KONEČNÉ ZNĚNÍ
A6-0072/2005
23.
3.
2005
NÁVRH ZPRÁVY
o evropské bezpečnostní strategii
(2004/2167(INI))
Výbor pro zahraniční věci
Zpravodaj :
Helmut Kuhne
PR_INI_art45
PE 349.862v03-00
OBSAH
NÁVRH USNESENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU............................................................3
EXPLANATORY STATEMENT..............................................................................................15
MENŠINOVÉ STANOVISKO SKUPINY GUE/NGL – KONFEDERACE EVROPSKÉ SJEDNOCENÉ LEVICE A SEVERSKÉ ZELENÉ LEVICE 21
STANOVISKO VÝBORU PRO PRŮMYSL, VÝZKUM A ENERGETIKU...........................22
STANOVISKO VÝBORU PRO OBČANSKÉ SVOBODY, SPRAVEDLNOST A VNITŘNÍ VĚCI 25
ODŮVODNĚNÍ ZPRAVODAJE..............................................................................................29
POSTUP...................................................................................................................................32
NÁVRH USNESENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU
o evropské bezpečnostní strategii
( 2004/2167(INI) )
Evropský parlament ,
– s ohledem na Smlouvu zakládající ústavu pro Evropu podepsanou v Římě dne 29. října 2004,
– s ohledem na evropskou bezpečnostní strategii přijatou Evropskou radou dne 12. prosince 2003, která navázala na iniciativu řeckého předsednictví, neformální Radu ministrů zahraničí (Kastellorizon, květen 2003) a závěry ze zasedání Evropské rady v Soluni (19.–20. června 2003),
– s ohledem na své usnesení ze dne 30. listopadu 2000 o vytvoření společné evropské bezpečnostní a obranné politiky po Kolínu a Helsinkách
Úř. věst.
C 228, 13.8.2001, str.
9. ,
– s ohledem na své usnesení ze dne 10. dubna 2003 o nové evropské bezpečnostní a obranné architektuře – priority a nedostatky
Úř. věst.
64 E, 12.3.2004, str.
599. ,
– s ohledem na návrh Bílé knihy o evropské obraně, který byl předložen Institutem pro bezpečnostní studie EU v květnu 2004,
– s ohledem na zprávu o Human Security Doctrine for Europe (doktrína o bezpečnosti obyvatel pro Evropu), kterou přeložil vysoký představitel EU dne 15. září,
– s ohledem na různé programy na předcházení konfliktům, zveřejněné všemi evropskými institucemi,
– s ohledem na článek 45 jednacího řádu,
– s ohledem na zprávu Výboru pro zahraniční věci ( A6-0072/2005 ),
A. bera v úvahu na milník v evolučním vývoji evropské bezpečnostní a obranné politiky (EBOP), který představuje francouzsko-britská deklarace ze St.Malo ze dne 3.– 4. prosince 1998;
B. bera v úvahu agendu EBOP, která byla stanovena v návaznosti na vrcholné schůzky Evropské rady v Kolíně (3.–4. června 1999) a Helsinkách (10.–11. prosince 1999) a Göteborgu (15.–16. června 2001),
C. bera v úvahu potřebu posílit kontrolu vývozu zbraní do a z EU a na celosvětové úrovni,
D. uznávaje důležitou úlohu, kterou mají různé programy pomoci EU, a jejich nepostradatelný přínos k ekonomickému rozvoji, podpoře demokratických institucí, provádění opatření na obnovu, vypracovávání makroekonomických programů a podpoře lidských práv;
E. uznávaje, že komplexní přístup evropské bezpečnostní strategie je již aktivně sledován na Balkáně, což dokládá řada nástrojů EU uplatňovaných v současné době s cílem stabilizovat tento region: program pomoci CARDS, civilní mise PROXIMA a EUPM a vojenská mise ALTHEA;
F. uznávaje stále vysokou podporu zjišťovanou po desetiletí při provádění průzkumů veřejného mínění, které ukazují, že více než 60 % občanů EU se vyslovuje pro společnou zahraniční politiku EU a více než 70 % pro společnou obrannou politiku;
G. bera na vědomí a vyjadřuje politování nad tím, že míra odpovědnosti za společnou zahraniční a bezpečnostní politiku (SZBP) vůči Evropskému parlamentu v souladu s článkem III-304 Smlouvy o založení Ústavy pro Evropu nebyla podstatně zvýšena a že Parlament o řadě rozhodnutí a kroků Komise není a nikdy nebude konzultován ; uznávaje však dobrou vůli vysokého představitele pro zahraniční a bezpečnostní politiku a jeho služby informovat pravidelně Parlament a vést s ním dialog; naléhavě žádá vysokého představitele a jeho služby, aby pokračovali v tomto transparentním dialogu s Parlamentem a posilovali jej ,
H. všímaje si, aniž by byl dotčen předchozí bod, pokračující odpovědnosti za akce prováděné v rámci společné zahraniční a bezpečnostní politiky vůči národním parlamentům, zejména s ohledem na členské státy, v nichž je k jakékoli vojenské akci nezbytný souhlas parlamentu,
I. vzhledem k tomu, že veškeré akce v rámci SZBP Unie musí být prováděny v přísném souladu s mezinárodním právem a s ohledem na zásady Charty OSN, jak je jasně uvedeno v článcích I-3 a III-292 Smlouvy o ústavě Evropu.
J. vzhledem k tomu, že řada členských států EU (včetně Spojeného království, Německa, Španělska, Itálie a Řecka) měla, a v některých případech stále má, zkušenosti s různými formami terorismu a s filosofiemi, na nichž je terorismus založen,
K. vzhledem k tomu, že v dohledné budoucnosti bude pro EU, stejně jako pro ostatní regiony, představovat největší hrozbu islámský terorismus, zejména pokud se teroristům podaří získat kontrolu nad zbraněmi hromadného ničení;
L. vzhledem k tomu, že evropská bezpečnostní strategie tvoří součást všeobecné SZBP a EBOP, v jejichž rámci může EU využít širokou škálu dostupných politických možností, včetně diplomatických, ekonomických nebo rozvojových;
Evropské bezpečnostní prostředí
1.
Zdůrazňuje, že pouze úplné porozumnění definici pojmu „bezpečnost“ umožní dostatečně zohlednit jak vliv politických otázek dodržování demokracie (např. porušování lidských práv, záměrné diskriminace určitých skupin obyvatel, existence utlačitelských režimů), tak i dopad široké škály sociálních, hospodářských a ekologických činitelů (např. chudoby, hladomoru, nemocí, negramotnosti, nedostatku přírodních zdrojů, poškozování životního prostředí, nerovnoprávných vztahů v mezinárodním obchodě atd.), jež mají na stávající regionální konflikty, na selhávání státního aparátu a na vzniku zločinných a teroristických sítí, ačkoli jejich činy nelze v žádné podobě výše uvedenými činiteli ospravedlňovat;
2. vítá proto úplné pochopení pojmu bezpečnost tak, jak je vyjádřen v Evropské bezpečnostní strategii (EBS); sdílí názor vyjádřený v EBS, že klíčovými hrozbami pro světovou bezpečnost v současnosti jsou terorismus, šíření zbraní hromadného ničení (ZHN), nevyřešené regionální konflikty, selhavší a selhávající státní aparáty a organizovaný zločin; zdůrazňuje, že tyto hrozby nelze řešit v první řadě ani vyřešit výlučně vojenskými prostředky;
3. dochází proto ke stejnému závěru, jaký byl vyjádřen v EBS, že kombinace různých programů a nástrojů pomoci, včetně nástrojů a programů rozvojové politiky jak na úrovni EU, tak i členských států, společně s diplomatickými, civilními a vojenskými možnostmi a znalostmi mohou nejlépe přispět ke zvýšení bezpečnosti ve světě;
4. naléhavě proto požaduje praktické provedení tohoto pojetí bezpečnostního prostředí v existujících strukturách Unie, aby byla Unie schopna odhalit krize v dostatečném předstihu a jednat proaktivně; vyjadřuje v tomto ohledu svůj názor, že vytváření „tension detection centres“ („center pro zjišťování napětí“) v oblastech zvláště náchylných ke vzniku krizí je jedním z možných způsobů, jak rozumně řešit kořeny konfliktů a tím předcházet jakémukoli stupňování násilí; dále v této souvislosti zdůrazňuje význam, který přikládá začlenění předcházení konfliktům i boje proti terorismu do všech oblastí politiky EU;
Strategické cíle pro EU
5. plně souhlasí se strategickými cíli pro Unii vyjádřenými v EBS: reagovat na hrozby, budovat bezpečnost v sousedství Unie a posilovat mezinárodní řád prostřednictvím účelných akcí s použitím účinných mnohostranných struktur;
6. bere na vědomí, že v souvislosti s odpovědí na hrozby bude nezbytné určovat hrozby regionální a/ nebo globální povahy, aby Unie mohla účelně mobilizovat své dostupné nástroje a zdroje k řešení daného problému; podotýká, že budování bezpečnosti v sousedství Unie bude do značné míry řešit hrozby regionální povahy, zatímco hrozby globální povahy musí být řešeny prostřednictvím účelných mnohostranných mezinárodních struktur, v nichž je EU vůdčí silou; podotýká však, že mnohostranné organizace a struktury mohou být také vyzvány, aby řešily regionální hrozby;
7. plně sdílí hodnocení vyjádřené v nové politice sousedství Unie a EBS, že sousedství Unie by mělo být chápáno šířeji a zahrnovat nejen východoevropské země sousedící s EU, ale i východnější a jižnější regiony, jako Kavkaz, Střední východ a severní Afrika; zaznamenává, že shoda mezi touto politikou a probíhající činnosti Unie při hledání řešení arabsko-izraelského konfliktu i prostřednictvím barcelonského procesu; zdůrazňuje, že nejdůležitějšími podmínkami mírového soužití lidí je demokracie a dodržování zásad právního státu;
8. zdůrazňuje primát OSN v rámci mnohostranného institucionálního rámce a nutnost toho, aby EU hrála vůdčí úlohu v oživování struktur a možností této nepostradatelné organizace; bere v této souvislosti na vědomí zprávu skupiny na vysoké úrovni pro hrozby, výzvy a změny předloženou generálnímu tajemníkovi OSN 1. prosince 2004; vítá tuto zprávu – aniž by byla dotčena budoucí podrobná hodnocení Parlamentu – jako výchozí bod pro otevřenou diskusi o reformě OSN, aby byla schopna postavit se výzvám 21. století; naléhavě žádá EU a členské státy, aby koordinovaly své postoje v rámci těchto diskusí s ohledem na trvale vyjadřovanou podporu veřejného mínění pro silnější zastoupení SZBP/EBOP prostřednictvím EU než dosud;
9. zdůrazňuje i další potřebu toho, aby Unie hrála vedoucí úlohu ve spolupráci s dalšími mezinárodními a regionálními organizacemi, které prosazují mír a spolupráci ve světě; zdůrazňuje zejména potřebu plné spolupráce s OBSE;
10. zdůrazňuje, že je nezbytné, aby EU uplatňovala rozhodnou a spravedlivou rozvojovou politiku s cílem účinně přispívat k plnění dohodnutých rozvojových cílů tisíciletí;
Nejnovější milníky EBOP
11. bere na vědomí cenné zkušenosti získané při civilních a vojenských misích v posledních dvou letech, mimo jiné: převzetí kontroly v Bosně a Hercegovině Mezinárodní policejní operační skupinou (nyní EUPM) od roku 2003, PROXIMA v Bývalé jugoslávské republice Makedonie (FYROM) a EUJUST THEMIS v Gruzii; vítá též plánované rozmístění policejních jednotek Evropské unie v Demokratické republice Kongo (EUPOL Kinshasa);
12. uznává významný pokrok v rozšiřování vojenských možností Unie; zároveň poukazuje na význam rámce Berlín Plus dohodnutého s organizací NATO, který umožnil realizaci první vojenské mise EU CONCORDIA v Bývalé jugoslávské republice Makedonie a misi ALTHEA v Bosně a Hercegovině; oceňuje výhodnou pružnost unijního rámce EBOP, která další operaci ARTEMIS v Demokratické republice Kongo;
13. zdůrazňuje dosavadní přínos situačního střediska EU (SITCEN) při propojování všech dostupných civilních, vojenských a diplomatických zpravodajských informací při zpracování výstižných analýz jednotlivých situací; naléhavě žádá členské státy k dalšímu rozšíření sdílení informací s SITCEN, aby zbytečně nebránily naplňování ambicí vyjádřených v Evropské bezpečnostní strategii (EBS);
14. bere s ohledem na výše uvedené výsledky na vědomí, že v zájmu splnění cíle a ducha Evropské bezpečnostní strategie (EBS), bude EU v budoucnosti muset nalézt odpovídající rovnováhu mezi vojenskými a civilními složkami; zastává názor, že mise ALTHEA v Bosně a Hercegovině poskytne cenné zkušenosti v tomto smyslu, pokud Unie bude schopna koordinovat své vojenské snahy s probíhajícími civilními operacemi a programy;
Pokrok směrem k hlavnímu cíli pro rok 2010 a k hlavnímu civilnímu cíli pro rok 2008
15. souhlasí s cíli vytýčenými v tzv. hlavním cíli pro rok 2010 tak, jak je oficiálně přijala Rada pro všeobecné záležitosti a vnější vztahy 17. května 2004 a s dohodou o stanovení hlavního civilního cíle pro rok 2008 přijatou Radou pro všeobecné záležitosti a vnější vztahy 13. prosince 2004 jako prostředky pro soustředění snah, jejichž cílem je poskytnout EU nezbytné možnosti pro naplňování strategických cílů EBS; soudí, že těmto důležitým a časově provázaným cílům by měla být dána konkrétní podoba v bílé knize;
16. uznává v této souvislosti pokrok, který učinila Rada pro všeobecné záležitosti a vnější vztahy 22. listopadu 2004 pro další rozvoj koncepce rychlého nasazení bojových jednotek („Battle Groups“) pro vysoce intenzivní bojové operace; bere na vědomí, že tyto bojové skupiny musí být především odvozeny od dvounárodních a mnohonárodních jednotek, které již v rámci EU existují; bere na vědomí rovněž dohodu schválenou Radou pro všeobecné záležitosti a vnější vztahy vypracovat hlavní civilní cíle pro rok 2008 a vítá úmysl zajistit větší rozsah působnosti a účinnost existujících civilních nástrojů vyjádřený v této dohodě, aby bylo možné kombinovat různé integrované kontingenty podle zvláštních potřeb dané lokality; tím uznává, že budoucí řízení civilních krizí v rámci EBOP přesáhne ve skutečnosti rámec čtyř prioritních oblastí stanovených na zasedání Evropské rady v Santa Maria de Feira (policie, právní stát, civilní správa a civilní ochrana);
17. zdůrazňuje, zejména vzhledem k dosažení plné operační mobility uvedených bojových skupin („Battle Groups“) do roku 2007, důležitost globálního přístupu k otázkám rozmístitelnosti (Global Approach on Deployability, GAD) a v této souvislosti vítá přínos koordinačních center Athény a Eindhoven v oblasti přepravy vojsk;
18. dále v této souvislosti vítá oficiální přijetí návrhu civilně-vojenské buňky (Civ/Mil) v rámci Vojenského štábu Evropské unie (EUMS) Evropskou radou; bere na vědomí, že Civ/Mil bude mít zvláště významný úkol při strategickém plánování všech operací (tj. civilních, vojenských a smíšených civilně-vojenských) a – počínaje rokem 2006 – při zřizování operačního střediska pro autonomní operace EU v případech, kdy nebyl určen národní generální štáb; dále zdůrazňuje význam Civ/Mil při zpracování zásad a modelů pro řízení civilně/vojenského rozhraní; uznává však, že mnohé z těchto zásad a modelů budou odvozeny z probíhajících a budoucích operací;
19.
Upozorňuje v souvislosti s budoucím plánováním smíšených civilních a vojenských misí EU na návrhy a myšlenky uvedené ve zprávě „A Human Security Doctrine“ (soktrína bezpečnosti lidí pro Evropu); vítá v tomto ohledu nejen současný vývoj v oblasti EBOP jako vytvoření smíšených jedotek Civ/Mil, které jsou v souladu s celkovým zaměřením této zprávy, ale také budoucí zřízení Evropského dobrovolnického sboru humanitární pomoci na základě článku III-321(5) Smlouvy o ústavě pro Evropu; poukazuje však na to, že prvotním zaměřením evropského dobrovolnického sboru humanitární pomoci je podle onoho článku „rámec, do něhož společně přispívají mladí Evropané“; požaduje proto, aby tento rámec byl buď rozšířen nebo doplněn vytvořením doplňujícího „sboru“ tak, aby bylo možno čerpat ze zkušeností a znalostí profesionálů, kteří se nacházejí uprostřed své profesní dráhy i těch, kteří již své služební období ukončili s cílem vytvořit akceschopný sbor, který bude lépe odpovídat směrům vytyčeným pro evropský civilní mírový sbor, jak Parlament již při několika příležitostech navrhoval;
20. bere na vědomí, že dne 7. ledna 2005 částečně na základě předběžných návrhů komisaře pro zahraniční věci Rada pro všeobecné záležitosti a vnější vztahy rovněž vyzvala své příslušné podřízené orgány a Komisi, aby posoudily, v jakém rozsahu je možné posílit schopnosti EU v oblasti odpovědi na krize ve vztahu k pomoci v případě pohromy;
21. naléhavě vyzývá Radu a Komisi, aby zaručily komplementaritu a soudržnost existujících nástrojů a schopností a těch návrhů, které se týkají zejména úzkého spojení mezi předcházením konfliktům a zvládáním krizí; domnívá se, že měřitelný úspěch při uskutečňování tohoto dosud nesplněného úkolu může být posuzován jako pokrok směrem k budoucímu vytvoření evropské zahraniční služby;
22. vítá iniciativu některých členských států vytvořit Evropské policejní síly a jejich připravenost poskytnout ji pro účely EBOP; zdůrazňuje velkou důležitost těchto sil při zajišťování přechodu od v zásadě čistě vojenské fáze operací ke smíšené nebo čistě civilní fázi;
23. zdůrazňuje nutnost vytvořit kulturu evropské bezpečnosti prostřednictvím účinného uplatňování strategie vzdělávání EU v rámci EBOP, která zvyšuje interoperabilitu jednotlivých subjektů podílejících se na zvládání krizí EU; upozorňuje v této souvislosti na potřebu vytvořit evropskou akademii bezpečnosti a obrany, jež evropským institucím umožní získávat pracovníky s odpovídajícími znalostmi, schopné účinně pracovat ve všech oblastech EBOP; tato akademie musí mít jasnou organizační a finanční strukturu;
24. s uspokojením zaznamenává rychlý postup při vytváření Evropské obranné agentury (EOA) ještě před formálním přijetím Smlouvy o ústavě pro Evropu; podotýká, že činnost EOA by měla být ku prospěchu Unie nejen při dalším rozvoji obranných schopností v oblasti zvládání krizí, ale i při racionalizaci nákladů na výzkum a vývoj v členských státech a z dlouhodobého hlediska přispět i k vybudování evropského zbrojního trhu; domnívá se, že zbrojní agentura by se měla věnovat zejména výzbroji a výstroji bojových složek a měla by zajistit jejich kompatibilitu; žádá, aby bylo bojovým složkám přednostně dodáváno nové a jednotné vybaven; varuje však, že jakékoli budoucí úspěchy EOA budou do značné míry záviset na (politické) dobré vůli členských států a na dostatečných rozpočtových prostředcích; dále v této souvislosti podotýká, že aby mohla Unie využívat plnění cílů EBS, nesmí se EOA bránit naplňování dlouhodobějších cílů v oblasti schopností EU, tedy cílů přesahujících hlavní cíl pro rok 2010;
25. považuje evropský vesmírný program za jednu z největších strategických úkolů, před nimiž EU ve 21. století stojí; bere na vědomí, že v oblasti telekomunikací a výzvědných služeb byla řada projektů vytvořena paralelně, čímž se snížila jejich účelnost a zvýšily náklady; vyzývá, aby byly projekty, jako jsou francouzský satelitní systém Helios a německý systém Sar Lupe, sjednoceny v rámci evropského výzkumu bezpečnosti;
26. vítá snahu Komise podporovat v blízké budoucnosti výzkum bezpečnosti v rámci EU; upozorňuje však na to, že hrozí nebezpečí duplicity s výzkumnými iniciativami EOA; vyzývá proto Komisi, Radu a členské státy, aby udržovaly úzké pracovní vztahy s cílem vyloučit takové riziko;
Nedostatky ve způsobilosti
27. upozorňuje na tyto tři kategorie materiálních nedostatků, které mohou vážně ovlivnit způsobilost Unie provádět civilní operace řízení krizí a zásahové humanitární operace vysoké intenzity za použití převážně vojenských prostředků, jako je zabránění humanitárním katastrofám rozměrů podobných situaci ve Rwandě:
(a) nedostatek odpovídajících sil potřebných pro zachování nezbytné rotace (1/3 na misi, 1/3 ve výcviku, 1/3 odpočívá) pro dlouhodobé nebo velmi náročné operace;
(b) nedostatek trvalé rozsáhlé letecké kapacity pro přepravu jednotek do zahraničí;
(c) nedostatek odpovídajících rozmístitelných kapacit v oblasti velení, řízení a komunikace, jakož i zdrojů pro zpravodajství, sledování a průzkum v kolektivním rámci EBOP;
28. bere na vědomí, že pokračující budování „Battle Groups“ (bojových skupin) vyřeší do značné míry první nedostatek; upozorňuje však na to, že předpokládaná výroba přepravních tryskových letounů A400 M druhý z těchto nedostatků plně neodstraní a naléhavě proto žádá opatření k dořešení tohoto problému; požaduje nicméně, aby byla zvážena možnost zavedení plánu rotací pro rozmístění sil; v souvislosti se systémem rotace požaduje společné normy pro výcvik, pokud jde o vrtulníky; společný systém výcviku by zvýšil schopnost nasazení a snížil náklady; v souvislosti s posledně uvedeným nedostatkem naléhavě žádá, aby byla přijata opatření, která by EU umožnila uskutečňovat mise vyžadující asistenci vojenských sil bez nutnosti uchýlit se k využívání zdrojů NATO nebo jakéhokoliv jediného členského státu; poukazuje na to, že taková opatření by reálně mohla znamenat nutnost spojení existujících zdrojů a kapacit v rámci členských států s cílem zřídit komunikační základnu nebo síť, která by sloužila EBOP;
29. zdůrazňuje dále, že splnění cílů vyjádřených v tzv. hlavním cíli pro rok 2010 nebude dostatečné pro uskutečňování misí náročnější povahy nebo trvající déle než jeden rok; naléhá proto na Komisi, aby v úzké spolupráci s Radou předložila bílou knihu o praktických požadavcích rozvoje ESDP a EBS s cílem nadále podněcovat diskuse o budování budoucí evropské obranné strategie;
Kontrola vývozu zbraní a nešíření zbraní hromadného ničení a lehkých zbraní;
30. uznává v rámci SZBP Unie celkovou soudržnost evropské strategie proti šíření zbraní hromadného ničení tak, jak byla formálně přijata Evropskou radou v prosinci 2003, se strategickými cíli Evropské bezpečnostní strategie; s uspokojením bere na vědomí práci, kterou odvedl osobní zástupce vysokého představitele při uskutečňování kapitoly III této strategie, a to zejména v souladu se seznamem priorit schváleným Evropskou radou v prosinci 2004;
31. souhlasí s evropskou bezpečnostní strategií v tom, že šíření zbraní hromadného ničení představuje největší možnou hrozbu pro naši bezpečnost, a v souladu s ustanoveními Evropské bezpečnostní strategie vyzývá EU, aby využila veškeré dostupné prostředky k odvrácení hrozby spojené se zbraněmi hromadného ničení, a v této souvislosti upozorňuje na to, že na možné spojení terorismu se zbraněmi hromadného ničení je třeba reagovat rychle;
32. zdůrazňuje, že Evropská unie musí převzít iniciativu při posilování režimu mezinárodní kontroly zbraní, a tím přispět k posílení účinného multilateralismu v rámci mezinárodního pořádku; bere dále na vědomí snahy zahrnout aspekty nešíření do sousedské politiky EU v souladu s celkovým strategickým cílem budování bezpečnosti v sousedství Unie;
33. vítá zamýšlené zahrnutí doložek o nešíření zbraní hromadného ničení do všech budoucích dohod o partnerství a spolupráci mezi EU a třetími zeměmi, příkladem mohou být dohoda o partnerství a spolupráci s Tádžikistánem ze dne 11. října 2004 a návrh asociační dohody se Sýrií, který nyní čeká na schválení;
34. vítá skutečnost, že jednání mezi EU a Íránem zaměřená na prevenci šíření jaderných zbraní byla vedena v souladu s legitimními ekonomickými zájmy a zájmy regionální bezpečnosti; podotýká, že tato politika je výrazem zahraniční a bezpečnostní politiky založené na zásadách mezinárodního práva a multilateralismu v nejlepším zájmu mezinárodního společenství; vítá výrazné sblížení postojů EU a USA vůči Íránu;
35. bere na vědomí vzájemné hodnocení (tzv. peer review), které v současné době provádí systém EU pro kontrolu exportu; bere na vědomí, že hlavním zjištěním vyplývajícím z první fáze této prověrky provedené na jaře 2004, byla potřeba, aby členské státy kolektivně (tj. EU) a individuálně přijaly pro-aktivnější přístup ke kontrole vývozu položek s dvojím použitím; naléhavě žádá členské státy, aby neprodleně reagovaly na toto zjištění a aby v této souvislosti i obecně více využívaly situační středisko EU jako základny pro výměnu informací; vítá snahy EU co nejvíce koordinovat a organizovat společné stanovisko EU v rámci různých režimů kontroly exportu a dále vítá snahy EU zahrnout nové členské státy do různých režimů kontroly exportu;
36. bere na vědomí současné praktické obtíže při uplatňování strategie proti šíření zbraní hromadného ničení, které jsou způsobeny zejména existencí různých zdrojů a postupů, jež mají být použity pro mobilizaci rozpočtových zdrojů; naléhavě žádá Radu a Komisi, aby se společně s Parlamentem zapojily do dialogu o racionalizaci a zjednodušení těchto postupů s cílem přijmout tyto změny v rámci příslušného nového finančního nástroje pro rozpočtové období 2007–2013;
37. zdůrazňuje nutnost nadále posilovat etický kodex EU o vývozu zbraní a posílit účast EU v boji proti šíření malých zbraní a lehkých zbraní, zejména založením úmluvy o mezinárodním obchodu se zbraněmi;
Rozpočtové výzvy
38. bere na vědomí, že největší hrozbou pro soudržnost a úspěch EBS zůstává případný nedostatek odpovídajících rozpočtových prostředků, které jsou v celém spektru politik a nástrojů EU dostupné; v této souvislosti bere na vědomí zvláštní důležitost programů pomoci EU a jejich značný podíl na pro-aktivnímu komplexnímu přístupu vyjádřenému v EBS; požaduje, aby tento bod nebyl opomenut v současném jednání o budoucím finančním výhledu pro období 2007–2013;
39. bere dále na vědomí, že účinnost EBS, a zejména EBOP, závisí do značné míry na výdajích členských států mimo rámec EU; v této souvislosti doporučuje jednak citlivější a účinnější využívání výdajů v jednotlivých členských státech na obranu, čehož lze v některých členských státech dosáhnout například rychlejší modernizací a restrukturalizací ozbrojených sil, a jednak vytvoření mechanismu hodnocení toho, jaký podíl z HDP vynakládá daný členský stát na obranu; vyzývá proto členské státy, aby za tímto účelem spolupracovaly s EOA;
40. vyjadřuje politování nad tím, že článek III-313 Smlouvy o ústavě pro Evropu zachovává status quo dvojího rozpočtování pro operace SZBP; všímá si snah Rady zajistit větší transparentnost mechanismu (ATHENA), podle něhož mají být náklady na operace vojenského a obranného charakteru spravovány mimo rozpočet Unie
Úř. věst.
L 63, 28.2.2004, str.
68. ; zdůrazňuje nicméně své přesvědčení, že trvající oddělování financování běžných výdajů v civilních operací prostřednictvím rozpočtu Unie od nákladů vojenských nebo obranných operací financovaných mimo rozpočet Unie bude stále méně udržitelné, jelikož mise prováděné v rámci SZBP bude stále více smíšené, jak dokládá zřízení civilní/vojenské buňky;
41. poukazuje v této souvislosti na závažné problémy, které současný systém zadávání zakázek představuje pro organizaci rychlých akcí v rámci EBOP; naléhavě proto žádá Komisi a Radu, aby se co dokončily zkoumání speciálních postupů či výjimek pro budoucí opatření a operace EBOP v rámci finančního nařízení
1 Nařízení Rady (ES, EURATOM) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství (Úř. věst.L 248, 16.
9.
2002, s.1) . ;
Transatlantické vztahy
42. bere na vědomí podstatnou shodu v hodnocení globálních hrozeb ze strany EBS a Americké strategie národní bezpečnosti; zastává názor, že tato shoda by měla být považována za základ, na němž by EU a USA mohly obnovit dialog rovnocenných partnerů s cílem dosáhnout dohody, pokud jde o dodržování Charty OSN a její legitimizační úlohu při řešení zvláště problematických otázek, jako je autorizace a použití vojenské síly, a obecně při obnovení transatlantické bezpečnostní spolupráce;
43. zdůrazňuje, že těžištěm transatlantického bezpečnostního dialogu musí být zaměření na zmocňování dalších organizací, jako je OBSE a zejména Africká unie, k tomu, aby se samy na globální bezpečnosti podílely; v této souvislosti zdůrazňuje užitečnost neformálních multilaterálních formací, jako je Quartet, ve snaze o dosažení trvalého řešení izraelsko-palestinského konfliktu;
44. vítá stávající spolupráci se Spojenými státy na poli nešíření a boje proti terorismu; naléhavě však žádá EU i USA, aby v těchto oblastech pokračovaly v pozitivním dialogu a aby rozhodně pokračovaly v akčním plánu další spolupráce tak, jak se odráží ve společných deklaracích o boji proti terorismu a o nešíření zabraní hromadného ničení přijatých na vrcholné schůzce EU a USA dne 26. června 2004; domnívá se, že tyto body by měly být řešeny v kontextu všech setkání EU-USA, která mají význam pro bezpečnostní politiku;
NATO
45. bere na vědomí, že mnoho členských států nadále uznává NATO za základ své bezpečnosti v případě ozbrojené agrese; zastává názor, že spolupráce a komplementarita by se měly stát klíčovými slovy, na kterých vztahy EU a NATO stojí; navrhuje v tomto smyslu diskuse – s ohledem na rozdílný charakter těchto organizací – o lepší koordinaci národních podílů na síle rychlé reakce NATO a na plnění hlavních cílů EU s cílem vyhnout se duplicitě; naléhavě vybízí členské státy, aby pokračovaly v reformách svých ozbrojených sil s cílem zajistit, aby tyto síly byly lépe rozmístitelné, přepravitelné a trvale udržitelné; v tomto ohledu bere na vědomí, že v dohledné budoucnosti bude většina členských států nadále pro NATO i pro EU využívat týchž jednotek, což je dáno nedostatkem jednotek s odpovídajícím výcvikem a odpovídajícími schopnostmi; naléhavě vyzývá členské státy, aby nadále budovaly své sdílených sil schopných rychlého nasazení, aby bylo možno v budoucnu pohotově uspokojovat potřeby jak EU, tak i NATO;
46 . podotýká, že současné problémy, které bohužel ztěžují nezbytnou spolupráci mezi Vojenským výborem EU a NATO, mohou být velmi rychle odstraněny, bude-li k jejich řešení politická vůle na straně dotčených rozhodovacích orgánů;
47. vyzývá Turecko, aby v rámci NATO vytvořilo podmínky pro podporu lepší spolupráce, které je naléhavě zapotřebí, mezi Vojenským výborem EU a příslušnými orgány NATO;
48. vybízí novou Evropskou obrannou agenturu, aby prozkoumala možnosti spolupráce s NATO v oblasti zbrojení a výslovně stanovila možnost takové spolupráce v rámci administrativní dohody, která má být ve stanovené době podepsána, jak určuje článek 25 společné akce 2004/551, kterým se zřizuje Evropská agentura pro obranu;
49. bere na vědomí komplementární povahu některých programů NATO (partnerství pro mír, istanbulská iniciativa pro spolupráci a středozemský dialog ) a EU (politika sousedství a barcelonský proces); vyzývá obě strany, aby prověřily, jak se mohou tyto programy a politiky vzájemně účinněji posilovat;
Bezpečnost vlastního území a boj proti terorismu
50. všímá si, že EBS věnuje velkou pozornost odstraňování statických rozhraní mezi tradičním pojetím vnitřní a vnější bezpečnosti z minulosti; bere však na vědomí nedostatek souvislostí v rámci EBS pro propojení obou pojetí, které by náležitě řešilo hrozby; je si však vědom, bez ohledu na tuto koncepční slabinu, řady různých iniciativ Rady, Komise a členských států v oblasti vnitřních a zahraničních věcí;
51. bere v souvislosti s předcházením terorismu, řízením následků a ochranou klíčové infrastruktury na vědomí návrhy předložené Komisí, týkající se vytvoření systému ARGUS, jehož prostřednictvím by bylo možné rozesílat informace a koordinovat aktivní reakci, a jeho možného propojení s krizovým centrem a výstražnou sítí (CIWIN) na ochranu klíčové infrastruktury v rámci EU;
52. bere v téže souvislosti na vědomí požadavek Evropské rady obsažený v haagském programu ze 4. – 5. listopadu 2004 adresovaný Radě a Komisi , aby při plném respektování pravomocí členských států, vytvořily integrovaný a koordinovaný režim krizového řízení pro řešení krizí s přeshraničními účinky v rámci EU, který by měl být uplatněn nejpozději do 1. července 2006;
53. vítá práci, která již byla dokončena nebo zahájena na základě shora uvedených návrhů a výzev, a řadu dalších opatření a návrhů, jež obvykle tvoří součást vnitřní politiky členských států; v této souvislosti též vítá zvláštní postavení, jež bude příslušet situačnímu středisku (SITCEN) při hodnocení a analýze rizik ve spojení s možnými cíly teroristických útoků; vyzývá v této souvislosti k neomezené spolupráci mezi tajnými službami napojenými na ministerstva obrany členských států s cílem zajistit nezbytné kapacity v rámci SITCEN;
54. vítá zejména cíl upravit přeshraniční výměnu informací výzvědných služeb a bezpečnostních složek v souladu se zásadou dostupnosti informací stanovenou v tzv. haagském programu – v případech, kdy se týká budoucí výměny informací v oblasti vynucování práva – se zásadou, na jejímž základě, při zohlednění zvláštní povahy postupů používaných těmito službami (např. potřeba ochrany procesu shromažďování informací a informačních zdrojů a zachování důvěrného charakteru informací po jejich výměně), by měly být informace, které získaly tajné služby jednoho členského státu, zpřístupněny odpovídajícím tajným službám jiného členského státu;
55. v souvislosti s bezpečnostní politikou je hluboce znepokojen tím, že členské státy řádně neuplatňují všechna opatření a nástroje uvedené v plánu boje proti terorismu přijatém v říjnu 2001;
56. bere na vědomí zprávu vysokého představitele EU o zahrnutí boje proti terorismu do politiky vnějších vztahů EU, která byla předložena v Evropské radě dne 16.–17. prosince 2004; všímá si názoru uvedeného v této zprávě, že příslušné kapacity v souvislosti s hlavníhm cílem pro rok 2010 a hlavním civilním cílem pro rok 2008 by měly být přizpůsobeny požadavkům spojeným s různými možnými hrozbami a scénáři teroristických útoků – včetně možné intervence na základě doložky solidarity (Článek I-43 Ústavy);
57. vybízí v rámci nové politiky sousedství a obecně v souvislosti se zahraničními vztahy EU k posilování politického dialogu o terorismu se třetími zeměmi, který by se měl týkat nejen potřeby zajistit neomezenou spolupráci těchto zemí s mezinárodními a regionálními organizacemi, ale i striktní uplatňování doložek o boji s terorismem, obsažených v dohodách se třetími zeměmi tam, kde existují důkazy o teroristickém ohrožení nebo o specifických teroristických aktivitách;
58. vyjadřuje nicméně obavy – i přes úctu pro práci dosud vykonanou při hledání dělicí čáry mezi vnitřními a zahraničními věcmi – ohledně soudržnosti a koordinace této práce a zejména ohledně míry, do jaké jsou brány v úvahu demokratické svobody a dodržování zásad právního státu; vyzývá proto naléhavě Výbor pro zahraniční záležitosti a Výbor pro občanské svobody, spravedlnost a vnitřní věci k nalezení vhodného postupu pro vypracování doporučení Radě a Komisi v této oblasti tak, aby byla nejen prověřována soudržnost a koordinace, ale aby bylo zajištěno, že občanská a politická práva občanů a organizací nebudou nijak ohrožena, a tudíž tam, kde to bude potřebné, k vypracování doporučení patřičným parlamentním výborům k předložení Radě i Komisi;
Útvar vnějších akcí
59. vítá Smlouvu o ústavě pro Evropu jako důležitý základ pro uskutečňování EBS a její další vývoj; domnívá se, že vytvoření nové Služby vnější akce se stane vysoce důležitým nástrojem pro provádění vnějších akcí v rámci Společné zahraniční a bezpečnostní politiky (SZBP), a tím i pro EBS; zdůrazňuje, že účelná EBS musí plně využívat existující diplomatické možnosti (tj. útvar pro ministra zahraničních věcí a evropské vnější akce (články I-28 a III-296(3)) a v případě nutnosti i vojenské možnosti (tj. stálá strukturovaná spolupráce mezi členskými státy s cílem splnit vysoce intenzivní mise vyžadující vyšší vojenskou schopnost (články I-41(6), III-312 a Specifický protokol);
60.
Naléhavě žádá Radu a Komisi, aby okamžitě podnikly nezbytné kroky ke sjednocení svého úsilí v duchu spolupráce před konečnou ratifikací Smlouvy o ústavě pro Evropu; zdůrazňuje, že Parlament se bude snažit vyhodnotit tyto snahy pozitivně a konstruktivně a posoudí všechny akce a opatření navržené v přechodovém období spíše na základě kvality než původu, s cílem vytvořit fungující a účinnou evropskou službu pro vnější akci; upozorňuje, že Parlament bude tyto snahy hodnotit též ve světle skutečnosti, zda berou zřetel na politickou vůli k vytvoření společné politiky, vyjádřenou v Ústavě, aby mohla Evropa vystupovat vůči světu jednotně;
*
* *
61.
Pověřuje svého předsedu, aby předložil toto usnesení Radě, Komisi, parlamentům členských států, Generálnímu tajemníkovi Organizace spojených národů , OBSE a předsedovi Rady Evropy.
EXPLANATORY STATEMENT
I.
Introduction
On 12 December 2003, the European Council formally adopted the European Security Strategy (ESS) as outlined in the report "A Secure Europe in a Better World" as presented by the Secretary General of the Council/High Representative Mr Javier Solana.
Marking a further milestone in the evolutionary development of the European Security and Defence Policy (ESDP), as first set out within the Franco-British St-Malo Declaration from 3–4 December 1998, the ESS seeks to define the way forward for Europe to play a more active and responsible role in establishing and maintaining global security.
II.
ESS - Redefining the Security Environment
In distinction to previous security doctrines based almost exclusively on the military dimension, the ESS takes a holistic approach as reflected in the following phrase: " security is a precondition of development ."
In thus identifying the key threats to global security (i.e. terrorism, WMD, regional conflicts, failed states and organised crime) the ESS seeks to elucidate a wider concept of security drawing upon the role played by factors, which heretofore had not been considered as being of primary relevance to security policy.
In thus also acknowledging the destructive forces of poverty, malnutrition and disease (not merely AIDS, but also malaria and tuberculosis as well) and their deleterious effects on the stability of states and their civil societies, the ESS argues that only a mix of military capacities with civilian capabilities and know-how can be the basis for contributing to a more secure world.
III.
ESS Strategic Objectives
In line with the redefined security environment, the ESS emphasises three strategic objectives: identifying threats; building security in the Union's neighbourhood; and strengthening the international order via effective action through multilateral structures.
In identifying threats, the ESS makes clear the need for the EU to be capable of taking swift action through military as well as non-military means.
Of particular significance to this objective is the need for the Union to do so in a more preventative (not pre-emptive) manner.
In terms of building security in the neighbourhood, the ESS highlights the need to promote stability not only within its immediate border areas, but also those of the future as well.
It is within this framework that areas of the former Soviet bloc, the resolution of the Arab-Israeli conflict as well as the continuation of the Barcelona process are cited.
In pursuing the latter objectives, the ESS emphasises the need to strengthen the effectiveness of multilateral international structures.
Though the ESS stresses the primacy of the UN, the transatlantic relationship is also cited as a core element of this order.
Other international institutions and regional organisations are also mentioned in their capacity in contributing to international peace and security.
Although the presentation of these objectives as part of a strategy is indeed a novelty, it must be pointed out here that all three of these objectives have been implicitly pursued by the EU in recent past actions.
This being the case, your rapporteur fully supports these objectives.
VI.
ESDP Achievements and Headline Goal 2010
As your rapporteur is in general agreement with the redefinition and objectives of the ESS, the question comes next as to what should be done to achieve them.
In particular, an assessment must be made of the current and future means available to the Union as well as those which are missing or in need of (re-)organisation.
It thus makes sense to take stock briefly of achievements already made or under way in the field of ESDP and their contribution toward accomplishing the ESS-objectives.
Before touching upon the achievements in terms of physically tangible assets and capabilities, mention must be made of the European Strategy against proliferation of WMD as adopted concurrently with the ESS by the European Council in December 2003.
In line with the strengthening of multilateral international structures foreseen in the ESS, this strategy document emphasises the key role of the UN in sanctioning noncompliance and acknowledges the possibility of resorting to force as a last resort if - and only if - such force is sanctioned by the UN.
The document also makes explicit the support of the Union for additional verification instruments not (yet) foreseen in the International Atomic Energy Agency's regime, such as those currently being applied in the case of negotiations with Iran.
Through its experiences of civil administration and police missions in Bosnia/Herzegovina and Albania and through the assumption of control of the International Police Task Force in Bosnia/Herzegovina in 2003, the EU, as a collective entity of its Member States, has been able to acquire a profound level of expertise in civilian crisis management.
On the military side of this coin, the EU has also gained important experience through its successful execution of Operation CONCORDIA (Macedonia) and, more recently, Operation ARTEMIS (Congo).
Of particular relevance in taking upon the former mission was the use of NATO capabilities and assets, which were made possible by the agreements reached between the EU and NATO within the Berlin Plus Framework, as formally adopted in March of 2003.
Though the EU has gained experience from both sides of the coin, it will need in the future to find a proper mix of the two in order to fulfil the objectives and spirit of the ESS.
Clearly the ALTHEA mission in Bosnia/Herzegovina will provide valuable experience as the EU will be concurrently running civilian and military operations.
Of more significance though, will be the successful establishment of the civil-military planning cell within the European Union Military Staff (EUMS), which will be responsible for setting up such future operations.
Of further utility will be the future access to a Gendarmerie Force, as approved by the General Affairs and External Relations Council (GAERC) on 17 September 2004, for ensuring the transition from an essentially pure military phase to a mixed or purely civilian phase.
In line with the actual achievements of ESDP, there are a number of other establishment and implementation aims currently underway - like the civil-military planning cell - as expressed in the Union's Headline Goal 2010, as formally adopted by the GAERC on 17 May 2004, which, upon completion, would empower the EU to more fully pursue the ESS strategic objectives.
Of crucial importance in realising the Headline Goal 2010 will be the complete development of the "battle groups" concept which foresees the deployment of numerous stand alone groups of forces of up to 1,500 soldiers prepared for high-intensity military operations.
In accordance with the Headline Goal, these forces should become fully available in 2007 and be capable of deployment within 15 days of a decision adopted by the Union.
In creating these battle groups, it would be worthy to consider how the structures of existing bi- and multinational forces within the EU could be adapted for fulfilling this goal.
Another significant step taken towards this Headline Goal was the formal adoption of the statue of the European Defence Agency on 12 July 2004, as foreseen in the Constitutional Treaty.
Through the future activities of this Agency, the Union should - in principle - not only benefit in further developing its defence capabilities in the field of crisis management, but also in bringing about a rationalisation of research and development costs within the Member States and, in the long run, help to contribute to the creation of a European armaments market.
At this point in its development however, attention should be drawn not only to the essential failures of previous European armament cooperation agreements and agencies to bring about more added value, but also to criticism within the defence industry, that the current budget allotted to this agency - as well as to funding for armaments research within the Union's Research Framework programme - remains insufficient for achieving the goals desired.
Indeed, if the Agency is to truly have any real benefit to the Union, it must be empowered to actively undertake efforts to bring about long-term co-operation going beyond the short-term capabilities of Headline Goal 2010, which, though a significant achievement, would not confer upon the Union the capabilities needed to truly pursue ESS goals and objectives.
V.
Deficiencies and Challenges
In fulfilling the Headline Goal 2010 there remain a number of challenges and deficiencies to be addressed.
Though the establishment of the civil-military planning cell undoubtedly represents an ESDP milestone, questions of policy and instruments within ESDP structures remain of vital importance.
In the estimation of your rapporteur, addressing the possible responses to the following questions should be a focal point of our work in Committee:
· What instruments will the Union have at its disposal for detecting possible conflicts and crises in advance, so that it is truly capable of reacting in a preventative manner?
· How can the Union increase its capabilities for taking strategic decisions?
· Will the Union establish a policy for organising the deployment of civil and military forces in a combination commensurate with the conflict at hand?
· Will the Union eventually undertake some sort of "force packaging" not just for the military forces, but for entire missions including the civilian component?
· How can the Union further expand on the positive experience that it has so far gained through civilian missions so as to fulfil the demands placed upon it by the ESS?
Without prejudice to the responses to these questions, it would also be wise for the Committee to consider the practical implications of the proposals found within the report "A Human Security Doctrine for Europe."
Of particular significance within this report to the latter question posed is the proposed creation of a "Human Security Volunteer Force" - the civilian component of the proposed civilian-military "Human Security Response Force" - consisting of a Civil Peace Corps (an idea already proposed and supported by the Parliament) composed of mid- and post-career professionals and a Humanitarian Aid Volunteer Service composed of students and those having recently completed their studies.
In terms of military capabilities, attention must be drawn to the fact that the Union still has significant deficiencies, which would severely impinge on its ability to undertake humanitarian intervention of high-intensity dimensions, similar to that which would have been required to halt the humanitarian catastrophe that took place in Rwanda.
Among these deficiencies are:
- Deployable forces - Currently there is an insufficient number of forces for maintaining the rotation necessary (1/3 on deployment, 1/3 on training, 1/3 resting) to conduct long-term/ high intensity operations.
It is also imperative that a binding rotation scheme of forces be established for future actions, rather than obliging the EU to go "begging" for troops.
- Mobility of forces - Here there is a particular need for increased airlift capabilities.
Though there are interim solutions being applied (e.g.
Ukrainian transport jets), only with the delivery of the first A400M transport planes will this problem be truly resolved.
- Sustainability of operations - At this point there are still deficiencies in terms of logistical capabilities required such as medical support and transport.
- Effective engagement - In order to ensure such an engagement, more modern electronic devices at disposal of the forces will be required.
- C4ISR (command, control, communications, computers, intelligence, surveillance and reconnaissance) - Though certain Member States have sufficient capabilities, these are insufficient within the collective framework of ESDP .
Though one could rely on national capabilities, the risks of problems of interoperability are not negligible.
Reliance on NATO assets is an option here, but in view of the political negotiations involved in making use of theses assets, this could unduly impede the necessary rapid response to the crisis itself.
While the fulfilment of the target dates and aims set out in the Headline Goal 2010 (e.g. full deployment of battle groups in 2007) would substantially resolve these deficiencies, it must be made clear here that the Headline Goal itself is - in practical terms - deficient, as it is based on the assumption of undertaking missions of only a one year duration.
In reality, the duration of many (Petersberg) missions would be substantially longer.
In this connection, it is worth noting that there is the beginning of a debate seeking to go beyond the so-called Petersberg tasks towards the search for a European Defence Strategy with questions like "what are the possible scenarios?" and "what does the EU need to cope with them?"
This debate should be further encouraged within the Parliament and also within the other institutions as well, so that the Union can undertake a more long-term view.
VI.
Homeland Security
Though the coherence of the ESS deserves praise, there is a remarkable paucity of content concerning the link between internal and external security.
Though the Constitutional Treaty essentially does away with the odious "pillar system" for interpreting the EU, it offers no basis for any co-operation between the areas of Home Affairs and GASP.
Though the solidarity clause of Article I-43, offers a legal basis for a concerted post -terrorist attack reaction, the question must be raised as to not only how the EU would respond in reaction to such an attack, but, more significantly, what the Union can do to prevent such an attack?
It must be said that the Commission has put forward some proposals for discussion here including: (a) the creation of a central alarm system (ARGUS) for circulating information and co-ordinating action responses to all sorts of crisis, be they natural, accidental or terrorist inflicted and (b) an alarm-network (CIWIN) for the protection of critical infrastructures within the EU that could be linked to the ARGUS system.
While these proposals are welcome as starting points, it is critical that the Commission and the Council engage in a more profound and result-oriented dialogue, so as not only to give more substance to enacting the solidarity clause (e.g. further responsibilities for the EU Counter-terrorism Co-ordinator), but also towards actively linking the broader areas of internal and external security.
In terms of prevention, a more long-term emphasis is clearly needed in giving the Union technological capabilities to better analyse possible threats and better protect the resources and networks so vital to our everyday world.
An important step in this direction will be the European Security Research Programme, which is to begin in 2007.
Besides the issue of sufficient funding for this programme, your rapporteur would encourage the Commission and the Member States to make use of the valuable experience gained through GALILEO in the realisation of future technological applications and systems.
VII.
Transatlantic Relations
Given the substantive congruity in the threat assessments presented in both the ESS and the American National Security Strategy, it would seem evident that efforts should be undertaken to allow for both the EU and the US to re-establish, as equal partners, the dialogue, which, for all intents and purposes, has no longer existed between the two since the end of the Cold War.
VIII.
NATO
As regards relations with NATO, co-operation and complimentarity are the key words In terms of the former, a serious discussion should be undertaken in extending the Berlin Plus framework.
The primary example of this would be making available the NATO response force, which currently consists of only European forces, for EU actions.
Another example of co-operation could be in the area of armaments via the new European Defence Agency.
In terms of complimentarity, it should be pointed out that such a state theoretically exists between certain policies and programmes of NATO (Partnership for Peace and the Istanbul Co-operation Initiative) and the EU (Neighbourhood Policy and the Barcelona Process).
Efforts should be made to see how these programmes can mutually reinforce one another.
IX.
Perspectives for the Future of the ESS
With the promulgation of the Constitutional Treaty, the EU has a solid basis for pursuing the ESS.
An effective ESS would be able to make use of the full diplomatic capacities (i.e. the new post of Minister for Foreign Affairs and of a European External Action Service (Articles I-28 and III-296(3))) and military capabilities (i.e. permanent structured co-operation between Member States for the fulfilment of high-intensity missions demanding higher military capabilities (Articles I-41(6), III-312) and the Specific Protocol) currently foreseen within.
In harmony with the ESS, the use of these capacities and capabilities are to be exercised in strict adherence to international law and in respect of the principles of the UN Charter, as stated clearly in Articles I-3 and III-292, thus giving the lie to claims of an imminent "militarisation" of the EU.
In the interest of giving life to the ESS, your rapporteur therefore urges the Council and the Commission to begin integrating their activities in a spirit of co-operation (i.e. no sidelining of the Commission) prior to the final ratification of the Constitutional Treaty.
That having been said, the Constitutional Treaty has particular shortcomings in the area of parliamentary accountability (failure to extend current Community procedures to CFSP within the treaty) and the failure to remedy the issue of transparent budgeting (joint costs for ESDP-military operations remain funded through subsidiary budgets or start-up funding derived from the Member States' budgets rather than the Community's).Your rapporteur regrets these omissions and can only hope that they will be remedied at the nearest opportunity.
MENŠINOVÉ STANOVISKO SKUPINY GUE/NGL – KONFEDERACE EVROPSKÉ SJEDNOCENÉ LEVICE A SEVERSKÉ ZELENÉ LEVICE
Zpráva neobsahuje to, co je nutné pro Evropu míru, a zaměřuje se na to, jak se nejlépe připravit na vojenský zásah.
Zpráva například:
· zdůrazňuje spolupráci EU – NATO, zejména pokud jde o zbrojení a o rámec Berlín –plus;
· nezmiňuje nebezpečí pro status neutrálních zemí EU, které z úzké spolupráce EU – NATO vyplývá;
· naléhá na EU, aby své akce vedla pouze podle zásad Charty OSN,
· nabádá k vojenským preventivním a preemptivním (zabraňovacím) akcím a obecně k nasazování vojenských sil při řešení problémů dokonce mimo vnější hranice EU,
· uznává shodu v hodnocení světových hrozeb ze strany EU a USA a klade důraz na nutnost společného porozumění při řešení znepokojivých otázek, jako je bezpečnost a nasazení vojenských sil;
· bagatelizuje nebezpečí vyplývající z ESB, mlčí o potenciálním závazku vyzbrojit vojenské síly a o nákladech, které z toho vyplývají a které budou daňoví poplatníci nucení hradit;
· ani v nejmenším neodděluje civilní a vojenské akce a namísto toho naléhá, aby byly podniknuty větší a rychlejší kroky;
· poukazuje na návrh Ústavy EU s cílem ukázat, že militarizace EU bude stanovena zákonem.
Tobias Pflüger, Jaromír Kohlíček, Erik Meijer, Miguel Portas a Athanasios Pafilis
17.3.2005
STANOVISKO VÝBORU PRO PRŮMYSL, VÝZKUM A ENERGETIKU
Pro výbor pro zahraniční věci
o evropské bezpečnostní strategii
( 2004/2167(INI) )
Navrhovatel:
Jan Christian Ehler
NÁVRHY
Výbor pro průmysl, výzkum a energetiku vyzývá Výbor pro zahraniční věci jako příslušný výbor, aby do svého návrhu usnesení začlenil tyto návrhy:
1. opakuje požadavek, aby byly vytvořeny odpovídající podmínky pro rozvoj konkurenceschopného evropského obranného průmyslu; navrhuje, aby byly za účelem vytvoření harmonizovaného evropského přístupu odstraněny překážky při přesunu obranných prostředků uvnitř Společenství, aby byla harmonizována pravidla nákupu obranných prostředků z veřejných zdrojů, aby byl obranný průmysl více otevřen konkurenci a aby byly v celé EU jednotně upraveny a účinným způsobem prováděny kontroly při vývozu zboží s dvojím účelem použití; domnívá se, že rozpočtové předpisy by měly být upraveny v duchu výše uvedených opatření; podporuje standardizaci a vzájemné využívání částí bezpečnostních systémů a účinného uplatnění kontroly při vývozu zboží s dvojím účelem použití; je přesvědčen, že to znamená, že článek 296 ES by měl být pozměněn tak, aby nadále nedocházelo k narušení volné hospodářské soutěže mezi společnostmi zbrojního průmyslu v EU a zamezilo se umělému zdvojování nákladů a nehospodárným výdajům;
2. vedle výzkumu orientovaného na technologie podporuje zaměření na rozvíjení společné způsobilosti v oblasti modelování a simulací a na schopnost analyzovat ohrožení a bezpečnostní koncepce při využití příslušných komparativních výhod členských států; doporučuje postupné převádění úkolů, včetně rozpočtových a rozhodovacích pravomocí, na Evropskou obrannou agenturu; dlouhodobě usiluje o politiku sjednocování a rozvíjení svébytné vlastní identity EU v oblasti bezpečnosti;
3. požaduje, aby Rada a Komise posoudily vývoj účinnějších systémů pro společnou kontrolu a zlepšení komunikačních a průzkumných schopností v rámci EU;
4. vyzývá k zahájení samostatného evropského programu pro výzkum bezpečnosti s nástroji, postupy a modely financování vhodnými pro bezpečnostní otázky podle doporučení skupiny předních odborníků v oblasti výzkumu bezpečnosti na základě zvláštních právních podmínek a při použití zvláštních nástrojů financování;
5. navrhuje vypracování společné strategie transformace a sjednocení evropských vojsk a také vypracování společného postupu při plánování materiálu a výzbroje vojsk na základě této strategie transformace;
6. doporučuje vyvinout zvýšené úsilí při vytvoření systému včasného varování pro situace ohrožení s využitím inovačních technologií, které byly vyvinuty v civilním sektoru IT, za účelem analýzy a hodnocení zpráv, civilně-vojenské výměny informací, mnohostranného plánování a řízení zásahových sil a vytvoření příslušné projektové skupiny při EU a koordinačního pracoviště ve Vojenském výboru EU;
7. vyzdvihuje „vesmírný“ rozměr jako příspěvek ke společné zahraniční a bezpečnostní politice;
8. žádá Radu a Komisi, aby se bezpečností zabývaly v jejím nejširším smyslu a zajistily pečlivé posouzení a uvážení iniciativ souvisejících s problematikou ochrany území EU, ochrany ekonomiky, ochrany životního prostředí, bezpečnosti dodávek energií, vynucování práva a humanitární pomoci.
POSTUP
Název
Evropská bezpečnostní strategie
Číslo postupu
2004/2167(INI)
Příslušný výbor
AFET
Výbor požádaný o stanovisko Datum oznámení na zasedání
ITRE 28.10.2004
Užší spolupráce
Ne
Navrhovatel Datum jmenování
Jan Christian Ehler 24.11.2004
Projednání ve výboru
25.1.2005
2.2.2005
Datum přijetí
16.3.2005
Výsledek závěrečného hlasování
pro:
proti:
zdrželi se:
37
5
Členové přítomní při závěrečném hlasování
Richard James Ashworth, Jan Březina, Jerzy Buzek, Joan Calabuig Rull, Pilar del Castillo Vera, Lorenzo Cesa, Giles Chichester, Lena Ek, Nicole Fontaine, Adam Gierek, Umberto Guidoni, Fiona Hall, Rebecca Harms, Ján Hudacký, Werner Langen, Pia Elda Locatelli, Eluned Morgan, Reino Paasilinna, Pier Antonio Panzeri, Umberto Pirilli, Vladimír Remek, Herbert Reul, Teresa Riera Madurell, Mechtild Rothe, Paul Rübig, Andres Tarand, Patrizia Toia, Catherine Trautmann, Claude Turmes, Nikolaos Vakalis, Alejo Vidal-Quadras Roca
Náhradníci přítomní při závěrečném hlasování
Etelka Barsi-Pataky, Zdzisław Kazimierz Chmielewski, Dorette Corbey, Avril Doyle, Jan Christian Ehler, Erna Hennicot-Schoepges, Edit Herczog, Wolf Klinz, Lambert van Nistelrooij, Vittorio Prodi, Esko Seppänen
Náhradníci (čl.
178 odst.
2) přítomní při závěrečném hlasování
22.
2.
2005
STANOVISKO VÝBORU PRO OBČANSKÉ SVOBODY, SPRAVEDLNOST A VNITŘNÍ VĚCI
pro Výbor pro zahrniční věci
k evropské bezpečnostní strategii
( 2004/2167(INI) )
Navrhovatel:
Stavros Lambrinidis
NÁVRHY
Výbor pro občanské svobody, spravedlnost a domácí věci vyzývá Výbor pro zahraniční věci, aby jako příslušný výbor začlenil do svého návrhu usnesení tyto návrhy:
První soubor návrhů: Na posílení vnitřní i vnější legitimity a účinnosti evropské bezpečnostní strategie
Výbor pro občanské svobody, spravedlnost a domácí věci:
1. s uspokojením sleduje pozornost, která je v rámci evropské bezpečnostní strategie věnována potřebě řešit řadu sociálních faktorů ovlivňujících bezpečnost, včetně těch, které inspirují mylné sympatie některých skupin obyvatel k pachatelům organizovaného zločinu nebo teroristům, kteří se snaží těchto faktorů zneužít na podporu své činnosti; v této souvislosti poznamenává, že dodržování lidských práv a základních svobod při veškerých akcích na posílení bezpečnosti představuje, kromě toho, že se jedná o mezinárodní závazek, nezbytnou součást jakékoli evropské bezpečnostní strategie, která usiluje o co nejvyšší legitimitu a účinnost ve vztahu k široké veřejnosti; domnívá se tudíž, že pro účely posílení legitimity a účinnosti aktivit v rámci evropské bezpečnostní politiky je vysoce důležité, aby Evropská unie jednala, a trvala na tom, aby ostatní jednali plně v souladu s vládou práva, Chartou Organizace spojených národů a evropskými a mezinárodními dohodami o lidských právech a základních svobodách;
2. zdůrazňuje, že legitimita evropské bezpečnostní politiky zásadně závisí na odpovědnosti institucí Evropské unie vůči jejím občanům; taková legitimita je oslabena skutečností, že Evropský parlament není formálně konzultován ve věci mezinárodních dohod, společných stanovisek a společných akcí v rámci uplatňování evropské bezpečnostní strategie; tento postup Komise je v rozporu se zásadami zakotvenými v článku 6 Smlouvy o založení EU a způsobuje zřejmý nesoulad mezi demokratickou kontrolou uplatňovanou na úrovni EU a stávajícími pravidly platnými v členských státech; chybějící soudní přezkum nástrojů třetího pilíře Evropským soudním dvorem obavy Parlamentu v tomto směru ještě zvyšuje;
3. připomíná, že v souladu s článkem 47 Smlouvy o Evropské unii, "... se tato smlouva nedotýká smluv o založení Evropských společenství ... "; má za to, s ohledem na tuto ústavní zásadu, že uplatňování evropské bezpečnostní strategie nesmí vést k přímému nebo nepřímému oslabování základních práv chráněných právními předpisy Společenství (například evropských norem pro ochranu osobních údajů) opatřeními založenými na druhém nebo třetím pilíři;
4. zdůrazňuje, že evropská bezpečností strategie jakožto strategie, která doplňuje národní bezpečnostní strategie, a s řádným ohledem na transatlantické vztahy, by měla být plánována k odvracení hrozeb na evropské úrovni;
5. poznamenává, že bude-li definována soudržná evropská bezpečnostní politika, musí jí instituce EU a členské státy hájit na mezinárodní úrovni; to je zvlášť důležité v případě členských států, které jsou zároveň členy Rady bezpečnosti OSN, a veškerých členských států, které se účastní jednání o mezinárodních úmluvách týkajících se mezinárodních trestných činů (jako je úmluva OSN a Rady Evropy o terorismu nebo o počítačové kriminalitě, obchodu s lidmi, korupci, praní špinavých peněz atd.); členské státy musí též podporovat zastoupení EU nebo Společenství ve správních orgánech agentur OSN (jako je UNDOC nebo UNHCR);
6. znovu zdůrazňuje, že na dosažení cílů evropské bezpečnostní strategie je nutno zřídit evropský civilní mírový sbor, jak Evropský parlament při různých příležitostech doporučuje od roku 2000, aby byla zajištěna možnost civilní rychlé reakce v případě krizových situací, které hrozí přerůst v násilí nebo terorismus, i pro plnění humanitárních úkolů v souvislosti s přírodními nebo člověkem vyvolanými katastrofami, jako bylo tsunami v roce 2004; úkolem civilního mírového sboru by mělo být na evropské úrovni koordinovat výcvik a nasazení civilních specialistů k provádění praktických mírových opatření jako je rozhodčí činnost, zprostředkování, poskytování nestranných informací, detraumatizace a budování důvěry mezi bojujícími stranami, humanitární pomoc, znovuzačleňování, rehabilitace, obnova, vzdělání a monitorování a zlepšování situace v oblasti lidských práv, včetně doprovodných opatření na obranu lidských práv;
Druhý soubor návrhů: Na posílení a zjednodušení politiky EU v oblasti boje proti organizované přeshraniční kriminalitě a terorismu, při zaručení, že budou plně respektována základní lidská práva
7. ve vztahu k bezpečnostní politice je hluboce znepokojen tím, že členské státy řádně neuplatňují plán boje proti terorismu přijatý v říjnu 2001, jak je uvedeno v posledních závěrech Evropské rady v této věci; navíc se domnívá, že Rada a Komise dostatečně nepodporují reorganizaci strategie, postupů, agentur a nástrojů EU, které je třeba zmobilizovat pro účely boje proti mezinárodnímu zločinu a terorismu;
8. domnívá se, že účinná evropská bezpečnostní strategie musí být založena na jasném a dobře podloženém zhodnocení hrozeb a potřeb na národní, evropské a mezinárodní úrovni;
9. vyjadřuje zklamání nad tím, že Rada nadále opomíjí návrhy Parlamentu na vytvoření skutečné evropské strategie vnitřní bezpečnosti vycházející z koncepce evropského vnitřního právního pořádku, na přeměnu organizace Europol (Evropský policejní úřad) ve skutečný evropský subjekt a na vytvoření pevného právního rámce pro výměnu údajů mezi bezpečnostními a tajnými službami na národní a evropské úrovni, který by umožnil vést účinný boj proti organizovanému zločinu a terorismu, a zároveň by byl plně v souladu s požadavky na ochranu údajů a ochranu základních práv občanů EU;
10. připomíná svůj návrh z října 2002 na zahájení komplexní reformy nástrojů spolupráce policejních a soudních orgánů, včetně revize úmluvy o Europolu s cílem sladit ji s vyššími standardy a pokročilejšími metodami demokratické kontroly policejních orgánů členských států; připomíná, že taková komplexní reforma by se měla postupně zaměřovat na komunitarizaci příslušných nástrojů, posílení soudní kontroly vykonávané Evropským soudním dvorem a na financování uvedených nástrojů z rozpočtu Společenství, a to ještě před nabytím účinnosti Ustavní smlouvy;
11. považuje zprávy Europolu o organizovaném zločinu za nedostatečné a navrhuje, aby Europol od roku 2007 trvale, decentralizovaným způsobem a v úzké spolupráci s členskými státy, shromaždoval údaje o vývoji mezinárodního zločinu na území členských států; tyto údaje by měl Europol zahrnout do svých výročních zpráv uvedených v čl.
28 odst.
10, prvním pododstavci úmluvy o Europolu a ve zvláštních zprávách, jako je zpráva o terorismu; v těchto zprávách by měly být uvedeny hlavní cíle, kterých je třeba dosáhnout na národní i evropské úrovni ve vztahu k přeshraničním trestným činům, a měly by být předkládány Evropskému parlamentu k projednání na výročním zasedání uvedeném v článku 39 Smlouvy o založení EU; poté by měly být zveřejněny společně se stanovisky Evropského parlamentu, národních parlamentů a orgánu Eurojust (Evropská jednotka pro soudní spolupráci) a jakýmikoli poznámkami a připomínkami jednotlivých členských států;
12. požaduje proto, aby uplatňování evropské bezpečnostní strategie podléhalo stálému parlamentnímu dohledu na evropské i národní úrovni; žádá, aby byl stále přímo informován o politikách a mechanismech používaných v rámci evropské bezpečnostní strategie, zejména v případech, kdy jsou slabé nebo kdy chybějí potřebné zdroje;
13. souhlasí s Evropskou radou, že je nezbytné vytvořit do roku 2006 evropský centrální varovný systém, jehož prostřednictvím by bylo možné shromažďovat a analyzovat veškeré informace nezbytné pro zabránění přeshraničních krizí (způsobených přírodními živly nebo teroristickými útoky); podporuje plán Komise na vytvoření systému ARGUS, jehož prostřednictvím by bylo možné relevantní informace shromažďovat a rozesílat po internetu (byl by též napojen na varovnou informační síť určenou na ochranu klíčových infrastruktur – CIWIN – a systém ENISA); považuje za vysoce důležité, aby byly koordinovány veškeré plánované investice a výzkum, bez ohledu na to, kdo je zajišťuje.
14. podporuje nedávné závěry Evropské rady zaměřeným na:
- zřízení integrovaných a koordinovaných opatření krizového řízení na úrovni Evropské unie pro krize s přeshraničním dopadem v rámci EU,
- zřízení „programu solidarity“ s ohledem na teroristické hrozby a útoky,
- zhodnocení dostupných kapacit členských států v rámci civilní ochrany v případě útoku ,
- rozvoj kapacit civilní ochrany, včetně společných cvičení a koordinace informování veřejnosti a zlepšování dostupnosti lékařských zdrojů,
- přijetí Evropského programu pro ochranu kritických infrastruktur s možnými předshraničními dopady,
- posílení mechanismu rychlé reakce, pokud jde o spolupráci mezi příslušnmi orgány v oblasti policejního vyšetřování;
zdůrazňuje, že všechny tyto činnosti jsou zásadně důležité pro rozvíjení koherentní a úplné evropské bezpečnostní strategie a měly by být postaveny na pevný právní základ, který zahrnuje Evropský parlament jako tvůrce právních předpisů a jako rozpočtový orgán a podléhá kontrole národních parlamentů.
ODŮVODNĚNÍ ZPRAVODAJE
1.
Evropská bezpečnostní strategie, přijatá Evropskou radou v prosinci 2003, nastiňuje velmi obecně působnost Unie a jejích členských států v oblasti zvyšování vnitřní a vnější bezpečnosti Unie.
Je třeba ocenit, že evropská bezpečnostní strategie uznává, že řada sociálních faktorů – včetně chudoby, podvýživy, nemocí a zhroucení ekonomiky – spoluvytváří ovzduší nestability a zvyšuje bezpečnostní hrozby, neboť mohou být často příčinou regionálního konfliktu a selhání států, v jejichž důsledku stále více lidí toleruje organizovaný zločin a terorismus.
V rámci evropské bezpečnostní strategie je určeno pět v současnosti „největších hrozeb“ pro Evropu: (a) Terorismus; (b) Šíření zbraní hromadného ničení; (c) Regionální konflikty (které mohou vést k projevům extremismu, organizovaného zločinu a terorismu, neboť jsou jimi ohroženy menšiny, základní svobody a lidská práva); (d) Selhání států; a (e) Organizovaný zločin.
V rámci evropské bezpečnostní strategie se též poznamenává, že v boji proti těmto hrozbám je nutné společně využít všechny dostupné prostředky (včetně ekonomických, humanitárních, občanských, diplomatických a soudních nástrojů, nástrojů tajných služeb, policejních, obchodních, rozvojových, kulturních a jiných nástrojů), a že vojenské řešení by mělo být pouze jednou z mnoha variant účinného boje proti nebezpečím ohrožujícím Evropu.
V evropské bezpečnostní strategii se dále poznamenává, že snaha o zajištění bezpečnosti v sousedních státech Evropské unie může velkou měrou přispět k řešení regionálních hrozeb, avšak globální hrozby musí být odstraňovány prostřednictvím účinných mnohostranných struktur, kde „evropskou prioritou je posílení Organizace spojených národů a poskytnutí dostatečných prostředků této organizaci, aby mohla plnit své povinnosti a účinně jednat."
Podstatné je, že ve vztahu k cílům evropské bezpečnosti se v evropské bezpečnostní strategii zdůrazňuje, že EU musí odpovídajícím způsobem využívat veškeré dostupné prostředky za účelem „rozšiřování řádné zprávy, podpory sociálních a politických reforem, odstraňování korupce a zneužívání moci, zavádění vlády práva a ochrany lidských práv".
Takový postup je vysoce důležitý, neboť se, podle názorů vyjádřených v evropské bezpečnostní strategii, jedná o „nejlepší způsob, jak posílit mezinárodní pořádek“."
Evropská bezpečnostní strategie však neodkazuje na závazky EU týkající se lidských práv a základních svobod, jež musí dodržovat při uplatňování evropské bezpečnostní strategie.
Konečně, evropská bezpečnostní strategie se ve velmi omezeném a nedostatečném rozsahu zabývá zvláštními pravomocemi Výboru pro občanské svobody, spravedlnost a vnitřní věci.
V rámci evropské bezpečnostní strategie byla s uspokojením přijata nedávná opatření, včetně přijetí evropského zatykače, kroků zaměřených na omezení finančních zdrojů určených na podporu terorismu a dohody mezi EU a USA o vzájemné právní pomoci.
V evropské bezpečnostní strategii se též uvádí, že „společné hodnocení hrozeb“ je „nejlepším základem pro společné akce“, a že "v této souvislosti je nezbytné posílit sdílení tajných informací mezi členskými státy a s partnerskými státy.“ (Zpravodaj AFET v tomto bodě souhlasí s citovaným názorem a uvádí, že podle jeho názoru musí být jakékoli příspěvky Unie v této oblasti „zpočátku omezené co do rozsahu a povahy, aby byly plně účinné.“).
Konečně, zpráva o evropské bezpečnostní strategii obsahuje závěr, který není dále rozveden, že „v boji proti organizovanému zločinu a terorismu je nezbytná lepší spolupráce mezi vnější aktivitou a politikami v oblasti spravedlnosti a domácích věcí."
(Zpravodaj AFET bere toto ustanovení na vědomí, poznamenává však v této souvislosti, že „se v rámci evropské bezpečnostní strategii dostatečně neřeší propojení obou koncepcí jednotného boje proti bezpečnostním hrozbám.")
2.
Z pohledu Evropské unie ze zprávy AFET vyplývá, že se pomalu, ale jistě zlepšuje spolupráce mezi členskými státy (na úrovni hlav států, ministrů obrany i velitelů národních armád) za účelem posílení vnější bezpečnosti.
Vzájemná součinnost politické, institucionální a operační roviny v této oblasti může nepochybně přispět k postupnému zvyšování schopnosti Unie vytvořit skutečnou společnou obrannou politiku, jak je nastíněna v Ústavní smlouvě.
Naopak, podpůrné faktory a politická vůle charakteristická pro budování vnější bezpečnosti jsou v případě snahy o vytvoření důvěryhodné a demokraticky odpovědné vnitřní bezpečnostní politiky velmi slabé nebo zcela chybí, přestože Ústavní smlouva (jež by měla nabýt účinnosti v listopadu 2006) předpokládá uzavření doložky o solidaritě v případě teroristických útoků nebo přírodních katastrof.
Tato situace byla kritizována v závěrečné zprávě pracovní skupiny X „svoboda, bezpečnost a spravedlnost" k Ústavě, jež z velké části potvrdila, že " ... stávající operační spolupráce není dostatečně účinná, průhledná a odpovědná," ještě podrobněji byl tento problém zdůrazněn v analýze zpracované Evropskou radou po útocích v Madridu a v nedávném pětiletém plánu přijatém v Haagu.
3.
Uvedený rozpor mezi plány a skutečností při řešení záležitostí z oblasti vnitřní bezpečnosti není překvapující, neboť uspořádání vnitřní bezpečnosti vždy bylo (a stále zůstává) pro Evropské instituce „zapomenutou oblastí“.
Z toho vyplývá, že pokud má Unie vytvořit politiku vnitřní bezpečnosti plně respektující její demokratické hodnoty a potřeby jejích obyvatel, musí odpovídajícím způsobem řešit kulturní, právní a institucionální překážky, které blokují oblast evropské bezpečnosti.
Takzvaný „pragmatický“, tj. nekoordinovaný přístup je slepou uličkou, jak vyplývá z našich zkušeností s Europolem, Schengenským systémem a Agenturou pro vnější hranice.
Vytvoření Europolu bylo dohodnuto již před uzavřením Amsterodamské smlouvy, tato dohody však již nebyla nikdy aktualizována, Schengenský systém byl vytvořen pro účely kontroly vnějších hranic, členské státy ho však nyní hodlají přeměnit na víceúčelový policejní nástroj, aniž by znovu definovaly jeho účel, a Agentura pro vnější hranice by měla zahájit svou činnost během několika měsíců, aniž by však byla řádně zohledněna potřeba jejího napojení na policejní služby.
Není tudíž překvapující, že vzhledem k neexistenci dlouhodobé perspektivy a možné součinnosti mezi těmito iniciativami se situace dále zesložiťuje, a vznikají vážné obavy ve vztahu k demokratické odpovědnosti, ochrany základních práv a účinnosti uvedených nástrojů.
4.
Zpravodaj se domnívá, že strategie vnitřní bezpečnosti (více než oblast vnější bezpečnosti) musí být založena na silném politickém závazku a pevnějším právním rámci, jak je stanoveno v Evropské ústavě.
Při jakémkoli jednání o vnitřní politice nebo jiné spolupráci musí být kladen zvláštní důraz na základní občanská práva, zakotvená v Ústavě.
Než nabude Ústava účinnosti, může Unie pouze pokračovat v přípravných pracích v souladu s návrhy uvedenými doporučení Evropského parlamentu týkající se budoucího vývoje v oblasti svobody, bezpečnosti a spravedlnosti.
5.
Cílem navrhovaných pozměňovacích návrhů ke Kuhneově zprávě je:
· Zvýšit legitimitu a účinnost evropské bezpečnostní strategie a minimalizovat související negativní důsledky, jež by mohly ohrozit evropskou bezpečnost, tím, že EU zajistí, aby bylo při jakémkoli řešení bezpečnostních hrozeb plně respektováno mezinárodní právo a závazky spojené s ochranou lidských práv a základních svobod.
· Posílit legitimitu činnosti Evropské unie v této oblasti zavedením skutečně demokratické kontroly vykonávané Evropským parlamentem a národními parlamenty.
· Posílit soulad mezi Evropskou unií a členskými státy na mezinárodním fóru, při sjednávání mezinárodních dohod, nebo při účasti na mezinárodních fórech o svobodě, bezpečnosti a spravedlnosti.
· Definovat plán evropské vnitřní bezpečnosti, který musí být chápán jako doplněk národních bezpečnostních strategií, s jasně stanovenou pravomocí evropských agentur (jako je Europol) za účelem zvýšení průhlednosti a demokratické odpovědnosti dané politiky a aktivit.
· Vybudovat uvnitř Komise centrální varovný systém, jehož prostřednictvím by bylo možné shromažďovat relevantní informace nezbytné pro předcházení a boj proti přeshraničním hrozbám.
POSTUP
Název
Evropská bezpečnostní strategie
Číslo postupu
2004/2167(INI)
Příslušný výbor
AFET
Výbor(y), který(é) byl(y) požádán(y) o stanovisko Datum postoupení
ITRE 28.
10.
2004
LIBE
28.
10.
2004
Užší spolupráce
Zpravodaj(ka) Datum jmenování
Stavros Lambrinidis 18.
1.
2005
Projednání ve výboru
21.
2.
2005
Datum přijetí
21.
2.
2005
Výsledek závěrečného hlasování
pro:
proti:
zdrželi se:
37
Členové přítomní při závěrečném hlasování
Alexander Nuno Alvaro, Edit Bauer, Johannes Blokland, Mario Borghezio, Kathalijne Maria Buitenweg, Maria Carlshamre, Michael Cashman, Giusto Catania, Jean-Marie Cavada, Carlos Coelho, Rosa Díez González, Kinga Gál, Ewa Klamt, Ole Krarup, Wolfgang Kreissl-Dörfler, Barbara Kudrycka, Stavros Lambrinidis, Henrik Lax, Sarah Ludford, Edith Mastenbroek, Jaime Mayor Oreja, Claude Moraes, Hartmut Nassauer, Martine Roure, Inger Segelström, Ioannis Varvitsiotis, Manfred Weber, Stefano Zappalà, Tatjana Ždanoka
Náhradníci přítomní při závěrečném hlasování
Frederika Brepoels, Richard Corbett, Luis Francisco Herrero-Tejedor, Bill Newton Dunn, Vincent Peillon, Marie-Line Reynaud, Bogusław Sonik, Kyriacos Triantaphyllides
Náhradníci (čl.
178 odst.
2) přítomní při závěrečném hlasování
