KONEČNÉ ZNĚNÍ
A6-0039/2005
11.
2.
2005
ZPRÁVA
k evropskému akčnímu plánu pro ekologické potraviny a zemědělství
(2004/2202(INI))
Výbor pro zemědělství
Zpravodajka:
Marie-Hélène Aubert
PE 350.093v02-00
OBSAH
NÁVRH USNESENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU............................................................3
EXPOSÉ DES MOTIFS..............................................................................................................9
POSTUP...................................................................................................................................13
NÁVRH USNESENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU
k evropskému akčnímu plánu pro ekologické potraviny a zemědělství
( 2004/2202(INI) )
Evropský parlament ,
– s ohledem na sdělení Evropské komise nazvané „Evropský akční plán pro ekologické potraviny a zemědělství“ ( KOM(2004)0415 ) a jeho přílohu ( SEK(2004)0739 ),
– s ohledem na závěry Evropské rady z Göteborgu ze dne 15. a 16. června 2001,
– s ohledem na závěry Evropské konference o rozvoji venkova, která se konala v Salcburku dne 12. listopadu 2003,
– s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2092/91 ze dne 24. června 1991 o ekologickém zemědělství a k němu se vztahujícímu označování zemědělských produktů a potravin
Úř. věst.
L 198, 22.7.1991, s. 1. ,
– s ohledem na usnesení ze dne 18. prosince 2003 o koexistenci geneticky modifikovaných a konvenčních a ekologických plodin
Dokumenty přijaté k tomuto datu, P5_TA(2003)0600 . ,
– s ohledem na článek 45 svého jednacího řádu,
– s ohledem na zprávu Výboru pro zemědělství ( A6‑0039/2005 ),
A. vzhledem k tomu, že se z ekologického zemědělství v Evropské unii stalo v důsledku rostoucí poptávky spotřebitelů a nabídek producentů silně se rozvíjející odvětví a způsob výroby;
B. vzhledem k tomu, že tento způsob výroby významným způsobem přispívá k multifunkčnosti evropského zemědělství, neboť zajišťuje zdravou a kvalitní výrobu zaručující nižší znečištění životního prostředí, zachování a trvalé využívání biologické rozmanitosti, ochranu obdělávaných území, jakož i zachování či dokonce vytváření pracovních míst;
C. vzhledem k tomu, že se v patnáctičlenné EU zvýšil mezi lety 1985 a 2002 podíl zemědělské plochy využívané pro ekologické zemědělství z 0,1 na 3,3 % a že ekologické potraviny představují na evropské úrovni obrat ve výši 11 miliard eur a na světové pak 23 miliard eur;
D. vzhledem k tomu, že do roku 1992 – kdy Evropská unie v rámci své agro-environmentální politiky vyjádřila svoji podporu ekologickému zemědělství –, bylo ekologické zemědělství rozvíjeno pouze z iniciativy zemědělců a s podporou zúčastněných občanů;
E. vzhledem k tomu, že je nařízení (EHS) č. 2092/91 založeno na propagaci a kontrolních kritériích týkajících se produkce a uvádění na trh, které byly již dříve vypracovány příslušnými sdruženími ekologických zemědělců;
F. vzhledem k tomu, že v souladu s poslední reformou SZP je podpora ekologického zemědělství závislá na celkovém množství zdrojů druhého pilíře SZP, jakož i na podílu, který bude povinně určen pro tento způsob produkce;
G. vzhledem k tomu, že zvláštní charakteristika ekologického zemědělství, nikoliv pouze ve vztahu k environmentálním požadavkům na jeho fungování, ale rovněž s ohledem na:
a) jasnou potřebu uvádět výrobky na trh pomocí krátkých distribučních kanálů,
b) stále vysoké ceny finálních výrobků
c) dodržování environmentálních a hygienických předpisů, kterými se musí řídit dokonce i malí vlastníci a zpracovatelské střední a malé podniky
d) rozšiřování ekologické výroby na ostatní specifická odvětví, jako je například chov hospodářských zvířat a vinohradnictví, jsou všechno aspekty, které vyžadují zvláštní řízení na regulační a finanční úrovni, a to na jiném základě, než je tradiční výroba;
H. vzhledem k tomu, že existují velké rozdíly ve způsobu, jakým členské státy podporují rozvoj ekologického zemědělství a že je v rámci evropského akčního programu na podporu ekologického zemědělství nutné tyto rozdíly vyrovnat;
I. vzhledem k tomu, že se ekologického zemědělství obzvláště dotýká možná kontaminace geneticky modifikovanými organismy (GMO), zejména pokud jde o opatření, která je nutno přijmout z hlediska řízení koexistence geneticky upravených a ekologických plodin.
Rozvoj trhu s ekologickými potravinami a rozvoj norem (akce 1-3)
1. vítá skutečnost, že Komise uznává, že ekologické zemědělství hraje důležitou roli z hlediska cílů nové SZP tak, jak byly definovány dohodou z Lucemburku z června 2003; bere na vědomí, že Komise nepovažuje za nutné stanovit v rámci rozpočtu Evropské unie lidské a finanční zdroje; vítá přístup založený na poptávce, který zvolila Komise ke stimulaci ekologické zemědělské výroby;
2. domnívá se, že:
a) opatření na podporu osvětových a propagačních akcí jsou užitečná, pokud budou brát v úvahu zkušenosti profesních organizací daného odvětví i legislativu a programy členských států; skupiny výrobců a družstev by měly mít specifické postavení v racionálním řízení výroby a marketingu ekologických výrobků a potravin; přímou distribucí nebo prostřednictvím obchodních řetězců mohou přispívat k dosahování kvalitní výroby a ke zpracování a marketingu zajišťováním přidané hodnoty samotným výrobcům;
b) Komise by při své propagační činnosti měla vycházet z průzkumů trhu a z důsledků zaměrení obchodu na ekologické výrobky, přičemž zvláštní pozornost by měla být věnována velkým distribučním sítím;
c) je zapotřebí zvýšit počet spotřebitelských propagačních akcí, zvláště pro děti a mladé lidi a kombinovat je s osvětovými programy zaměřenými na environmentální a výživnou hodnotu ekologických výrobků; propagační akce by se měly soustředit na veřejné stravování, a věnovat zvláštní pozornot školním jídelnám; v rámci příslušných programů Společenství by měla zesílit propagace ekologických výrobků, a to jak v Evropské unii, tak i mimo ní;
d) ve všech propagačních činnostech uvedených v akci 1, by měla Komise specifikovat a na stejné úrovni podporovat jak environmentální výhody ekologické zemědělské výroby, tak výhody, které tento druh výrobků nabízí lidskému zdraví,
e) z těchto akcí by měli mít prospěch především malí producenti a malé a střední podniky činné v potravinářském odvětví; tím spíše, jsou-li součástí vícestranných regionálních koncepcí;
f) rozvoj vnitřního trhu s ekologickými potravinami a nepotravinovými produkty povede ke standardizaci metod výroby těchto produktů se samozřejmým zohledněním specifických vlastností a tradičních regionálních metod výroby, vytvoří jednotné kontrolní mechanismy a národní orgány pro schvalování ekologických produktů a pomůže odstranit překážky v uvádění na trh a evropským spotřebitelům poskytne úplnější informace; rovněž se domnívá, že logo Společenství by mělo být doplněno o informaci týkající se místního a regionálního původu produktů;
3. vítá záměr Komise dále harmonizovat evropské normy ekologických výrobků a výroby a tím umožnit řádné fungování vnitřního trhu, ukončit narušení hospodářské soutěže a zajistit úplně volný obchod s ekologickými výrobky v celé Evropské unii; domnívá se, že vyšší národní normy členských států by neměly bránit tomu, aby ekologické výrobky z jiných členských států byly volně obchodovány jako schválené ekologické výrobky v těchto členských státech;
4. bere na vědomí významnou úlohu internetu jako nástroje pro šíření a propagaci ekologického zemědělství a domnívá se, že je nesmírně důležité, aby informace obíhaly mezi zainteresovanými subjekty; z tohoto důvodu navrhuje vynaložit značné úsilí k transferu již dostupných technologií; a žádá, aby Komise zavedla opatření na školení s podporou Společenství (navíc k prostředkům uvedeným v akci 6 a určeným členským státům) pro ty zemědělce a výrobce, kteří se chtějí rozhodnout pro přeměnu svých tradičních činností na ekologické činnosti;
5. domnívá se, že by měla existovat lepší harmonizace zadávacích podmínek, a to včetně sektoru živočišné výroby;
6. domnívá se, že Komise by měla do svého návrhu pro přípravu akčních plánů na národní, regionální nebo místní úrovni členských států zahrnout podporu produkci osiva pro ekologickou zemědělskou výrobu a podporu školkám vyhrazeným produkci vhodných plodin pro ekologické zemědělství;
7. připomíná, že Parlament v rámci rozpočtového procesu na rok 2005 tento akční plán výslovně zahrnul do rozpočtové položky týkající se podpůrných projektů (05 08 05 01), a domnívá se, že na základě analýzy potřeb jednotlivých členských států by se u této položky mohlo pro rok 2006 počítat s navýšením;
8. domnívá se, že akční plán by měl obsahovat doporučení, aby rozvojová pomoc a prosazování rovného obchodování podporovaly produkci a obchod s ekologickými výrobky takovým způsobem, aby Ekologický akční plán rovněž získal globální perspektivu;
Státní podpora ve prospěch ekologického zemědělství (akce 4-6)
9. považuje za nezbytné, aby akce a pomoc, kterým se poskytují prostředky podle nařízení o rozvoji venkova, byly, pokud jde o ekologickou výrobu, jasně stanoveny s cílem propagovat tento způsob výroby ve všech členských státech; v tomto smyslu je nutné v členských státech pozorně sledovat dynamiku používání nového programu FEADER pro rozvoj venkova;
10. zdůrazňuje potřebu poskytnout veřejnou pomoc ekologickému zemědělství a sektorům spojeným s ekologickou zemědělskou výrobou a podpořit zavedení systémů kontroly jakosti;
11. domnívá se, že je nutné dbát na to, aby upřednostňované zavádění ekologického zemědělství, zejména do citlivých oblastí nezpůsobilo nerovnováhu v nabídce ekologických výrobků.
Přeměna na ekologické zemědělství by proto měla být podporována na základě identifikovaných odbytišť;
12. domnívá se, že v rámci stávajících zvláštních opatření pro zpracovatelské závody je nutné upřesnit hygienické a zdravotní normy platné pro zpracovatelské malé a střední podniky, zejména v odvětví mléka a masa;
13. soudí, že by akční plán měl jasně stanovit přínos ekologického zemědělství v takových oblastech, jako: směrnice o dusičnanech, směrnice Natura 2000, vodní politika, podpora biologické rozmanitosti, jakož i jeho přínos v oblasti zaměstnanosti;
14. je toho názoru, že by Komise měla zcela zvláštní pozornost věnovat situaci ekologického zemědělství nových členských států, zejména pokud jde o zaměstnanost a hospodářství venkova;
Výzkum (akce 7)
15. navrhuje, aby bylo ekologické zemědělství uznáno v rámcovém programu evropského výzkumu jako prioritní, stejně jako koexistence ekologických plodin s tradičními a geneticky modifikovanými plodinami a zhodnocení dopadu technologií, které pro tuto výrobu představují rizika, včetně ekologicky zaměřeného výzkumu v oblasti šlechtění, a to jak rizika pro pěstované druhy, tak i pro chovná zvířata;
16. lituje, že předložený evropský akční plán neobsahuje žádné konkrétní opatření na propagaci výzkumu mimo obecného prohlášení o „podporování výzkumu ekologického zemědělství“; vyzývá Komisi, aby v tom smyslu detailněji specifikovala definici těchto nástrojů:
a) prosazováním většího počtu studií, analýz a specifických statistických údajů o různých aspektech ekologického zemědělství,
b) realizací detailních studií o výrobě krmiv pro ekologický chov hospodářských zvířat,
c) zaváděním nových technologií pro rozvoj ekologického zemědělství,
d) sestavením studií a výsledků výzkumu o předmětu ekologického zemědělství provedeného v různých členských státech a jejich publikováním v celé Evropě, atd.;
e) žádá, aby tento výzkum vzal v úvahu systémový (globální nebo holistický) přístup zvolený ekologickým zemědělstvím, zejména zahrnutím výzkumných opatření in situ ;
Normy a kontroly (akce 8-11)
17. vítá zavedení pokrokovějších norem v oblasti dobrých životních podmínek zvířat, ale zdůrazňuje, že by mělo být doprovázeno podporami investic, neboť tyto normy mohou často vyžadovat nákladné práce na přestavbu či výstavbu nových chovných zařízení; souběžně je zapotřebí se zaměřit na ekonomické metody (např. filtry pro zachycování slámy, usazovací nádrže s přelivem atd.);
18. podporuje návrh Komise v akci 9 v úsilí o zajištění integrity ekologické výroby prosazováním předpisů a dodržováním krátkých termínů naplánovaných pro přechodná období, ale žádá, aby byly přezkoumány zvláštní případy, které se objeví například u chovu hospodářských zvířat, a to v těch případech, kdy neprodloužení termínu pro zvířata bez ekologického chovu by znamenalo omezení při obnovení a udržení chovu určitých původních plemen, která jsou v určitých členských státech již ohrožena;
19. lituje, že Komise stále nenavrhla postup pro osivo, pokud jde o výměny tradičních místních odrůd nebo odrůd, které již nejsou zahrnuty do rejstříku, který nabízí zemědělcům volnost při výběru a umožňuje, aby v souladu s platnou legislativou se splnily požadavky na zdraví osiva a kritéria týkající se čistoty odrůd a klíčivosti;
20. domnívá se, že z důvodu zajištění důvěryhodnosti ekologických výrobků by Komise měla kontrolovat, zda členské státy vykonávají své povinnosti dohledu prostřednictvím soukromých a národních orgánů dohledu, a v případě potřeby uložily pokuty za porušení; dále se domnívá, že Komise by měla sestavit roční přehled zpráv členských států a informovat Parlament;
21. vybízí Komisi, aby se detailněji zaměřila na akci 10 a specifikovala způsob, kterým zamýšlí dosáhnout cíl zlepšené environmentální legislativy týkající se ekologického zemědělství;
22. schvaluje vytvoření skupiny nezávislých znalců, navržené v rámci akce 11, jejímž posláním bude vydávat technická stanoviska, za předpokladu, že k této skupině budou řádně přidruženy zúčastněné osoby, to znamená zemědělci, zpracovatelské podniky a spotřebitelé;
23. domnívá se, že se v akčním plánu nelze věnovat otázce GMO pouze prostřednictvím úrovně prahových hodnot; Komise musí naznačit, jaké jsou její záměry v oblasti koexistence geneticky modifikovaných a ekologických kultur.
Vždy musí být jasné, že v případě kontaminace, i když nepředvídané, musí být finančně odpovědné pouze osoby nezákonně provádějící marketing geneticky modifikovaných organismů, a nikoliv celý zemědělský sektor; trvá na tom, aby, pokud jde o GMO, se stejná pravidla vztahovala jak na produkty Společenství, tak na dovážené produkty;
24. má pochybnosti o vhodnosti akce 17 v akčním plánu Společenství, jejíž cílem je přechod systému schvalování kontrolních orgánů na nezávislou mezinárodní organizaci, a vyzývá, aby tento důležitý krok v procesu, který propůjčuje legitimitu evropskému ekologickému zemědělství v očích evropských občanů, zůstal pod kontrolou Komise a členských států;
25. navrhuje, aby každé rozhodnutí o podvodu týkajícího se ekologické povahy výrobku nebo procesu výroby bylo k dispozici v celé Evropské unii s cílem zamezit opakování takových situací, kdy osoba již usvědčená z podvodu má možnost si najít nový schvalující orgán, který jí opět vydá osvědčení, nebo se stěhuje z jednoho členského státu do druhého s úmyslem pokračovat ve svých podvodných jednáních nebo provozovatelé v sektoru výroby nic nevědí o její podvodné minulosti;
26. zdůrazňuje, že definice ekologického zemědělství se musí týkat, nikoliv pouze výrobní metody, ale rovněž souboru zemědělských postupů, které zajišťují ohled na životní prostředí a biologickou rozmanitost a umožňují výrobu zdravých, kvalitních potravin.
Je nezbytné dosáhnout přijetí této definice ekologického zemědělství na mezinárodních fórech, aby bylo možné ochránit specifičnost sektoru ekologického zemědělství v kontextu mezinárodního obchodu;
27. lituje, že Komise nepředkládá žádná konkrétní finanční opatření týkající se organizace distribučních kanálů a žádá, aby byla poskytnuta podpora, včetně finanční podpory, strukturalizaci výroby, zpracování a uvádění na trh;
28. zdůrazňuje Komisi skutečnost, že evropské ekologické zemědělství potřebuje stabilní podporu marketingu a distribuci svých produktů; vyzývá Komisi, aby předložila konkrétnější návrhy pro tuto oblast a měla na paměti:
a) že je nezbytné se vypořádat se současným problémem vysokých cen ekologických výrobků,
b) že je zapotřebí prosazovat větší pozornost nabídce ekologických výrobků,
c) že sdružování a vytváření organizací ekologických výrobců by mohlo hrát zásadní úlohu při usnadňování marketingu pomocí společných distribučních kanálů,
d) že vytváření širokého trhu, který upřednostňuje dlouhé distribuční kanály a vede k dalším environmentálním nákladům (za zpracování, skladování a dopravu) nepředstavuje, vzhledem k vlastní charakteristice ekologické výroby, nejvhodnější přístup; proto, je vhodnější podporovat kratší distribuční kanály, což by určitě vedlo k lepší distribuci a k přístupnějším cenám a umožnilo schůdnější sledování a kontrolu potravin;
29. pověřuje svého předsedu, aby toto usnesení předal Radě a Komisi.
EXPOSE DES MOTIFS
Introduction : un succès grandissant mais fragile
L'agriculture biologique occupe désormais une place à part entière dans le paysage agricole européen.
Si, en 1985, les surfaces qui lui étaient consacrées ne dépassaient pas 100 000 hectares pour un peu plus de 6 000 exploitations, quinze ans plus tard, ce sont 4,4 millions d'hectares et 150.000 exploitations qui relèvent de l'agriculture biologique.
Avec ce formidable essor, on ne peut donc plus considérer l'agriculture biologique comme une simple niche sympathique réservée à quelques consommateurs originaux .
Même si de grandes différences existent, le "bio" occupe dans certaines régions et dans certains secteurs une place déterminante, c'est notamment le cas en Allemagne où 80 % des aliments pour bébé sont biologiques.
Aujourd'hui, les bienfaits de l'agriculture biologique sont ainsi reconnus à tous les niveaux, y compris institutionnels, et c'est une excellente chose.
Ces données, si elles sont encourageantes, ne doivent cependant pas faire illusion.
L'agriculture biologique rencontre encore de nombreux obstacles pour s'imposer, comme le démontre le net ralentissement de la croissance constaté ces deux dernières années.
Ces difficultés, dues en fait aux spécificités de l'agriculture biologique, se retrouvent tout au long de la filière, de la production à la distribution.Un plan d'action européen en faveur de l'agriculture biologique devrait d'abord avoir pour but d'éliminer ces obstacles.
Lever les difficultés liées à l'agriculture biologique
- Difficultés au stade de la production
Rendements inférieurs, maîtrise technique plus délicate, plus grande sensibilité aux changements climatiques, élevage plus extensif, coûts des intrants, etc. constituent quelques unes des difficultés propres de la production biologique qui expliquent les surcoûts qui en découlent.
- Difficultés au stade de la transformation
Les exigences réglementaires mais aussi la nécessité d'avoir des lignes de production séparées, produits "bio", d'une part, produits conventionnels, d'autre part, entraînent également à ce stade un surcoût.
- Difficultés au stade de la distribution
La vente directe, canal historique pour l'écoulement de produits "bio" ne peut être une réponse suffisante et durable pour développer la commercialisation de ces produits.
Si, aujourd'hui les magasins spécialisés se développent un peu partout en Europe, ils se concentrent essentiellement dans les centres urbains et s'adressent surtout à une population plutôt privilégiée acceptant, par un acte citoyen, de payer plus pour des produits ayant un impact positif sur l'environnement.
Si la grande distribution permet de toucher un public beaucoup plus large, la vente de produits "bio" s'y heurte à plusieurs obstacles : prix élevé, traçabilité, garantie d'approvisionnement, puissance commerciale de ces grands groupes face à la faiblesse organisationnelle des producteurs biologiques, etc.
Un Plan d'Action aux objectifs louables mais trop peu ambitieux
Le Plan prévoit 21 actions qui s'articulent autour de trois priorités :
· un développement du marché des denrées alimentaires biologiques fondé sur l'information et une plus grande sensibilisation des consommateurs.
Il s'agit comme le souligne la Commission "d'attacher une plus grande importance aux attentes des consommateurs".
· une efficacité accrue de l'aide publique en faveur de l'agriculture biologique,
· une amélioration et un renforcement des normes communautaires applicables à l'agriculture biologique et des exigences concernant l'importation et l'inspection, la Commission partant du constat que les échanges de produits biologiques sont entravés par la grande diversité des normes.
Alors que certains Etats membres, comme le Luxembourg, la Suède ou l'Allemagne, fixent des objectifs à atteindre, en terme de pourcentage de part de marché ou de surface agricole utile (SAU), la Commission n'adopte pas malheureusement une telle attitude volontariste et choisit comme approche de faire confiance au marché pour le développement de l'agriculture biologique.
On peut toutefois se demander s'il est réaliste de croire que l'on pourra avoir une augmentation des parts de marché en faveur des produits biologiques uniquement en mettant en avant les avantages environnementaux de ceux-ci.
Les campagnes d'informations et de sensibilisation sont nécessaires, notamment pour permettre aux consommateurs de s'y retrouver face à la multiplication de labels, qu'ils soient "bio" ou non.
Toutefois, aussi bonnes soient-elles, ces campagnes parviendront-elles à modifier profondément, à elles seules, les habitudes d'achat des consommateurs ?
Le prix et la disponibilité constituent en fait les deux variables qui vont le plus jouer sur le comportement d'achat des consommateurs.
Selon une étude menée par l'Agence Bio sur la perception et la consommation de produits biologiques en France, 56% des Français n'ayant pas acheté de produits bio citent le prix trop élevé comme raison de non-achat.
Mais, un autre facteur de poids pourrait influencer la consommation à la hausse.
En effet, 87% des consommateurs et acheteurs réguliers disent qu'ils consommeraient davantage de produits bio s'ils étaient plus facilement disponibles dans leurs magasins habituels.
Même s'il a tendance à se réduire, le différentiel de prix avec les produits conventionnels demeure important.
Comme la Commission elle-même le reconnaît, l'agriculture biologique n'assure pas seulement la production de denrées mais joue également un rôle plus large, environnemental et societal.
Dès lors, si les consommateurs désireux d'acquérir des produits biologiques sont prêts à payer plus cher pour la qualité de leurs produits bio, il appartient à la collectivité de rémunérer la fonction environnementale et sociétale jouée par l'agriculture biologique.
Il y a donc lieu de s'interroger sur la pertinence de la répartition de certaines primes versées aux producteurs.
Ainsi, dans le Plan d'action, on souligne la nécessité d'accorder aux exploitants pratiquant l'agriculture biologique les mêmes possibilités que celles accordées aux agriculteurs traditionnels en ce qui concerne l'aide aux investissements.
Toutefois un tel traitement similaire est-il vraiment équitable quand on sait que les investissements pour la production biologique peuvent se révéler souvent plus coûteux ?
Par ailleurs, la réforme de la Politique Agricole commune adoptée en 2003 n'a pas mis un terme ni aux injustices flagrantes ni à la concentration et à l'industrialisation de la production agricole.
Tout en prônant l'éco-conditionnalité, elle continue en effet à opter pour une approche ultra-libérale ayant pour but la baisse continuelle des prix.
Il faudra donc bien revenir sur l'organisation du premier pilier de la PAC, de façon à ce qu'il ne se trouve pas en contradiction avec les objectifs du deuxième pilier, où s'inscrit le développement de l'agriculture biologique.
Ce sont donc les Etats membres qui sont encouragés à mettre l'accent sur l'agriculture biologique dans leurs programmes de développement rural.
Mais en l'absence d'un cadre budgétaire clair ou de normes précises pour appuyer la production bio, une telle exhortation se traduira-t-elle dans les faits ?
Ne risque-t-on pas dès lors de voir apparaître une politique à deux vitesses, avec uniquement des pays riches qui se paieront le "luxe" de soutenir leur agriculture biologique, s'ils le veulent bien, alors que les autres porteraient leur choix vers d'autres secteurs?
Ceci pourrait notamment être le cas dans les nouveaux Etats membres où l'agriculture biologique est beaucoup moins développée qu'au sein des Quinze, à l'exception de la République tchèque et de la Hongrie.
Pourtant, le développement de l'agriculture biologique, créatrice d'emplois, respectueuse des territoires et des ressources naturelles, représente un intérêt certain pour préserver une agriculture familiale durable dans ces pays , au moment où l'intégration, qu'on peut pressentir comme brutale, dans le grand marché européen comporte bien des risques pour des milieux ruraux trop fragilisés.
La disponibilité était l'autre facteur cité par les consommateurs.
Si, pour répondre à ces attentes, une meilleure distribution est nécessaire, cela suppose une augmentation de l'offre.
Cela pourrait se faire par une augmentation des surfaces consacrées à l'agriculture biologique et/ou par une amélioration des rendements.
Pour pouvoir surmonter les obstacles inhérents à ce type de production, des programmes de recherche spécifiques doivent être mis en place.
Or, force est de constater que l'agriculture biologique est un peu le parent pauvre de la recherche européenne surtout si on compare les efforts dans ce domaine à ceux entrepris pour la biotechnologie.
Dès lors, se contenter de "renforcer la recherche", tel que cela est indiqué dans le Plan d'action, est insuffisant.
La recherche destinée à l'agriculture biologique, tant au niveau de la production que de la transformation, doit devenir une priorité de la recherche européenne.
Un autre point fondamental pour le développement de l'agriculture biologique réside dans l'établissement d'une législation européenne claire en matière d'OGM.
Ceci est particulièrement vrai en ce qui concerne l'épineux problème de la coexistence.
Dans ce cas précis, le coût et la responsabilité des clarifications doivent incomber aux producteurs d'OGM.
Il est hors de question que cette charge soit supportée par l'ensemble du monde agricole et en particulier par les producteurs biologiques.
Conclusion : Faire de l'agriculture biologique le fer de lance de l'agriculture durable, et non un créneau sectoriel aux visées limitées .
Ce Plan d'Action européen, était attendu de longue date et le moins que l'on puisse en dire est que la déception est à la mesure de l'attente.
Ce Plan se caractérise en effet par très peu de mesures concrètes et encore moins contraignantes, et surtout par un manque total d'ambition.
Il illustre assez bien le double discours tenu par la Commission européenne à l'égard de la production biologique.
D'une part, elle ne cesse de mettre en avant les vertus de ce type de production mais, d'autre part, elle n'agit pas concrètement pour en favoriser le développement, l'organisation du premier pilier de la PAC restant par ailleurs assez contradictoire avec l'approche biologique.
Ainsi - malgré quelques idées intéressantes comme le développement de l'alimentation biologique dans la restauration collective ou la nécessaire harmonisation des cahiers des charges - et en l'absence de moyens financiers, de ressources humaines adéquates et d'un quelconque calendrier, quel va être l'impact réel de la plupart de ces 21 points ?
Pour ne prendre qu'un exemple, les prix du bio étant particulièrement attractifs, la crainte de voir se développer des fraudes est bien réelle.
Sans moyens adéquats, les contrôles risquent d'être inefficaces, ce qui risque de saper la confiance des consommateurs alors que celle-ci constitue un élément clé dans le processus d'achat de produits biologiques.
Par ailleurs, ce Plan aurait dû être l'occasion de réduire les disparités entre les soutiens accordés à l'agriculture biologique et ceux destinés à l'agriculture conventionnelle.
Laisser aux Etats membres toute la faculté de promouvoir ou pas le développement de la production biologique dans le cadre de leur programme de développement rural , c'est courir le risque de voir apparaître une agriculture biologique à deux vitesses, et d'aggraver les distorsions de concurrence déjà préjudiciables.
L'agriculture biologique mérite mieux que des mesures d'encouragement pour un créneau sectoriel dont les visées seraient limitées.
Elle devrait plutôt devenir le fer de lance d'une agriculture vraiment durable à l'échelle européenne, et c'est ce à quoi devrait contribuer résolument le Parlement européen.
POSTUP
Název
Evropský akční plán pro ekologické potraviny a zemědělství
Číslo postupu
2004/2202(INI)
Základ v jednacím řádu
článek 45
Příslušný výbor
Datum, kdy bylo na zasedání oznámeno udělení svolení
AGRI
18.
11.
2004
Výbor požádaný o stanovisko Datum oznámení na zasedání
ENVI 18.
11.
2004
Nezaujaté stanovisko Datum rozhodnutí
ENVI 30.
11.
2004
Užší spolupráce Datum oznámení na zasedání
-
Návrh(y) usnesení začleněný(é) do zprávy
-
Zpravodajka Datum jmenování
Marie-Hélène Aubert 21.
9.2004
Předchozí zpravodaj(ové)
Projednání ve výboru
22.
11.
2004
10.
1.
2005
3.
2.
2005
Datum přijetí
3.
2.
2005
Výsledek hlasování
pro:
proti:
zdrželi se:
33
1
Členové přítomní při závěrečném hlasování
Filip Adwent, Marie-Hélène Aubert , Katerina Batzeli, Sergio Berlato, Thijs Berman, Giuseppe Castiglione, Joseph Daul, Albert Deß, Gintaras Didžiokas, Michl Ebner, Carmen Fraga Estévez, Duarte Freitas, Jean-Claude Fruteau, María Esther Herranz García, María Isabel Salinas García, Ioannis Gklavakis, Lutz Goepel, Friedrich-Wilhelm Graefe zu Baringdorf, Elisabeth Jeggle, Heinz Kindermann, Stéphane Le Foll, Albert Jan Maat, Diamanto Manolakou, Mairead McGuinness, Neil Parish, Rosa Miguélez Ramos, Agnes Schierhuber, Czesław Adam Siekierski, Csaba Sándor Tabajdi, Marc Tarabella, Witold Tomczak, Kyösti Tapio Virrankoski, Janusz Wojciechowski,
Náhradníci přítomní při závěrečném hlasování
Herbert Bösch, Gábor Harangozó, Wiesław Stefan Kuc, Jan Mulder, Karin Resetarits,
Náhradníci (čl.
178 odst.
2) přítomní při závěrečném hlasování
Datum předložení – A6
11.
2.
2005
A6‑0039/2005
Poznámky
...
