.
V případech, kdy je v souladu s právem příslušného soudu odškodnění propláceno formou pravidelných plateb, nesmí ekvivalentní peněžní hodnota těchto plateb přesáhnout uvedené omezení.
2.
Stát, který je smluvní stranou úmluvy, může zvláštními ustanoveními vnitrostátního práva regulovat omezení odpovědnosti předepsané v odstavci 1 za předpokladu, že takové vnitrostátní omezení odpovědnosti, pokud existuje, není nižší, než je předepsáno v odstavci 1.
Stát, který je smluvní stranou úmluvy a jenž využívá možnost stanovenou v tomto odstavci, musí generálnímu tajemníkovi sdělit přijaté omezení odpovědnosti nebo musí uvést, že nebylo žádné takové omezení přijato.
Článek 8 Omezení odpovědnosti za ztrátu nebo poškození zavazadel a vozidel
1.
Odpovědnost dopravce za ztrátu nebo poškození příručních zavazadel nesmí v žádném případě přesáhnout 2 250 zúčtovacích jednotek na cestujícího a na přepravu.
2.
Odpovědnost dopravce za ztrátu nebo poškození vozidla včetně všech zavazadel přepravovaných v dotyčném vozidle nebo na něm nesmí v žádném případě přesáhnout 12 700 zúčtovacích jednotek na vozidlo a na přepravu.
3.
Odpovědnost dopravce za ztrátu nebo poškození zavazadel jiných, než je uvedeno v odst.
1 a 2, nesmí v žádném případě přesáhnout 3 375 zúčtovacích jednotek na cestujícího a na přepravu.
4.
Dopravce a cestující se mohou dohodnout na tom, že odpovědnost dopravce bude podléhat spoluúčasti cestujícího nepřesahující 330 zúčtovacích jednotek v případě poškození vozidla a nepřesahující 149 zúčtovacích jednotek na cestujícího v případě ztráty nebo poškození jiných zavazadel, a součet těchto sum bude odečten ze škody nebo odškodnění.
Článek 9 Zúčtovací jednotky a směna
1.
Zúčtovací jednotky uvedené v této úmluvě představují zvláštní práva čerpání stanovená Mezinárodním měnovým fondem.
Částky uvedené v čl.
3 odst.
1, čl.
4a odst.
1, čl.
7 odst.
1 a článku 8 jsou konvertovány na vnitrostátní měnu státu, v němž působí soud, kterému pojistná událost přísluší, a to na základě hodnoty této měny vzhledem ke zvláštním právům čerpání ke dni soudního rozhodnutí nebo ke dni, na kterém se strany dohodly.
Hodnota vnitrostátní měny státu, který je smluvní stranou úmluvy a je členem Mezinárodního měnového fondu, vyjádřená ve zvláštních právech čerpání, se stanoví v souladu s metodou přepočtu používanou Mezinárodním měnovým fondem k dotyčnému datu pro jeho vlastní operace a transakce.
Hodnota vnitrostátní měny státu, který je smluvní stranou úmluvy a není členem Mezinárodního měnového fondu, vyjádřená ve zvláštních právech čerpání, se vypočítává způsobem určeným dotyčným státem.
2.
Přesto však stát, který není členem Mezinárodního měnového fondu a jehož zákony neumožňují použití ustanovení odstavce 1, může v době ratifikace, přijetí, schválení nebo přistoupení k této úmluvě, nebo kdykoli poté prohlásit, že zúčtovací jednotka uvedená v odstavci 1 se rovná 15 zlatým frankům.
Zlatý frank uvedený v tomto odstavci odpovídá šedesáti pěti a půl miligramům zlata tisícinové ryzosti devět set.
Zlaté franky se na vnitrostátní měnu přepočítávají v souladu vnitrostátním právem daného státu.
3.
Výpočet uvedený v poslední větě odstavce 1 a přepočet uvedený v odstavci 2 musí být učiněn takovým způsobem, aby byla ve vnitrostátních měnách států, které jsou stranami této úmluvy, vyjádřena pokud možno stejná reálná hodnota částek uvedených v čl.
3 odst.
1, čl.
4a odst.
1, čl.
7 odst.
1 a článku 8, jaká by vyplynula použitím prvních tří vět odstavce 1.
Státy musí sdělovat generálnímu tajemníkovi způsob přepočtu podle odstavce 1 nebo výsledek přepočtu podle odstavce 2 při uložení příslušné ratifikační listiny či listiny o přijetí, schválení či přistoupení k této úmluvě, a kdykoli dojde ke změně.
Článek 10 Doplňující ustanovení o omezení odpovědnosti
1.
Dopravce a cestující se mohou výslovně a písemně dohodnout na vyšším omezení odpovědnosti, než je stanoveno v článcích 7 a 8.
2.
Úroky a právní náklady nesmí být zahrnuty do omezení odpovědnosti stanoveného v článcích 7 a 8.
Článek 11 Obhajoba a omezení pro pracovníky dopravce
Jestliže je proti pracovníku nebo zástupci dopravce nebo provádějícího dopravce vznesena žaloba ve věci škody, na kterou se vztahuje tato úmluva, pak pokud tento pracovník nebo zástupce prokáže, že jednal v rozsahu svých povinností, je oprávněn využít pro sebe obhajobu a omezení odpovědnosti, které je oprávněn dopravce nebo provádějící dopravce využít podle této úmluvy.
Článek 12 Kumulace nároků
1.
V případech, ve kterých jsou účinná omezení odpovědnosti stanovená v článcích 7 a 8, se tato omezení vztahují na kumulované sumy vymahatelné ke splnění všech nároků vzniklých v důsledku smrti nebo újmy na zdraví jakéhokoli jednoho cestujícího nebo ztráty či poškození jeho zavazadel.
2.
Ve vztahu k přepravě uskutečněné provádějícím dopravcem nesmí kumulovaná suma vymahatelná od dopravce nebo provádějícího dopravce a od jejich pracovníků a zástupců jednajících v rámci jejich pracovních povinností přesáhnout nejvyšší částku, která by mohla být přiznána v řízení proti dopravci nebo provádějícímu dopravci podle této úmluvy, avšak žádná z těchto uvedených osob nesmí být odpovědná za částky přesahující omezení na ně použitelné.
3.
V každém případě, kdy je pracovník nebo zástupce dopravce nebo provádějícího dopravce oprávněn podle článku 11 této úmluvy využít pro sebe omezení odpovědnosti stanovené v článcích 7 a 8, nesmí kumulovaná částka vymahatelná od dopravce nebo provádějícího dopravce a od dotyčných pracovníků nebo zástupců přesáhnout uvedená omezení.
Článek 13 Ztráta práva na omezení odpovědnosti
1.
Dopravce není oprávněn využít omezení odpovědnosti stanovené v článcích 7 a 8 a v čl.
10 odst.
1, jestliže se prokáže, že škodu zavinil svým jednáním nebo nedbalostí s úmyslem škodu přivodit, nebo nedbalostí s vědomím toho, že taková škoda pravděpodobně vznikne.
2.
Pracovníci nebo zástupci dopravce nebo provádějícího dopravce nejsou oprávněni využívat tato omezení, jestliže se prokáže, že škodu zavinili svým jednáním nebo nedbalostí s úmyslem škodu přivodit, nebo nedbalostí s vědomím toho, že taková škoda pravděpodobně vznikne.
Článek 14 Základ pro nároky
Jinak než v souladu s touto úmluvou nesmí být proti dopravci nebo provádějícímu dopravci vznesena žádná žaloba za odškodnění za smrt nebo újmu na zdraví cestujícího nebo za ztrátu nebo poškození zavazadel.
Článek 15 Oznámení ztráty nebo poškození zavazadel
1.
Cestující musí písemně oznámit dopravci nebo jeho zástupci:
a)
v případě zjevného poškození zavazadel:
i)
v případě příručních zavazadel, v době vylodění cestujícího nebo před ním;
ii)
v případě všech ostatních zavazadel, v době jejich zpětného předání nebo před ním;
b)
v případě poškození zavazel, které není zjevné, nebo v případě ztráty zavazadel do patnácti dnů od data vylodění cestujících nebo data zpětného vrácení zavazadel nebo data, kdy ke zpětnému vrácení zavazadel mělo dojít.
2.
Pokud cestující nesplní tento článek, předpokládá se, že dostal zavazadla nepoškozená, pokud není prokázán opak.
3.
Písemné oznámení není nutno podat, jestliže stav zavazadel byl v době jejich předání společně s cestujícím znalecky nebo inspekčně ohledán.
Článek 16 Časové omezení pro podání žalob
1.
Podání jakékoli žaloby pro odškodnění za smrt nebo újmu na zdraví cestujícího nebo za ztrátu nebo poškození zavazadel musí být časově omezeno po uplynutí období dvou let.
2.
Toto omezení doby se počítá takto:
a)
v případě újmy na zdraví od data vylodění cestujícího;
b)
v případě smrti cestujícího, k němuž došlo během přepravy, od data, ve kterém by došlo k vylodění cestujícího, a v případě újmy na zdraví, k níž došlo během přepravy a která vedla k smrti cestujícího po jeho vylodění, od data smrti za předpokladu, že toto období nepřekročilo tři roky od data vylodění;
c)
v případě ztráty nebo poškození zavazadel od data vylodění nebo od data, kdy mělo k vylodění dojít, rozhoduje pozdější datum.
3.
Právem soudu příslušného pro dotyčný případ se budou řídit základy pro dočasné zastavení nebo přerušení běhu omezující lhůty, avšak podle této úmluvy nesmí být vznesena žádná žaloba po uplynutí jednoho z následujících období:
a)
období pěti let počínající dnem vylodění cestujícího nebo dnem, ve kterém k jeho vylodění mělo dojít, přičemž rozhoduje pozdější datum; nebo, jestliže dříve nastane
b)
období tří let počínající dnem, kdy se reklamant dozvěděl nebo se měl dozvědět o újmě na zdraví, o ztrátě nebo poškození způsobené nehodou.
4.
Nehledě na odstavce 1, 2 a 3 tohoto článku může být toto časové omezení prodlouženo prohlášením dopravce nebo dohodou stran po podání žaloby.
Takové prohlášení nebo dohoda musí být písemná.
Článek 17 Příslušnost soudu
1.
Žalobu podle článků 3 a 4 této úmluvy má reklamant možnost podat k jednomu ze soudů uvedených níže za předpokladu, že zvolený soud sídlí ve státě, který je smluvní stranou této úmluvy, a vnitrostátním právem se v každém případě určí příslušné místo v těchto státech s více možnými soudy:
a)
soud státu, v němž je žalovaný trvale usídlen nebo v něm má hlavní sídlo podniku, nebo
b)
soud státu, v němž se podle smlouvy o přepravě nachází místo odplutí nebo místo určení, nebo
c)
soud státu, v němž má bydliště nebo trvalé usídlení žalobce, jestliže v tomto státu má sídlo podniku i žalovaný a je soudně příslušný v tomto státu, nebo
d)
soud státu, v němž byla uzavřena smlouva o přepravě, jestliže v tomto státu má sídlo podniku i žalovaný a je soudně příslušný v tomto státu.
2.
Žalobu podle článku 4a této úmluvy má reklamant možnost podat k jednomu ze soudů, k němuž by mohla být žaloba podána proti dopravci nebo provádějícímu dopravci podle odstavce 1.
3.
Poté, kdy došlo k nehodě, při které byla způsobena škoda, se strany mohou dohodnout na tom, že nároky na odškodnění budou podány k jakékoli soudní pravomoci nebo rozhodčímu řízení.
Článek 17a Uznávání a vynucování
1.
Jakékoli rozhodnutí soudu se soudní pravomocí v souladu s článkem 17, které je vynutitelné ve státu původu, kde již nepodléhá běžným formám přezkumu, musí být uznáno v každém státě, který je smluvní stranou úmluvy, s výjimkou případu, kdy
a)
rozhodnutí bylo získáno podvodně; nebo
b)
žalovaný/á nebyl/a přiměřeně uvědoměn/a a nebyla mu/jí dána možnost předložit jeho/její případ.
2.
Rozhodnutí uznané podle odstavce 1 musí být vynutitelné v každém státě, který je smluvní stranou úmluvy, jakmile jsou splněny formální náležitosti požadované v dotyčném státě.
Formální náležitosti nesmí umožnit znovu otevřít věcnou stránku případu.
3.
Stát, který je smluvní stranou tohoto protokolu, může uplatnit jiné předpisy pro uznávání a vynucování rozhodnutí za předpokladu, že jejich účinek zajišťuje, aby rozhodnutí byla uznána a vynucena přinejmenším ve stejném rozsahu, jako podle odstavců 1 a 2.
Článek 18 Neplatnost smluvních ustanovení
Jakékoli smluvní ustanovení uzavřené před tím, než došlo k nehodě, při které bylo způsobena smrt nebo újma na zdraví cestujícího nebo ztráta či poškození jeho zavazadel, zaměřené na zmírnění odpovědnosti jakékoli osoby odpovědné podle této úmluvy nebo na stanovení nižšího omezení odpovědnosti, než je stanoveno v této úmluvě, s výjimkou čl.
8 odst.
4, a jakékoli ustanovení zaměřené na přesun důkazního břemene, které leží na dopravci nebo na provádějícím dopravci, nebo ustanovení omezující možnosti uvedené v čl.
17 odst.
1 a 2, musí být pokládáno za neúčinné a neplatné od počátku, avšak tato neplatnost dotyčného ustanovení neznamená neplatnost smlouvy o přepravě, která musí zůstat předmětem ustanovení této úmluvy.
Článek 19 Jiné úmluvy o omezení odpovědnosti
Tato úmluva nemění práva a povinnosti dopravce, provádějícího dopravce a jejich pracovníků a zástupců stanovená v mezinárodních úmluvách týkajících se omezení odpovědnosti vlastníků námořních lodí.
Článek 20 Jaderné poškození
Podle této úmluvy nevzniká žádná odpovědnost za škody způsobené jadernými nehodami:
a)
jestliže je provozovatel jaderného zařízení odpovědný za takové škody buď podle Pařížské úmluvy ze dne 29. července 1960 o odpovědnosti vůči třetí straně v oblasti jaderné energie ve znění jejího dodatečného protokolu ze dne 28. ledna 1964, nebo Vídeňské úmluvy ze dne 21. května 1963 o občanskoprávní odpovědnosti za jaderné škody nebo jakékoli její změny nebo protokoly k ní, které vstoupily v platnost; nebo
b)
jestliže je provozovatel jaderného zařízení odpovědný za takové škody v důsledku vnitrostátního práva upravujícího odpovědnost za takové škody za předpokladu, že toto právo je ve všech ohledech příznivé pro osoby, které mohou utrpět škodu, jako Pařížská nebo Vídeňská úmluva nebo jejich změny nebo protokoly k nim, které vstoupily v platnost.
Článek 21 Komerční přeprava veřejnými orgány
Tato úmluva se vztahuje na komerční přepravu uskutečňovanou státními nebo veřejnými orgány v rámci smlouvy o přepravě ve smyslu článku 1.
Článek 22 Prohlášení o nepoužití
1.
Jakákoli strana může v době podpisu, ratifikace, přijetí, schválení této úmluvy či přistoupení k této úmluvě písemně prohlásit, že nepoužije tuto úmluvu, pokud jsou cestující a dopravce subjekty nebo státními příslušníky dotyčné strany.
2.
Jakékoli prohlášení učiněné podle odstavce 1 tohoto článku může být kdykoli odvoláno písemným oznámení generálnímu tajemníkovi.
Článek 22a Závěrečné články úmluvy
Závěrečnými články této úmluvy budou články 17 až 25 protokolu z roku 2002 k Athénské úmluvě o přepravě cestujících a jejich zavazadel po moři z roku 1974.
Odkazy činěné na státy, které jsou stranami této úmluvy, se v této úmluvě musí chápat jako odkazy na státy, které jsou stranami tohoto protokolu.
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
[Články 17 až 25 protokolu z roku 2002 k Athénské úmluvě o přepravě cestujících a jejich zavazadel po moři z roku 1974.]
Článek 17 Podpis, ratifikace, přijetí, schválení a přistoupení
1.
Tento protokol bude vystaven k podpisu v sídle vedení organizace od 1. května 2003 do 30. dubna 2004 a poté zůstává otevřen k přistoupení.
2.
Státy mohou vyjádřit svůj souhlas s tím, že budou vázány tímto protokolem:
a)
podpisem bez výhrad, jako je ratifikace, přijetí nebo schválení; nebo
b)
podpisem podléhajícím ratifikaci, přijetí nebo schválení následovaným ratifikací, přijetím nebo schválením; nebo
c)
přistoupením.
3.
Ratifikace, přijetí, schválení nebo přistoupení musí být učiněno uložením příslušné listiny u generálního tajemníka.
4.
Listiny o ratifikaci, přijetí, schválení nebo přistoupení uložené po vstupu změny tohoto protokolu v platnost vzhledem ke všem stávajícím smluvním stranám nebo po dokončení všech opatření požadovaných pro vstup těchto změn v platnost vzhledem k uvedeným smluvním stranám musí být pokládány za listiny vztahující se na tento protokol ve znění těchto změn.
5.
Stát nesmí vyjádřit svůj souhlas s tím, že bude vázán tímto protokolem, dokud jako smluvní strana nevypoví:
a)
Athénskou úmluvu o přepravě cestujících a jejich zavazadel po moři, Athény dne 13. prosince 1974;
b)
protokol k Athénské úmluvě o přepravě cestujících a jejich zavazadel po moři, Londýn dne 19. listopadu 1976; a
c)
protokol k Athénské úmluvě o přepravě cestujících a jejich zavazadel po moři, Londýn dne 29. března 1990,
s tím účinkem, že od tohoto dne tento protokol vstoupí v platnost pro dotyčný stát v souladu s článkem 20.
Článek 18 Státy s více než jedním systémem práva
1.
Jestliže má určitý stát více územních jednotek, ve kterých se používají různé systémy práva ve vztahu k záležitostem upraveným tímto protokolem, může tento stát v době podpisu, ratifikace, přijetí, schválení či přistoupení prohlásit, že se tento protokol vztahuje na všechny jeho územní jednotky, nebo jen na jednu nebo více z nich, a může toto prohlášení kdykoli změnit jiným prohlášením.
2.
Každé takové prohlášení musí být oznámeno generálnímu tajemníkovi a musí výslovně uvádět územní jednotky, ve kterých se tento protokol použije.
3.
Ve vztahu ke státu, který je smluvní stranou a který vydal takové prohlášení:
a)
odkazy na stát, v němž je loď registrována, a ve vztahu k povinnému osvědčení o pojištění na stát vydávající nebo osvědčující musí být pokládány za odkaz na příslušné územní jednotky, ve kterých je loď registrována a které vydávají nebo osvědčují dotyčná osvědčení;
b)
odkazy na požadavky vnitrostátního práva, vnitrostátní omezení odpovědnosti a vnitrostátní měnu musí být odpovídajícím způsobem pokládány za odkazy na požadavky práva, omezení odpovědnosti a měnu dotyčných územních jednotek; a
c)
odkazy na soudy a rozhodnutí, která musí být uznávána ve státech, které jsou smluvní stranou, se pokládají za odkazy na příslušné soudy územních jednotek a na rozhodnutí, která musí být těmito územními jednotkami uznána.
Článek 19 Organizace regionální hospodářské integrace
1.
Organizace regionální hospodářské integrace, sestávající se ze suverénních států, které převedly pravomoci v určitých záležitostech upravených tímto protokolem na tuto organizaci, mohou podepsat, ratifikovat, přijmout, schválit tento protokol nebo k němu přistoupit.
Organizace regionální hospodářské integrace, která je smluvní stranou tohoto protokolu, musí mít práva a povinnosti státu, který je smluvní stranou, v míře, ve které má tato organizace regionální hospodářské integrace pravomoci nad záležitostmi upravenými tímto protokolem.
2.
V případech, ve kterých organizace regionální hospodářské integrace uplatňuje své právo hlasovat ve věcech, ve kterých má pravomoc, musí mít počet hlasů odpovídající počtu jejích členských států, které jsou smluvní stranou tohoto protokolu a které na organizaci převedly pravomoc v dotyčné věci.
Organizace regionální hospodářské integrace nesmí uplatnit své právo hlasovat, jestliže tak učiní její členské státy, a naopak.
3.
V případech, v nichž je v tomto protokolu důležitý počet států, které jsou jeho smluvní stranou, včetně, ale ne výlučně, článků 20 a 23 tohoto protokolu, se do počtu států nezapočítává organizace regionální hospodářské integrace navíc ke státům, které jsou smluvní stranou a které jsou jejími členskými státy.
4.
V době podpisu, ratifikace, přijetí, schválení této úmluvy či přistoupení k ní musí organizace regionální hospodářské integrace učinit prohlášení generálnímu tajemníkovi, v němž uvede záležitosti upravené tímto protokolem, vzhledem k nimž její členské státy, které jsou signatáři nebo smluvními stranami tohoto protokolu, na tuto organizaci převedly pravomoci a jakákoli příslušná omezení rozsahu této pravomoci.
Organizace regionální hospodářské integrace musí generálnímu tajemníkovi bezodkladně oznamovat všechny změny v rozdělení pravomoci, včetně nových převodů pravomoci, uvedených v prohlášení podle tohoto odstavce.
Všechna tato prohlášení musí být generálním tajemníkem poskytnuta podle článku 24 tohoto protokolu.
5.
Vzhledem ke státům, které jsou smluvní stranou a které jsou členskými státy organizace regionální hospodářské integrace, která je smluvní stranou tohoto protokolu, se předpokládá, že mají pravomoci ve všech záležitostech upravených tímto protokolem, které nebyly konkrétně uvedeny v prohlášení nebo oznámení o převodu pravomocí na dotyčnou organizaci podle odstavce 4.
Článek 20 Vstup v platnost
1.
Tento protokol vstoupí v platnost za dvanáct měsíců od data, kdy protokol buď podepsalo bez výhrady ratifikace, přijetí nebo schválení, nebo uložilo listiny o ratifikaci, přijetí, schválení nebo přistoupení k němu u generálního tajemníka 10 států.
2.
Pro stát, který protokol ratifikuje, přijme, schválí nebo k němu přistoupí poté, kdy podmínky pro vstup protokolu v platnost podle odstavce 1 byly splněny, tento protokol vstoupí v platnost za tři měsíce od data uložení příslušné listiny dotyčného státu, avšak ne dříve než tento protokol vstoupí v platnost podle odstavce 1.
Článek 21 Vypovězení
1.
Tento protokol může být kdykoli vypovězen jakýmkoli státem, který je jeho smluvní stranou, po datu, kdy tento protokol vstoupil pro dotyčný stát v platnost.
2.
Vypovězení musí být učiněno uložením listiny o vypovězení u generálního tajemníka.
3.
Vypovězení nabývá účinnosti za dvanáct měsíců po datu uložení listiny o vypovězení u generálního tajemníka nebo po takové delší době, která může být v této listině uvedena.
4.
Vypovězení úmluvy kterýmkoli státem, který je smluvní stranou tohoto protokolu, podle článku 25, nesmí být pokládáno za vypovězení úmluvy ve znění tohoto protokolu.
Článek 22 Revidování a změny
1.
Organizace může pro účely zrevidování nebo pozměnění tohoto protokolu svolat konferenci.
2.
Organizace musí svolat konferenci států, které jsou smluvní stranou tohoto protokolu, k účelu revize nebo změn tohoto protokolu na žádost nejméně jedné třetiny států, které jsou jeho smluvní stranou.
Článek 23 Změny omezení
1.
Zvláštní postup tohoto článku se použije výhradně ke změně omezení stanovených v čl.
3 odst.
1, čl.
4a odst.
1, čl.
7 odst.
1 a článku 8 úmluvy ve znění tohoto protokolu, aniž by tím byla dotčena ustanovení článku 22.
2.
Na žádost nejméně poloviny, ale v žádném případě nejméně 6 států, které jsou smluvní stranou tohoto protokolu, musí být jakýkoli návrh na změnu omezení, včetně odpočtů, stanovených v čl.
3 odst.
1, čl.
4a odst.
1, čl.
7 odst.
1 a článku 8 úmluvy ve znění tohoto protokolu, rozeslán generálním tajemníkem všem členům organizace a všem státům, které jsou smluvní stranou tohoto protokolu.
3.
Jakékoli změny navržené a rozeslané, jak uvedeno výše, musí být postoupeny právnímu výboru organizace (dále jen "právní výbor") k uvážení nejdříve za šest měsíců od data jejich rozeslání.
4.
Všechny státy, které jsou smluvní stranou úmluvy ve znění tohoto protokolu, bez ohledu na to, zda jsou členským státem organizace či nikoli, musí být oprávněny účastnit se řízení právního výboru při zvažování a přijímání změn.
5.
Změny musí být přijímány dvoutřetinovou většinou přítomných a hlasujících států které jsou smluvní stranou úmluvy ve znění tohoto protokolu, v právním výboru rozšířeném podle odstavce 4 za podmínky, že v době hlasování je přítomna nejméně polovina států, které jsou smluvní stranou úmluvy ve znění tohoto protokolu.
6.
Při jednání o návrzích změn omezení musí brát právní výbor v úvahu zkušenosti vyplývající z nehod, a zejména rozsah škod při nich vzniklý, změny hodnot měn a vliv navržených změn na náklady na pojištění.
7. a)
Žádné změny nesmějí být uváženy podle tohoto článku dříve než za pět od data, kdy byl tento protokol vystaven k podpisu, a ne dříve než za pět let od data, kdy vstoupily v platnost předchozí změny podle tohoto článku.
b)
Žádné omezení nesmí být zvýšeno tak, aby překročilo částku odpovídající omezení stanovenému v této úmluvě ve znění tohoto protokolu zvýšenému o šest procent ročně, vypočtenému na složeném základě od data, ve kterém byl tento protokol vystaven k podpisu.
c)
Žádné omezení nesmí být zvýšeno tak, aby překročilo částku odpovídající omezení stanovenému v této úmluvě ve znění tohoto protokolu násobenou třemi.
8.
Jakékoli změny přijaté v souladu s odstavcem 5 musí být organizací oznámeny všem státům, které jsou smluvní stranou.
Tyto změny budou pokládány za přijaté na konci období osmnácti měsíců po datu jejich oznámení, pokud v uvedeném období více než jedna čtvrtina států, které jsou smluvní stranou v době přijímání těchto změn, nesdělí generálnímu tajemníkovi, že určitou změnu nepřijímají; v takovém případě je tato změna zamítnuta a nemá žádný účinek.
9.
Změny, které se pokládají za přijaté podle odstavce 8, vstoupí v platnost za 18 měsíců po jejich přijetí.
10.
Všechny státy, které jsou smluvní stranou, musí být vázány těmito změnami, pokud nevypoví tento protokol podle čl.
21 odst.
1 a 2 nejméně šest měsíců před tím, než tyto změny vstoupí v platnost.
Tyto výpovědi nabývají účinnosti dnem, kdy tyto změny vstoupí v platnost.
11.
Jestliže byla určitá změna přijata, ale ještě neuplynulo osmnáctiměsíční období pro její vstup v platnost, stát, který se stal členským státem během tohoto období, musí být vázán touto změnou, jakmile vstoupí v platnost.
Stát, který se stal členským státem po skončení tohoto období, musí být vázán změnami, které byly přijaty podle odstavce 8.
V případech uvedených v tomto odstavci se státy stanou vázány těmito změnami od data, kdy tyto změny vstoupí v platnost, nebo kdy pro ně vstoupí v platnost tento protokol, pokud k tomu dojde později.
Článek 24 Depositář
1.
Tento protokol a jeho změny přijaté podle článku 23 musí být uloženy u generálního tajemníka.
2.
Generální tajemník musí :
a)
informovat všechny státy, které tento protokol podepsaly nebo které k němu přistoupily, o:
i)
každém novém podpisu nebo uložení listiny o ratifikaci, přijetí, schválení nebo přistoupení spolu s datem uložení;
ii)
každém prohlášení a oznámení podle čl.
9 odst.
2 a 3, čl.
18 odst.
1 a čl.
19 odst.
4 úmluvy ve znění tohoto protokolu;
iii)
datu vstupu tohoto protokolu v platnost;
iv)
jakýchkoli návrzích na změny omezení podaných podle čl.
23 odst.
2 tohoto protokolu;
v)
jakýchkoli změnách, které byly přijaty podle čl.
23 odst.
5 tohoto protokolu;
vi)
jakýchkoli změnách, které jsou pokládány za přijaté podle čl.
23 odst.
8 tohoto protokolu, spolu s datem, kdy tyto změny vstoupí v platnost podle čl.
23 odst.
9 a 10;
vii)
uložení jakýchkoli listin o vypovězení tohoto protokolu spolu s datem jejich uložení a datem, kdy vypovězení nabude účinnosti;
viii)
jakýchkoli sděleních požadovaných jakýmkoli článkem tohoto protokolu;
b)
předat kopie tohoto protokolu ověřené jako správné všem státům, které ho podepsaly nebo k němu přistoupily.
3.
Neprodleně po vstupu tohoto protokolu v platnost předá generální tajemník jeho text Sekretariátu OSN k registraci a ke zveřejnění podle článku 102 Charty Organizace spojených národů.
Článek 25 Jazyky
Tento protokol je vyhotoven v jediném prvopise v jazyce anglickém, arabském, čínském, francouzském, ruském a španělském, přičemž všechna mají stejnou platnost.
V LONDÝNĚ dne prvního listopadu 2002.
Na důkaz TOHO připojili níže podepsaní, řádně za tímto účelem zplnomocnění svými vládami, k tomuto protokolu své podpisy..
PŘÍLOHA K ATHÉNSKÉ ÚMLUVĚ
OSVĚDČENÍ O POJIŠTĚNÍ NEBO JINÉM FINANČNÍM ZAJIŠTĚNÍ VZHLEDEM K ODPOVĚDNOSTI ZA SMRT NEBO ZA ÚJMU NA ZDRAVÍ CESTUJÍCÍCH
Vydáno v souladu s ustanovením článkem 4a Athénské úmluvy o přepravě cestujících a jejich zavazadel po moři z roku 2002
Jméno lodi
Volací znak
Identifikační číslo lodi přidělené organizací IMO
Rejstříkový přístav
Jméno a úplná adresa hlavního sídla podniku dopravce, který skutečně provede přepravu
Tímto se osvědčuje, že vzhledem k výše uvedené lodi existuje platná smlouva o pojištění nebo jiném finančním zajištění odpovídající požadavkům článku 4bis Athénské úmluvy o přepravě cestujících a jejich zavazadel po moři z roku 2002.
Typ zajištění........................................................................................................................................
Trvání zajištění.........................................................................................................................................
Jméno a adresa pojistitele/lů a/nebo ručitele/lů...........................................................................
Jméno............................................................................................................................................
Adresa...........................................................................................................................................
..............................................................................................................................
Toto osvědčení je platné do ...................................................................................................
Vydáno nebo osvědčeno vládou státu......................................................................................
..............................................................................................................................
(Úplné označení státu)
NEBO
Níže uvedený text by měl být použit v případě, že stát, který je smluvní stranou, využívá čl.
4bis odst.
3:
Toto osvědčení je vydáno z úřední moci vlády ..............................................................................
(úplné označení státu) ............................................................................ (název organizace nebo instituce)
……………………………………………………………………
V (místo)...................................... dne (datum) ..................................
……………………………………………………………………
podpis a titul vydávajícího nebo osvědčujícího úředníka
Vysvětlující poznámky:
1.
Je-li to žádoucí, určení státu může zahrnout i odkaz na příslušný veřejný orgán země, kde bylo osvědčení vydáno.
2.
Pokud byla celková částka zajištění poskytnuta z více než z jednoho zdroje, měly by být uvedeny dílčí částky poskytované každým z těchto zdrojů.
3.
Pokud je zajištění poskytováno v několika formách, měly by tyto formy být vyjmenovány.
4.
Položka "Trvání zajištění" musí uvádět datum, k němuž toto zajištění nabývá účinnosti.
5.
Položka "Adresa" pojistitele/pojistitelů a/nebo ručitele/ručitelů musí uvádět hlavní místo podnikání pojistitele/pojistitelů a/nebo ručitele/ručitelů.
Ve vhodných případech musí být uvedeno místo podniku, kde je dotyčné pojištění nebo zajištění zřízeno.
PŘÍLOHA II
Výhrada IMO z roku 2006
