KONEČNÉ ZNĚNÍ
A6-0249/2006
18.
7.
2006
ZPRÁVA
o zlepšení duševního zdraví obyvatelstva.
Na cestě ke strategii duševního zdraví pro Evropskou unii
(2006/2058(INI))
Výbor pro životní prostředí, veřejné zdraví a bezpečnost potravin
Zpravodaj:
John Bowis
PE 371.880v02-00
OBSAH
NÁVRH USNESENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU............................................................3
VYSVĚTLUJÍCÍ PROHLÁŠENÍ..............................................................................................12
STANOVISKO Výboru pro zaměstnanost a sociální věci .............................16
STANOVISKO Výboru pro práva žen a rovnost pohlaví ...............................21
POSTUP...................................................................................................................................25
NÁVRH USNESENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU
o zlepšení duševního zdraví obyvatelstva.
Na cestě ke strategii duševního zdraví pro Evropskou unii
( 2006/2058(INI) )
Evropský parlament ,
– s ohledem na Zelenou knihu Komise „Zlepšení duševního zdraví obyvatelstva.
Na cestě ke strategii duševního zdraví pro Evropskou unii“ ( KOM(2005)0484 ),
– s ohledem na články 2, 13 a 152 Smlouvy o ES,
– s ohledem na Listinu základních práv Unie
Úř. věst.
C 310, 16.12.2004, s. 41. ,
– s ohledem na směrnici Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání;
Úř. věst.
L 303, 2.
12 .2000, s. 16.
– s ohledem na usnesení Rady ze dne 18. listopadu 1999 o podpoře duševního zdraví
Úř. věst.
C 86, 24.
3.
2000, s. 1. ,
– s ohledem na prohlášení Evropské ministerské konference Světové zdravotnické organizace (WHO) ze dne 15. ledna 2005 o úkolech Evropy v oblasti duševního zdraví a hledání jejich řešení,
– s ohledem na své usnesení ze dne 23. března 2006 o demografických výzvách a mezigenerační solidaritě ( 2005/2147(INI) )
Přijaté texty, P6_TA(2006)0115 . ,
– s ohledem na článek 45 jednacího řádu,
– s ohledem na zprávu Výboru pro životní prostředí, veřejné zdraví a bezpečnost potravin a stanoviska Výboru pro zaměstnanost a sociální věci a Výboru pro práva žen a rovnost pohlaví ( A6‑0249/2006 ),
A. vzhledem k tomu, že každý čtvrtý člověk v Evropě prodělá během svého života alespoň jedno závažné duševní onemocnění; vzhledem k tomu, že duševní onemocnění postihují přímo či nepřímo každého v EU a že v Evropské unii každý rok trpí podle odhadu až 18,4 milionů lidí ve věku mezi 18 a 65 lety velkou depresí; vzhledem k tomu, že duševní zdraví umožňuje občanům intelektuální a emoční rozvoj a zapojení se do společenského, vzdělávacího a profesního života; vzhledem k tomu, že duševní choroba je naopak zdrojem výdajů, společenského vyloučení a stigmatizace,
B. vzhledem k tomu, že duševní zdravotní stav podstatným způsobem ubírá na kvalitě života těm, kdo jsou přímo či nepřímo postiženi,
C. vzhledem k tomu, že ekonomické náklady související s duševními nemocemi jsou pro společnost obrovské a v členských státech Evropské unie představují podle některých odhadů 3 % – 4 % HDP,
D. vzhledem k tomu, že duševní zdraví má již nyní velmi významný hospodářský, zdravotní a společenský dopad, který se bude ještě s rostoucím počtem případů souvisejících se stárnutím populace a změnami ve společnosti prohlubovat,
E. vzhledem k tomu, že zhruba 58 000 občanů Evropské unie spáchá každoročně sebevraždu, což je vyšší počet úmrtí než v důsledku dopravních nehod nebo HIV/AIDS, a vzhledem k tomu, že pokusy o sebevraždu překračují toto číslo desetinásobně,
F. vzhledem k tomu, že z hlediska stanovení kompetencí ve Smlouvě o ES spočívá přidaná hodnota strategie Společenství v oblasti duševního zdraví obyvatel Evropy především v prevenci,
G. vzhledem k tomu, že v některých evropských zemích je až 85 % finančních prostředků, které jsou vyčleněny na duševní zdraví, vynaloženo na chod velkých zařízení,
H. vzhledem k tomu, že nedostatek porozumění a investic do podpory duševního zdraví je jednou z příčin zhoršení zdraví a postižení jednotlivců a také společenských problémů,
I. vzhledem k tomu, že přibližně 40 % všech vězňů trpí nějakou formou duševní poruchy; vzhledem k tomu, že je u nich pravděpodobnost spáchání sebevraždy až sedmkrát vyšší než u lidí žijících ve společnosti, a vzhledem k tomu, že nepřiměřené věznění může poruchu zhoršit a znemožnit rehabilitaci,
J. vzhledem k tomu, že v celé Evropské unii se duševnímu zdraví dětí a mladých lidí nedostává náležité pozornosti ani přiměřených zdrojů, i přesto, že duševní onemocnění jsou mezi mladými lidmi na vzestupu,
K. vzhledem k tomu, že hledisko pohlaví je faktorem, který se zjevně projevuje v oblasti zdraví, zejména pokud jde o poruchy výživy, neurodegenerativní choroby, schizofrenii, nadměrné výkyvy nálady, stavy úzkosti, panické stavy, depresi, alkoholismus a užívání látek ovlivňujících psychiku, a rovněž pokud jde o sebevraždy a trestnou činnost, což jsou oblasti, v nichž je nutný systematičtější výzkum,
L. vzhledem k tomu, že se ženy při hledání pomoci obracejí na specializovaná pracoviště ve větší míře než muži a že jsou jim předepisovány psychotropní léky dvakrát častěji než mužům; vzhledem k tomu, že farmakokinetické studie upozorňují na to, že ženy tyto přípravky hůře snášejí,
M. vzhledem k tomu, že prevence, včasné rozpoznání, zákrok a léčba duševních poruch významně omezuje lidské, finanční i společenské dopady,
N. vzhledem k tomu, že značný počet lidí trpí neurodegenerativními poruchami a očekává se, že tento počet poroste mimo jiné z důvodů dlouhověkosti a s tím souvisejícím nárůstem počtu starší populace,
O. vzhledem k tomu, že většina zemí Evropské unie přechází od dlouhodobé institucionalizované péče, jak v případě dětí s vývojovými problémy a problémy s chováním, které ohrožují jejich normální vývoj, zejména v rovině vzdělání, tak v případě dospělých s chronickými a vážnými poruchami a s poruchami učení, k péči zajišťované komunitou, ale protože k tomu dochází bez náležitého plánování a bez náležitých finančních prostředků vyčleněných pro služby zajišťované komunitou,
P. vzhledem k tomu, že problémy duševního zdraví spojené s násilím na ženách a dívkách jsou špatně identifikovány; vzhledem k tomu, že svědectví o šikaně se často neberou v úvahu a že mnoho žen a dívek se zdráhá oznámit kruté zacházení, pokud se jich na to lékaři a zdravotnický personál přímo nezeptají,
Q. vzhledem k tomu, že nutnou podmínkou duševního zdraví je výchova ve zdravém rodinném prostředí skýtající materiální i psychologické bezpečí a rodičovskou lásku;
1. vítá závazek Komise podporovat duševní zdraví; vyzývá, aby v rámci zdravotní politiky a politiky výzkumu Evropské unie bylo této problematice přisouzeno přední místo a domnívá se, že by měla být zahrnuta do politik a právních předpisů všech ředitelství Komise a všech ministerstev členských států, které by se měly zavázat k harmonizaci stávajících vnitrostátních a mezinárodních ukazatelů duševního zdraví s cílem zajistit srovnatelný soubor údajů na úrovni EU;
2. domnívá se, že hledisko pohlaví nebylo řádně zohledněno v Zelené knize; žádá proto, aby toto hledisko bylo soustavně začleňováno do navrhovaných opatření na podporu duševního zdraví, do rámce preventivní činnosti a výzkumu, kde byly studie dosud nedostatečné a nepřiměřené, a v důsledku toho je pokrok dosažený v oblasti prevence a léčby těchto nemocí výrazně menší, než pokrok zaznamenaný u jiných nemocí;
3. zastává názor, že úloha lékařů při sledování pacientů má prvořadý význam;
4. domnívá se, že dobré duševní zdraví je základním předpokladem celkového zdraví a duševní rovnováhy evropských občanů a dobré hospodářské výkonnosti EU; povzbuzuje a podporuje veškerá opatření, jejichž záměrem je napomáhat prevenci duševních poruch;
5. zdůrazňuje, že je nezbytné uvažovat o tom, jak nejlépe využít nástrojů, které má Společenství k dispozici, jako je sedmý rámcový program pro výzkum, aby se vytvořily kapacity schopné podpořit výzkum duševního zdraví v Unii;
6. domnívá se, že všechny příští návrhy Komise, týkající se duševního zdraví, by měly vycházet z partnerství a konzultace s osobami, které prošly nebo procházejí duševním onemocněním, jejich rodinami a pečovateli a nevládními organizacemi, hájícími jejich práva, sdruženími rodinných příslušníků a dalšími zúčastněnými stranami a měly by zahrnovat jejich účast, aby se tak rozhodovací procesy staly reprezentativnější a více posilovaly soudržnost, a měly by podporovat vytváření sítí mezi rodinnými příslušníky psychiatrických pacientů;
7. upozorňuje na velké rozdíly ve výdajích na duševní zdraví v jednotlivých členských státech, a to jak v absolutní výši, tak v relaci s výdaji na zdravotní péči celkem;
8. zastává názor, že dosažení těchto tří cílů – podpory duševního zdraví, zlepšení duševního zdraví a prevenci duševních poruch – si vyžádá různá opatření; domnívá se, že cílem takových akcí by mělo být poskytování odpovídajících informací, získání příslušných znalostí a vývoj vhodných přístupů a dovedností v zájmu zachování duševního a fyzického zdraví a zlepšení kvality života evropských občanů;
9. zdůrazňuje potřebu pečlivého zacházení s pojmy jako „duševní onemocnění“, „duševní poruchy“, „závažná duševní nemoc“ a „porucha osobnosti“;
10. zdůrazňuje důležitost potřeby včasného vyšetření, objevení a diagnózy a integrované a na míru uzpůsobené léčby;
11. zdůrazňuje potřebu boje, prostřednictvím odpovídajících akcí, proti nerovnostem v léčbě duševních nemocí, které jsou v této oblasti patrné;
12. vyzývá, aby do každé budoucí strategie byly zahrnuty osoby s poruchami učení, protože čelí podobným problémům jako osoby s duševními poruchami, včetně vyloučení ze společnosti, institucionalizace, nedodržování lidských práv, diskriminace, stigmatizace a nedostatku podpory pro sebe a své rodiny a své pečovatele; vyzývá zároveň, aby bylo vyvinuto větší úsilí k rozpoznání kognitivně nadaných dětí a mladých lidí obecně a aby jim byla poskytována větší podpora;
13. zdůrazňuje význam vzájemné pomoci a rozhodující role, kterou mají zkušenosti lidí s léčbou, nemocí a uzdravením;
14. vítá, že se Komise zaměřila na děti, zaměstnance, starší osoby a znevýhodněné členy společnosti jako na klíčové cílové skupiny, ale tyto skupiny by rozšířil i o osoby s vážnými duševními chorobami, dlouhodobě a nevyléčitelně nemocné, zdravotně postižené, vězně, etnické a jiné menšiny, bezdomovce, přistěhovalce, osoby s nejistým pracovním místem a nezaměstnané a začlenil by řadu otázek týkajících se duševního zdraví a péče se zvláštním zaměřením na ženy;
15. uznává, že porucha osobnosti představuje zvláštní výzvu pro diagnostiku, léčbu či zvládání a péči a že vyžaduje více výzkumu a specifických politik; vyzývá Komisi, aby věnovala pozornost také agresi, rozhodujícím činitelům agresivního jednání a jeho psychologickým důsledkům;
16. uznává, že muži a ženy mohou mít různé potřeby týkající se duševního zdraví a vyzývá k důkladnějšímu zkoumání zejména souvislosti mezi nucenou ústavní péčí a sebepoškozováním a vyšší mírou předepisování psychotropních léků u žen;
17. zdůrazňuje potřebu výzkumu prokázaných rozdílů ve struktuře a činnosti mozků u mužů a u žen, s cílem vyvinout odlišné přístupy a léčby pro obě pohlaví v oblasti duševního zdraví;
18. žádá o poskytnutí pomoci matkám v předporodním a poporodním období, aby se zabránilo depresím nebo jiným psychopatologickým projevům, které se v těchto situacích ve velké míře vyskytují;
19. domnívá se, že dobré duševní zdraví matek a rodičů pomáhá dětem rozvíjet se bez překážek a vyrůst ve zdravé dospělé osobnosti;
20. vyzývá k multidisciplinární reakci a součinnosti více úřadů při řešení složitých situací, souvisejících s duševními nemocemi, jako např. jakým způsobem nejlépe podpořit děti nebo dospívající s vývojovými poruchami nebo poruchami chování nebo poruchami příjmu potravy, a/nebo ty, jejichž rodiče v mnoha případech sami trpí duševním onemocněním (nebo pobývají v zařízeních dlouhodobé ústavní péče);
21. zdůrazňuje, že představy, jak má vypadat tělo dívek a žen, které společnost vytváří, ovlivňují jejich duševní zdraví a jejich psychický stav, což způsobuje zejména častější výskyt poruch příjmu potravy;
22. zdůrazňuje, že duševní onemocnění a duševní poruchy mají obvykle kořeny v raném dětství, a klade důraz na význam výzkumu zdraví raného dětství;
23. zdůrazňuje důležitost celoživotního vzdělávání a doškolovacích kurzů pro zprostředkovatele: učitele, ošetřovatele, pracovníky sociálních a právních služeb a zaměstnavatele;
24. vítá, že Zelená kniha uznává, že duševní zdraví obyvatelstva je ovlivňováno sociálními a environmentálními faktory, jako jsou osobní zkušenost, podpora rodiny a společnosti, životními podmínkami, jako jsou chudoba, životní podmínky ve velkoměstech a izolace na venkově a pracovními podmínkami, jako jsou pracovní nejistota, nezaměstnanost a dlouhá pracovní doba; zdůrazňuje, že duševní poruchy jsou jedním z hlavních důvodů předčasného odchodu do důchodu a invalidního důchodu;
25. domnívá se, že dobré pracovní podmínky přispívají k duševnímu zdraví a vyzývá, aby zaměstnavatelé zavedli politiky „duševního zdraví na pracovišti“ jako nezbytné součásti jejich odpovědnosti v oblasti zdraví a bezpečnosti při práci s cílem zajistit „nejlepší možné zaměstnání “ pro osoby s duševními poruchami a jejich nejlepší možné začlenění na pracovní trh a aby tyto politiky byly v rámci stávajících právních předpisů, týkajících se zdraví a bezpečnosti, zveřejněny a kontrolovány při současném zohlednění potřeb a názorů zaměstnanců;
26. vítá sociální iniciativy v rámci sociální politiky a politiky zaměstnanosti, které prosazují zamezení diskriminace duševně nemocných, zařazení lidí s duševním postižením do společnosti a prevenci stresu na pracovišti;
27. v souvislosti se strategií EU v oblasti zaměstnanosti zdůrazňuje vliv duševního zdraví na zaměstnanost a současně vliv nezaměstnanosti na stav duševního zdraví občanů;
28. domnívá se, že při nacházení a zavádění účinných strategií vedoucích ke snížení počtu sebevražd, zejména u mladých lidí a jiných rizikových skupin, by členské státy měly spolupracovat;
29. žádá, aby se více uznával vztah mezi diskriminací, násilím a duševními chorobami a tedy nutnost bojovat proti všem druhům násilí a diskriminace v rámci strategie na podporu duševního zdraví pomocí prevence;
30. vidí stárnutí evropského obyvatelstva jako jednu z největších výzev v oblasti duševního zdraví a naléhá, aby se kladl větší důraz na výzkum mechanismů a příčin neurodegenerativních nemocí nebo dalších psychiatrických nemocí u starších osob a na jejich prevenci, jakož i na jejich péči, včetně vývoje nových léčebných postupů;
31. dále se domnívá, že by měl být kladen důraz na vazbu mezi spotřebou alkoholu a drog a duševními nemocemi; zastává názor, že závislost na alkoholu a drogách způsobuje vážné psychické a fyzické problémy a problém pro společnost jako celek; vyzývá Komisi, aby bezodkladně přezkoumala, které detoxikační programy a metody léčby jsou nejúčinnější;
32. zdůrazňuje, že osoby s duševními poruchami mají právo na důstojné a lidské zacházení a péči a že lékařská péče a podpůrné služby by měly být účinné a kvalitní, dostupné všem, kdo strádají, a univerzální; že by měla existovat jasná shoda ohledně jejich práva rozhodnout, zda se budou či nebudou léčit; dále by měly mít právo, kdykoli je to možné, podílet se na rozhodnutích o své vlastní léčbě a společně se radit o poskytovaných službách; že předepisované léky by měly mít co nejmenší vedlejší účinky a že by měly existovat informace a poradenství pro ty, kteří si přejí bezpečně zanechat léčby,
33. domnívá se, že použití síly je kontraproduktivní stejně jako nucená léčba; domnívá se, že veškeré formy ústavní péče a nucené medikace by měly být časově omezeny a, je-li to možné, pravidelně přezkoumávány a použity jen v nejkrajnějším případě se souhlasem pacienta nebo, pokud takovýto souhlas chybí, se schválením příslušných úřadů;
34. je toho názoru, že je třeba se vyhýbat jakémukoli omezování osobních svobod, se zvláštním důrazem na omezení volnosti pohybu, které vyžaduje sledování, ověření a dohled ze strany demokratických institucí, odpovědných za zachování práv jednotlivců, aby se tak zabránilo zneužití;
35. vyzývá, aby se boj proti stigmatizaci stal podstatou každé budoucí strategie, např. prostřednictvím pořádání každoročních kampaní k problematice duševního zdraví s cílem boje proti neznalosti a nespravedlnosti, jelikož stigma spojené s duševním onemocněním vede ke společenskému odmítnutí v každé oblasti – od zaměstnání po rodinu, od komunity po zdravotní personál; navíc zastává přesvědčení, že pokud jde o zlepšení duševního zdraví a stavu pacientů, měla by být zaručena základní sociální a občanská práva, jako jsou právo na bydlení a finanční podporu pro ty, kteří nejsou schopni pracovat, a právo na sňatek a právo na správu vlastních záležitostí; rovněž se domnívá, že stigmatizace je ve skutečnosti formou diskriminace a měla by být řešena prostřednictvím antidiskriminačních zákonů;
36. uznává, že rozšířený názor, že poruchy duševního zdraví jsou akutní nebo trvalé, je stigmatem; vzhledem k tomu je důležité zdůraznit, že s odpovídající pomocí se mohou někteří lidé uzdravit, zatímco u jiných je možné dosáhnout ústupu nebo dostatečné míry funkčnosti či stability;
37. zdůrazňuje potřebu reformovat služby v oblasti duševního zdraví tak, aby byly založeny na kvalitní domácí péči podporované komunitou nebo v chráněném zařízení s přístupem k řádné zdravotní a sociální péči a aby tyto služby byly pravidelně sledovány a hodnoceny, aby byla zajištěna zástupní péče pro osoby s duševními problémy a jejich pečovatele, centrální přístup ke službám v oblasti zdraví, k sociální péči, bydlení, odborné přípravě, dopravě, sociálním dávkám a dalším službám; zdůrazňuje, že tato opatření by měla být podpořena celou řadou ústavních služeb pro akutní , chronické nebo bezpečnostní potřeby ale vždy za nezávislé kontroly každé osoby, která je nucena setrvat v ústavní péči;
38. s ohledem na tyto skutečnosti zdůrazňuje potřebu podpory sdružení, tvořených psychiatrickými pacienty, a všech činností, určených k začlenění uživatelů a bývalých pacientů, a potřebu podpory vyčlenění zdrojů na přípravu personálu, aby tak mohly být zohledněny veškeré potřeby psychiatrických pacientů;
39. zdůrazňuje potřebu průběžné odborné přípravy v oblasti duševního zdraví u všeobecných a rodinných lékařů a dalších odborníků poskytujících primární zdravotní služby;
40. uznává, že místní správa má sehrávat nedílnou úlohu při podpoře dobrého duševního zdraví a podporovat v místních komunitách ty, kteří se netěší dobrému duševnímu zdraví, a propojovat různé složky multiagenturního přístupu k poskytování služeb v oblasti duševního zdraví;
41. domnívá se, že dvojí diagnóza u osob s duševním onemocněním a problémem závislosti by měla standardně vést k souběžné léčbě;
42. zdůrazňuje, že psychické a fyzické aspekty zdraví vzájemně souvisejí, že duševní poruchy mohou mít biologický, sociální, emocionální nebo historický základ, kterým je třeba se zabývat v zájmu úspěšnosti ostatních přístupů, a že některé psychiatrické léky mohou ve skutečnosti zhoršovat základní biologický stav;
43. vyzývá, aby byla větší pozornost věnována psychologickým důsledkům a symptomům somatických onemocnění; zdůrazňuje, že je nezbytné v protokolech o nemocniční péči věnovat stejnou pozornost duševnímu i tělesnému stavu, zejména pokud jde o léčbu vážných onemocnění a/nebo nevyléčitelných nemocí, a domnívá se, že je nezbytné, aby lékařský a nemocniční personál, pracující v jiných specializovaných oborech, procházel průběžnou odbornou přípravou v psychopatologii, jelikož poruchy často nebývají diagnostikovány a bývají podceňovány;
44. podporuje připomínky Komise k deinstitucionalizaci, jelikož dlouhodobý pobyt v psychiatrických zařízeních může vést k prodlužování a zhoršení psychopatologických stavů, posílení stigmatu a k vyloučení ze společnosti, ale připouští, že na přesvědčení veřejnosti, že osoby s vážnými duševními poruchami nebo poruchami učení mohou dosáhnout mnohem lepších výsledků, jestliže se jim dostane péče v komunitě, se musí vynaložit větší úsilí;
45. navrhuje, aby Komise shromáždila prostřednictvím programu veřejného zdraví údaje o duševních chorobách, míře uzdravení léčených pacientů a účinnosti jejich návratu do společnosti;
46. navrhuje, aby Komise označila místa a příklady osvědčené praxe a předala podrobné informace o nich všem členským státům, přičemž by tato „předváděcí místa“ byla srovnatelná s místy v programu WHO „Národy pro duševní zdraví“; zastává názor, že předváděcí místa, „předváděcí léčby“ a „demonstrace strategií prevence“ by mohly významným způsobem snížit nerovnosti v oblasti duševního zdraví mezi členskými státy; vyzývá Komisi, aby do určování předváděcích míst, předváděcí léčby a demonstrací strategií prevence zapojila vzdělávací instituce;
47. domnívá se, že vzhledem k tomu, že každý (podle rezoluce Valného shromáždění OSN 46/119) má právo na nejlepší dostupnou péči o duševní zdraví, měly by být šířeny nejlepší postupy a odpovídající informace a měly by být dostupné všem občanům;
48. domnívá se, že pojem „léčba“ by měl být vykládán široce s důrazem na určení a vyloučení sociálních a environmentálních faktorů, přičemž použití léků by mělo být až poslední možností, zejména u dětí a mladých lidí; kritizuje rostoucí medikaci a patologizaci jednotlivých úseků života bez důkladného zkoumání příčin; vyzývá k zohlednění faktorů, jako jsou osobní zážitky, rodina, společenská podpora a životní či pracovní podmínky, které sehrávají u duševní choroby roli stejně jako genetické faktory;
49. dále se domnívá, že kromě léčby je pro prevenci duševních problémů a zlepšení a podporu duševní rovnováhy zapotřebí vhodné sociální a pracovní prostředí stejně jako podpora rodiny a společnosti a strategie léčby a rehabilitace těch, kteří trpí duševními poruchami; zdůrazňuje potřebu výzkumu prostředí napomáhajících duševnímu zdraví a uzdravení;
50. naléhá na Komisi, aby podpořila pokračující reformy v každém členském státě, v němž docházelo ke zneužívání psychiatrie nadměrným podáváním léků nebo užíváním izolace či nehumánních postupů, jako jsou např. klecová lůžka nebo nadměrné používání uzavřených místností, zejména v nových členských státech, a vyzývá Komisi, aby zařadila reformu psychiatrie na program jednání o přistoupení k EU; domnívá se, že vězení není vhodným prostředím pro osoby trpící duševními nemocemi a že by proto měla být aktivně podporována alternativní řešení;
51. vyzývá k tomu, aby se více zkoumaly terapeutické a psychologické zásahy, vývoj účinnějších léků s menšími vedlejšími účinky, určování faktorů vedoucích k duševním poruchám a sebevraždám, hodnocení výsledku investic do podpory duševního zdraví a metody přispívající k úspěšnému vyléčení či ústupu; vyzývá zejména, aby byla zvláštní pozornost věnována výzkumu léků vhodnějších pro děti; kromě toho zdůrazňuje, že výzkum se nesmí omezovat jen na léky, ale musí být rozšířen na epidemiologické, psychologické a hospodářské studie komunit a rozhodujících společenských činitelů duševních chorob; dále vyzývá ke zvýšenému zapojení příjemců služeb do všech aspektů výzkumu duševního zdraví;
52. dále se domnívá, že je zapotřebí více prozkoumat problematiku stigmatizace a způsobů, jak jí čelit, dále zkušenosti jednotlivých uživatelů služeb a jejich pečovatelů, pracovní vztahy mezi různými službami a profesními skupinami a bývalými příjemci služeb a přeshraniční poskytování služeb;
53. domnívá se, že pokud mají být služby v oblasti duševního zdraví poskytovány účinně a získat si důvěru veřejnosti, měly by získat dostatečné finanční prostředky, které budou odrážet náklady na duševní poruchy, jež vzniknou jednotlivcům, zdravotnickým a sociálním pečovatelským službám a společnosti jako celku;
54. domnívá se, že je nezbytné uplatňovat vysoce kvalitní, individualizované metody podpory duševního zdraví, s ohledem na zvláštní potřeby jednotlivců a cílových skupin;
55. uznává přínos rodinných příslušníků a neoficiálních pečovatelů při pomoci lidem s duševními problémy a ve stejné míře uznává, že mnozí z nich budou sami potřebovat péči, informace a pomoc, pokud mají nadále svou péči poskytovat; dále uznává přínos, který může představovat vzájemná podpora příjemců služeb;
56. zdůrazňuje potřebu používání takového slovníku a terminologie, který napomůže v boji proti stigmatizaci, např. opatření na odstranění předsudků, změny přístupu a kritiky stereotypů u všech kategorií duševních poruch;
57. vyzývá Komisi ke zřízení „koordinační a monitorovací skupiny pro duševní zdraví“, která by shromažďovala informace o metodách a podpoře duševního zdraví v EU, s cílem posoudit dostatečnost (z hlediska počtu a odborné přípravy) stávajících odborníků a infrastruktury v oblasti duševního zdraví a s cílem rozšířit informace o osvědčených postupech do všech členských států a všem zúčastněným stranám, podílejícím se na léčbě duševního zdraví; zdůrazňuje, že do této koordinační a monitorovací skupiny musejí být zapojeny organizace pacientů, ti, kdo poskytují léčbu, a léčebné a vzdělávací instituce;
58. vyzývá Komisi, aby se řídila Zelenou knihou a předložila návrh směrnice o duševním zdraví v Evropě a ochraně a respektování občanských a základních práv osob trpících duševní poruchou;
59. naléhá na EU a země AKT, aby úzce spolupracovaly při investicích do oblasti duševního zdraví prostřednictvím rozvoje a politik uvedených v Dohodě z Cotonou;
60. pověřuje svého předsedu, aby předal toto usnesení Radě, Komisi, vládám členských států, kandidátským zemím, zemím AKT a evropské pobočce WHO.
VYSVĚTLUJÍCÍ PROHLÁŠENÍ
„V těchto posledních týdnech jsme překonali naši neschopnost promluvit a nyní se opět učíme chodit vzpřímeně.“
Stefan Heym – listopad 1989 Alexanderplatz, východní Berlín
Slova Stefana Heyma z listopadu 1989 adresovaná obyvatelům východního Berlína, kteří se v masovém měřítku sešli, aby krutý režim zbavili moci, by nás měla provázet při reorganizaci a reformě prvků stávající praxe v oblasti duševního zdraví v Evropě, jež často neodpovídá vynaloženým zdrojům a může být nepředstavitelně krutá.
Duševní zdraví z hlediska péče, léčby, terapie, rehabilitace a zapojení pacienta musíme dostat na úroveň, kterou bychom očekávali u nejlepších zdravotnických systémů zabývajících se fyzickým zdravím.
Tuto Zelenou knihu o duševním zdraví lze vřele přivítat a schválit.
Nyní však očekáváme rychlé a komplexní návrhy, jak převést dobře znějící slova do účinných legislativních a kodifikujících opatření.
Úkolem v oblasti duševního zdraví je přetvořit systémy, postoje a možnosti.
V posledních čtyřiceti letech se vynořujeme z doby temna, pokud jde o metody používané při duševních poruchách.
V některých částech našeho kontinentu byla zneužívána psychiatrie, v jiných zase koncept internace poskytující azyl, který příliš často uklidňoval citlivou veřejnost institucionalizací péče podle úsloví „sejde z očí, sejde z mysli“, což však příliš nepomáhalo uzdravení pacienta a jeho rehabilitaci.
V některých zemích byla přeceňována medikace, v mnoha jiných se spoléhalo víc na vězení než na nemocnice a nikde nebylo skutečné porozuměno podpoře duševního zdraví.
Rádi si namlouváme, že jsme už skoncovali s nedodržováním lidských práv duševně nemocných pacientů a v mnoha směrech tomu tak je.
Stále však diskutujeme o nucené léčbě, rozhodnutí o propuštění nebo umístění do nucené psychiatrické péče jsou někdy pochybená, čas od času dochází ke zneužívání pacientů v domácí péči, předkládají se argumenty o sporných a odporujících si právech pacientů, rodin a komunit.
Ale celkem vzato máme méně zámků a závor, pacienti více možností volby a větší právo spolurozhodovat, existuje lepší právní kontrola a hodnocení, jež zajišťují, že občanská práva pacienta nejsou porušována.
Přinejmenším z jednoho hlediska však žijeme ještě stále v době temna – z hlediska stigmatu.
Je hojně rozšířeno ve všech zemích a představuje porušení lidských práv, sice neúmyslné a zrozené ze strachu založeném na ignoranci, ale jednotlivci právě tak ubližující jako jakákoli jiná forma zneužití.
Život s duševní nemocí je dost těžký i bez dalšího břemene a bolesti z odmítání a stigmatizace.
Když vyzýváme Komisi, aby svou Zelenou knihu přepracovala do rámcového programu pro duševní zdraví, měli bychom tuto politiku založit na faktech o duševních poruchách a na požadavcích lisabonské agendy na větší uznání přínosu investic do oblasti duševního zdraví.
Základem naší politiky jsou následující fakta:
· Duševní poruchy jsou nejrychleji rostoucím břemenem v oblasti zdraví, přičemž nejrozšířenější poruchou je unipolární deprese.
· 450 milionů lidí na světě žije s neurologickou nebo duševní poruchou.
· Každý čtvrtý člověk bude v průběhu svého života postižen duševní poruchou.
· 121 milionů lidí trpí depresi – 3 osoby ze 100 každý rok.
· 1 milion lidí na světě spáchá sebevraždu.
10 milionů se o to každoročně pokusí.
· Neuropsychiatrické poruchy zodpovídají za jednu třetinu postižení, představují 15 % nákladů na ústavní péči, téměř čtvrtinu výdajů za léky a tvoří polovinu případů zpracovávaných sociálními pracovníky.
Jenom v samotném Spojeném království jsou každoročně důvodem pro víc než 90 milionů dnů pracovní neschopnosti.
· Lidé žijí déle a celkově zdravěji, ale roste počet těch, kteří v pokročilém věku trpí fyzickými a psychickými neduhy.
· Pečovatelům o děti, dospělé nebo starší příbuzné se nedostává pomoci, aby se přizpůsobili nové komunitní péči o osoby s duševními problémy.
· Drogová závislost a zločinnost, alkoholismus, úrazy, absence, vandalismus, neukázněnost žáků, bezdomovci a mnohé další společenské „problémy“ ve skutečnosti souvisejí s duševními problémy.
Nebudeme-li investovat do správných služeb – do ústavní, akutní a dlouhodobé péče, do péče v zařízeních s přísnými a méně přísnými bezpečnostními opatřeními, do denní a domácí péče a do školení personálu pro všechny tyto typy péče – nebudeme schopni zajistit léčbu, péči a rehabilitaci již nemocných osob.
Nebudeme-li investovat do zajištění duševního zdraví našich občanů, bude křivka počtu nemocných a nákladů na péči nadále rychle stoupat.
Nebudeme-li investovat do podpory pochopení duševního zdraví a duševních poruch, rozpočty zůstanou ubohé a stigmatizace a předsudky budou narůstat.
Pacienti a uživatelé služeb se oprávněně stále více přesouvají do středu zájmu.
Budou lépe informováni, ve větší míře zapojeni do rozhodování, jež se jich týká a budou využívat svá nová práva, aby eliminovali těžkopádné služby a účinně je změnili.
Je nutné je chápat jako partnery nejen v rámci jejich vlastních léčebních plánů ale i při plánování služeb.
Zdravotnický personál musí dělat co, to nejlepší dělají ve většině oborů zdravotní péče – vysvětlovat a konzultovat před přijetím rozhodnutí.
Potom bude pacient nejenom respektovat jejich profesionální úsudek, ale snad také lépe pochopí problém a bude mít menší obavy z léčby.
To je zásada správná nejen z hlediska lidských práv, ale přispívá i k lepšímu dodržování léčebního a pečovatelského programu a k jeho lepšímu výsledku.
Lze sledovat trvalý posun od izolované institucionální péče ke službám zajišťovaným komunitou.
Vztahuje se to jak na osoby s dlouhodobými a někdy vážnými poruchami, tak na osoby s poruchami učení.
Úspěch takových služeb vyžaduje adekvátní prostředky a multidisciplinární týmovou práci.
Rovněž je nutné přesvědčit veřejnost, že tyto metody prospějí jak pacientům, tak komunitám.
Senzační příběhy přinášené sdělovacími prostředky o propuštěných pacientech, kteří ublížili sobě nebo druhým, mohou zhatit léta práce na vytvoření humánnějšího systému a ukazují, jak důležité jsou řádné kontroly a revize.
Tak je tomu i v případě nejistoty veřejnosti, zda někdo, kdo se chová na ulici „zvláštně“, je pod náležitým dohledem.
V našem systému duševního zdraví je pět klíčových nedostatků:
· nedostatečné služby zajišťované komunitou;
· ignorování uživatelů služeb a jejich pečovatelů;
· neschopnost či neochota různých agentur spolupracovat;
· zcela nedostatečné financování;
· a ve většině zemí téměř úplná absence politiky podpory duševního zdraví.
Osoba s duševními problémy potřebuje jedinou centrální organizaci zajišťující kontakt, přístup k lékařské péči, ubytování a další potřeby sociální péče, finanční příjem, právní služby a rehabilitaci.
Jinými slovy, jednu jedinou „nákupní“ instituci zajišťující všechny potřeby dané osoby a důvěrného průvodce, který je obeznámen s organizacemi poskytujícími služby.
Zřízení takové instituce musí jít ruku v ruce s kompetencí a obětavostí lékařů, terapeutů a zdravotních sester, vědců, řídících pracovníků nemocnic, klinik a komunitních skupin a s podporou poradenských nevládních organizací.
Je-li někdo nemocný nebo v rekonvalescenci, potřebuje bezpečí domova, ale ne v izolaci panelových bytů na zchátralých sídlištích, ale v komunitách, kde bude stimulující prostředí součástí podpory a stability, kterou potřebuje.
Pro nemocného je nezbytný přístup k činnostem, které napomohou uzdravení, podporu rodiny a sousedů.
Všechna opatření jsou právě tak důležitá jako léčba nebo terapeutická sezení, ale organizace všech těchto způsobů podpory není prozatím v silách jednotlivce.
Takovou chápavou péči bude potřebovat mnoho z nás.
Vědecký a společenský vývoj přinesl nové výzvy a do oblasti péče o duševní zdraví a sociální péče nové náklady.
Zdravější a déle žijící populace znamená velkou závislost v pozdním věku, často spojenou s psychickou i fyzickou slabostí.
Životní styl, stres během studia a v zaměstnání, změny ve struktuře rodiny, izolace, nucené přesuny obyvatelstva, to všechno může vyvolat duševní problémy – psychózy a neurózy, často ve spojení se závislostí.
S novými léky, terapiemi a léčbou jsou spjaty enormní náklady.
Nové náklady vznikají i v souvislosti se zřizováním nových lůžek, středisek, denní péčí a komunitními skupinami.
Ke standardním problémům jako neporozumění a nedostatečné zdroje se v důsledku změn politiky přidala ještě další nejistota, kde a kdy se má uskutečnit léčba a péče, což vede k vytváření předsudků a vytváří živnou půdu pro stigmatizaci.
Rozhodující otázkou je, jakým způsobem přesunout více politické pozornosti a finančních zdrojů na problematiku duševního zdraví.
Tato problematika opravdu proniká do myslí politiků a veřejnosti pouze v případě krize.
Ve Spojeném království jsme dosáhli výraznějšího pokroku v oblasti duševního zdraví, pokud jde o peníze, iniciativy a reformy, až když jeden člověk skočil mezi lvy v londýnské Zoo a další pobodal cestujícího v metru, protože si kolegové ve vládě uvědomili potřebu něco udělat a tisk, parlament, veřejnost a nevládní organizace hlasitě žádaly nějakou akci.
Cenou za to však bylo snížení důvěry veřejnosti a nárůst stigmatizace.
Oblast podpory duševního zdraví nemá prospěch dokonce ani z podobných negativních příběhů.
Vlády, politici a dokonce i plánovači služeb ve zdravotnictví příliš nechápou otázku podpory duševního zdraví.
Hlavní příčinou je, že nemají představu, co to znamená, ani proč by je to mělo zajímat.
Problematika duševního zdraví trpí čtyřnásobným prokletím.
Neexistuje stálý tlak ze strany veřejnosti, odborníků a sdělovacích prostředků na vládu a řídící pracovníky ve zdravotnictví, aby učinily více, vynaložili více prostředků a dosáhli lepších výsledků.
Na rozdíl od onemocnění srdce, AIDS nebo rakoviny se málo ví o tom, co lze pro léčbu, péči a rehabilitaci při duševních nemocích podniknout.
Ještě méně se ví o možnostech prevence duševních nemocí a podpoře duševního zdraví.
Existuje málo měřítek výsledků, kterým mohou porozumět ministerstva zdravotnictví a odborníci, a tím méně veřejnost a politici.
Vlády, zaměstnavatelé, odbory, školy, vysoké školy, obecní rady a obce, rodiny a jednotlivci, ti všichni musí pochopit roli, jež mohou sehrát při zajištění duševní rovnováhy a zabránit tak problémům týkajícím se duševního zdraví, nebo snížit jejich počet či zmírnit jejich průběh.
Výzvou pro nás jako pro tvůrce politiky je pochopit, co znamená mít problém týkající se duševního zdraví.
To znamená téměř určitě, že člověk získá negativní nálepku, ostatní se k němu chovají buď blahosklonně, opovržlivě nebo se ho bojí a je více či méně v rámci společnosti, rodiny, zaměstnání, ve volném čase a dokonce i v rámci zdravotnických a sociálních služeb vyloučen.
V tomto začarovaném kruhu se člověk může ukrýt, ale nemůže z něj utéct, nemůže nic podnikat, podílet se na společenském životě tak, jak by si přál, ani vést plnohodnotný a naplněný život, jak by chtěl.
Musíme přijmout svou odpovědnost při vytváření politik.
Služba bez odborné, veřejné a politické podpory selže u pacientů a jejich rodin dvojnásob.
Taková služba se mine svým cílem poskytovat přiměřenou léčbu a péči, a způsobí pokles důvěry veřejnosti a posílení stigmatu.
Musíme vychovávat a informovat, abychom dokázali prolomit zakořeněné předsudky v postojích veřejnosti, ve zprávách sdělovacích prostředků a ve vládních prioritách.
Musíme naslouchat a učit se od uživatelů těchto služeb a jednat s nimi jako s partnery a ne pouze jako s pacienty.
Musíme pohlédnout na sebe a naší společnost kriticky a přiznat si, že dovolujeme, aby se institucionalizovaná stigmatizace rozšířila nejenom do našeho politického a společenského života, ale i do systému zdravotní péče.
Musíme si stanovit dva cíle: přesvědčit veřejnost k důvěře a přesvědčit Komisi a členské státy k jednání.
Bude-li veřejnost věřit, vyvine tlak na Evropskou unii, aby jednala.
Bude-li Evropská unie jednat, umožní veřejnosti věřit.
Musíme se podívat do očí lidem s duševními problémy.
Když tak učiníme, uvidíme směsici emocí a myšlenek.
Uvidíme strach a trápení.
Uvidíme slzy frustrace a zoufalství.
Uvidíme však také naději – naději, že budeme naslouchat, že porozumíme, že projevíme zájem, že budeme jednat a že můžeme pomoci.
25.
4.
2006
STANOVISKO Výboru pro zaměstnanost a sociální věci
pro Výbor pro životní prostředí, veřejné zdraví a bezpečnost potravin
ke „zlepšení duševního zdraví populace: na cestě ke strategii týkající se duševního zdraví v Evropské unii“
( 2005/2058(INI) )
Navrhovatelka:
Kathy Sinnott
NÁVRHY
Výbor pro zaměstnanost a sociální věci vyzývá Výbor pro životní prostředí, veřejné zdraví a bezpečnost potravin jako příslušný výbor, aby do svého návrhu usnesení začlenil tyto návrhy:
1. vítá Zelenou knihu a návrh Komise na vytvoření strategie EU v oblasti duševního zdraví; souhlasí s názorem, že duševní zdraví populace v Evropské unii lze zásadním způsobem zlepšit; souhlasí s tím, že toto zlepšení je důležité pro sociální spravedlnost a pro sociálně-ekonomický rozvoj obyvatelstva EU;
2. zdůrazňuje, že existuje mnoho druhů duševních nemocí; s každou z nich souvisejí jiné potřeby a každá vyžaduje jiné formu podpory;
3. bere v úvahu, že spolu se zařízeními pro léčbu duševních nemocí by tam, kde to bude možné, měla být přijata opatření, která by aktivovala příslušné mechanismy prevence duševních nemocí; v tomto kontextu se domnívá, že je nutné zaznamenávat sociální, environmentální i jiné faktory, které by mohly být příčinou duševní nevyrovnanost či duševní nemoci občanů EU;
4. doporučuje, aby každá strategie v oblasti duševního zdraví brala v potaz sociálně-ekonomické a kulturní rozdíly studovaného obyvatelstva;
5. vítá, že Zelená kniha uznává, že duševní zdraví obyvatelstva je ovlivňováno sociálními a environmentálními faktory, jako jsou osobní zkušenost, podpora rodiny a společnosti, životními podmínkami, jako jsou chudoba, životní podmínky ve velkoměstech a izolace na venkově a pracovními podmínkami, jako jsou pracovní nejistota, nezaměstnanost a dlouhá pracovní doba; zdůrazňuje, že duševní poruchy jsou jedním z hlavních důvodů předčasného odchodu do důchodu a invalidního důchodu;
6. vítá sociální iniciativy v rámci sociální politiky a politiky zaměstnanosti, které prosazují zamezení diskriminace duševně nemocných, zařazení lidí s duševním postižením do společnosti a prevenci stresu na pracovišti;
7. zdůrazňuje, že poskytování služeb v oblasti duševního zdraví mimo ústavní zařízení a zavedení služeb v rámci systému primární zdravotní péče může podpořit zařazení duševně nemocných do společnosti;
8. poznamenává, že jako první priorita při boji s duševními chorobami je v Zelené knize uvedeno poskytování účinných a vysoce kvalitních služeb v oblasti duševního zdraví a léčby formou lékařských zákroků a psychologické pomoci, což znamená, že musí být k dispozici vhodná infrastruktura a dostatečné finanční zdroje; domnívá se však, že hlavní prioritou v boji s duševními chorobami by měl být stejný přístup jako při podpoře duševního zdraví a prevenci duševních chorob; má za to, že léčba nemůže nahradit sociální faktory, které jsou obecně odpovědné za zachování zdraví ve společnosti; domnívá se, že je třeba klást větší důraz na prevenci duševních chorob prostřednictvím sociálních a environmentálních opatření přístupných jedincům s duševními nemocemi, která odpovídají opatřením popsaným v oddíle 6.1 Zelené knihy;
9. zdůrazňuje, že pacienti trpící duševními nemocemi by měli mít přístup ke všem stávajícím formám léčby, které by mohly zlepšit jejich zdravotní stav, bez ohledu na sociální či ekonomické faktory; proto žádá členské státy, aby zajistily, že pacienti mají přístup ke všem formám léčby duševních nemocí a že tyto léčby jsou hrazeny ze systému zdravotního pojištění; žádá členské státy, aby zajistily ochrannou síť zdravotní péče pro ty občany, na které se vnitrostátní systém zdravotního pojištění nevztahuje; doporučuje, aby se členské státy ujistily, že jsou na pracovištích uplatňovány zásady bezpečnosti a zdraví při práci, jež se výslovně věnují podpoře duševního zdraví i prevenci, rozpoznání a léčbě deprese a prevenci sebevražd a aby označily a podpořily pracoviště, kde jsou zaměstnanci zvláště vystaveni riziku duševních poruch;
10. domnívá se, že dobré pracovní podmínky přispívají k duševnímu zdraví a že by proto podniky měly mít připravené programy zaměřené na pomoc zaměstnancům, u kterých by se mohly projevit duševní nemoci nebo kteří již nemocemi trpí;
11. domnívá se, že by členské státy měly aktivně podporovat školení a zaměstnávání zdravotnických odborníků;
12. domnívá se, že může být nutná finanční pomoc pro ty, kteří se osobně starají o osoby s duševními nemocemi; domnívá se, že je zapotřebí také podpora svépomocných skupin;
13. domnívá se, že v kontextu prevence a odpovídající péče není vězení vhodným prostředím pro osoby trpící duševními nemocemi a že by proto měla být aktivně podporována alternativní řešení;
14. domívá se, že s ohledem na to, že policejní úředníci mohou jednat s osobami vykazujícími známky duševní nemoci, měli by být o této možnosti informováni v rámci školení;
15. vítá, že Zelená kniha v oddíle 6.1 uznává význam podpory duševního zdraví a prevence duševních nemocí pro zlepšení duševního zdraví obyvatelstva EU; domnívá se, že by mělo být uděláno vše pro vytvoření udržitelných mezisektorových vazeb zahrnujících multisektorové a multidisciplinární přístupy;
16. volá po opatřeních, která by bojovala se stigmatizací osob s duševními nemocemi, s nedodržováním jejich lidských práv a s jejich diskriminací a která by aktivně podporovala zařazení těchto osob do společnosti; domnívá se, že pacienti s duševními nemocemi, rodiny a opatrovníci jsou hlavními partnery při rozvoji služeb na pracovišti a ve společnosti; zdůrazňuje význam získávání informací v rámci školení na pracovišti; domnívá se, že pacienti s duševními nemocemi, rodiny a opatrovníci jsou hlavními partnery při rozvoji služeb, a proto naléhá na to, aby bylo posíleno jejich postavení a jejich účast na veškerém plánování a chodu služeb;
17. zdůrazňuje zásadní roli zaměstnavatelů při přijímání a zaměstnávání jedinců s duševními poruchami a roli EU v boji se stigmatizací a diskriminací jedinců s duševními poruchami; poznamenává, že rámcová směrnice 2000/78/ES o rovném zacházení v zaměstnání a ve výkonu povolání stanoví rámec pro prevenci diskriminace na základě postižení a musí být plně uplatňována; považuje za zásadní, aby bylo ve všech členských státech na duševní nemoci nahlíženo stejně jako na postižení.
18. poznamenává, že podle Zelené knihy existují mezi různými členskými státy značné nerovnosti, pokud jde o počet sebevražd; domnívá se, že je třeba přezkoumat sociálně-ekonomické, environmentální a zdravotní faktory odpovědné za tuto nerovnost a rovněž vliv těchto faktorů na duševní zdraví obyvatelstva; doporučuje, aby členské státy poskytly podporu sdružením jedinců s duševními poruchami a poruchami chování a jejich rodinám, aby hodnotily a zasazovaly se o politiky a programy, které omezují stupeň stigmatizace a vyloučení ze společnosti a aby prováděly programy veřejné informovanosti s cílem zlepšit znalosti veřejnosti o příčinách, příznacích a možnostech léčby duševních poruch;
19. poznamenává, že by měly být stanoveny podmínky týkající se použití dostupných nástrojů Společenství, jako je sedmý rámcový program pro výzkum, k rozvoji možností výzkumu a podpory výzkumu v oblasti duševního zdraví v EU;
20. připomíná Komisi, že ohroženi jsou rovněž lidé s postižením a chronickými nemocemi a že zejména potřebují pomoc při předcházení vzniku deprese a jiných duševních stavů;
21. domnívá se, že používání nátlaku při léčbě duševních nemocí se značně míjí účinkem; souhlasí s tím, že povinná nemocniční a/nebo skupinová péče by měla být využita pouze v případech, kdy selhaly méně omezující, dobrovolné způsoby léčby; zdůrazňuje, že do postupů a procedur souvisejících s povinnou hospitalizací a léčbou je třeba zahrnout účinné mechanizmy zaručující dodržování základních lidských práv; naléhá na to, aby se od léčby v ústavních zařízeních přešlo ke skupinové péči;
22. domnívá se rovněž, že zvýšení informovanosti veřejnosti, sociálních partnerů a jiných odpovědných orgánů o poruchách duševního zdraví, o jejich prevenci a o možnostech jejich léčby a podpora začleňování duševně nemocných jedinců a jedinců s postižením do pracovního života může vést k lepším přijetí a pochopení těchto jedinců ze strany společnosti;
23. věří, že s ohledem na význam duševního zdraví pro osobní, rodinné i sociální blaho a ve shodě s doporučeními WHO a ILO musí být podpoře duševního zdraví v rámci národních zdravotních systémů přiznán větší význam;
24. věří, že je nutné věnovat více prostředků na podporu duševního zdraví formou preventivní výzkumné činnosti zejména z hlediska stárnoucího obyvatelstva EU a z hlediska častějšího výskytu neurodegenerativních onemocnění jako je Alzheimerova nebo Parkinsonova choroba;
25. upozorňuje na rostoucí medikaci životních situací, kdy jsou stále více určité životní situace chápány jako onemocnění a jako takové léčeny;
26. konstatuje, že odpovědnost za organizaci a financování zdravotní péče včetně zdravotní péče poskytované duševně nemocným je plně v kompetenci národních vlád;
27. zdůrazňuje, že duševní zdraví je zdravotním a současně sociálním problémem; rovněž zdůrazňuje, že rostoucí výskyt duševních onemocnění spolu se zlepšujícími se, ale finančně nákladnými možnostmi jejich léčby, je velkou výzvou pro národní systémy sociálního zabezpečení;
28. upozorňuje na velké rozdíly ve výdajích na duševní zdraví v jednotlivých členských státech, a to jak v absolutní výši, tak v relaci s výdaji na zdravotní péči celkem;
29. v souvislosti se strategií EU v oblasti zaměstnanosti zdůrazňuje vliv duševního zdraví na zaměstnanost a současně vliv nezaměstnanosti na stav duševního zdraví občanů;
30. zdůrazňuje potřebu lepší informovanosti obyvatel v oblasti duševního zdraví a velký význam včasného odhalení někdy těžko identifikovatelných duševních onemocnění pro omezení jejích zdravotních, sociálních i ekonomických dopadů;
31. domnívá se, že je potřeba zabývat se důkladně výzkumem, aby se vysvětlily stávající rozdíly v organizaci a poskytování zdravotní a sociální péče pro osoby trpící duševními poruchami a také rozdílné výsledky této péče; domnívá se, že k provádění takového výzkumu je potřebná jednotná definice a metodologie a že základními charakteristickými rysy péče o duševně nemocné musí být kvalita, diferenciace, komplexnost a kontinuita; domnívá se, že zdravotnické a sociální instituce, které tyto požadavky nesplňují, by se neměly podílet na poskytování zdravotní péče;
32. domnívá se, že péče o duševně nemocné musí být důsledně budována tak, aby nedocházelo ke zbytečným nebo neodůvodněným dlouhodobým hospitalizacím nemocných, jejichž chorobu lze léčit v kvalifikovaně vedených ambulantních zařízeních; domnívá se, že je vždy třeba zajistit terapeutické využití komunikace se sociálním zázemím nemocného, zajišťovat pro něj sociální služby a užitečný program, který směřuje k maximálnímu sociálnímu a pracovnímu uplatnění nemocného, a že z tohoto důvodu by měly členské státy vyčlenit prostředky potřebné k podpoře samostatného bydlení a zaměstnání osob, jejichž stav to dovoluje, a zajistit trvalou adekvátní sociální a zdravotní péči pro ostatní nemocné.
POSTUP
Název
Zlepšení duševního zdraví populace.
Na cestě ke strategii týkající se duševního zdraví v Evropské unii
Referenční údaje
2005/2058(INI)
Příslušný výbor
ENVI
Výbor, který zaujal stanovisko Datum oznámení na zasedání
EMPL 16.3.20006
Užší spolupráce – datum oznámení na zasedání
Navrhovatelka
Datum jmenování
Kathy Sinnott 27.10.2005
Předchozí navrhovatel(ka)
Projednání ve výboru
21.3.2006
19.4.2006
Datum přijetí
20.4.2006
Výsledek závěrečného hlasování
+:
–:
0:
39
Členové přítomní při závěrečném hlasování
Jan Andersson, Roselyne Bachelot-Narquin, Milan Cabrnoch, Alejandro Cercas, Ole Christensen, Derek Roland Clark, Jean Louis Cottigny, Proinsias De Rossa, Harald Ettl, Carlo Fatuzzo, Joel Hasse Ferreira, Stephen Hughes, Karin Jöns, Jan Jerzy Kułakowski, Sepp Kusstatscher, Jean Lambert, Bernard Lehideux, Elizabeth Lynne, Thomas Mann, Mario Mantovani, Jan Tadeusz Masiel, Ana Mato Adrover, Maria Matsouka, Marie Panayotopoulos-Cassiotou, Pier Antonio Panzeri, Jacek Protasiewicz, José Albino Silva Peneda, Kathy Sinnott, Jean Spautz
Náhradníci přítomní při závěrečném hlasování
Edit Bauer, Mihael Brejc, Udo Bullmann, Françoise Castex, Marian Harkin, Anne E.
Jensen, Jamila Madeira, Leopold Józef Rutowicz, Elisabeth Schroedter, Evangelia Tzampazi, Yannick Vaugrenard
Náhradník(ci) (čl.
178 odst.
2) přítomný(í) při závěrečném hlasování
Poznámky (údaje, které jsou k dispozici jen v jednom jazyce)
...
22.
6.
2006
STANOVISKO Výboru pro práva žen a rovnost pohlaví
pro Výbor pro životní prostředí, veřejné zdraví a bezpečnost potravin
ke zlepšení duševního zdraví obyvatelstva – na cestě ke strategii duševního zdraví pro Evropskou unii
(2006/2058 (INI))
Navrhovatelka:
Marta Vincenzi
NÁVRHY
Výbor pro práva žen a rovnost pohlaví vyzývá Výbor pro životní prostředí, veřejné zdraví a bezpečnost potravin jako příslušný výbor, aby do svého návrhu usnesení začlenil tyto návrhy:
A. vzhledem k tomu, že duševní zdraví umožňuje občanům intelektuální a emoční rozvoj a zapojení se do společenského, školního a profesního života; vzhledem k tomu, že duševní choroba je naopak zdrojem výdajů, společenského vyloučení a stigmatizace,
B. vzhledem k tomu, že hledisko pohlaví je faktorem, který se zjevně projevuje v oblasti zdraví, zejména pokud jde o poruchy výživy, neurodegenerativní choroby, schizofrenii, nadměrné výkyvy nálady, stavy úzkosti, panické stavy, depresi, alkoholismus a užívání látek ovlivňujících psychiku, a rovněž pokud jde o sebevraždy a trestnou činnost, což jsou oblasti, v nichž je nutný systematičtější výzkum,
C. vzhledem k tomu, že se ženy při hledání pomoci obracejí na specializovaná pracoviště ve větší míře než muži a že jsou jim předepisovány psychotropní léky dvakrát častěji než mužům; vzhledem k tomu, že farmakokinetické studie upozorňují na to, že ženy tyto přípravky hůře snášejí,
D. vzhledem k tomu, že tak jako oběti války, rovněž oběti násilí trpí posttraumatickým stresem a že dlouhodobá ochrana těchto obětí je nezbytná k jejich rehabilitaci; vzhledem k tomu, že stres spojený s úzkostí z nového napadení má neblahý vliv na psychologické zdraví a na imunitní systém,
E. vzhledem k tomu, že problémy duševního zdraví spojené s násilím na ženách a dívkách jsou špatně identifikovány; vzhledem k tomu, že svědectví o šikaně se často neberou v úvahu a že mnoho žen a dívek se zdráhá oznámit kruté zacházení, jehož oběťmi se možná staly, pokud se jich na to lékaři a zdravotnický personál přímo nezeptají,
1. blahopřeje Komisi k její Zelené knize, domnívá se však, že hledisko pohlaví nebylo řádně zohledněno; žádá proto, aby toto hledisko bylo soustavně začleňováno do navrhovaných opatření na podporu duševního zdraví, do rámce preventivní činnosti a výzkumu, kde byly studie dosud nedostatečné a nepřiměřené, a v důsledku toho je pokrok dosažený v oblasti prevence a léčby těchto nemocí výrazně menší, než pokrok zaznamenaný u jiných nemocí;
2. zdůrazňuje, že je nezbytné uvažovat o tom, jak nejlépe využít nástrojů, které má Společenství k dispozici, jako je sedmý rámcový program pro výzkum, aby se vytvořily kapacity schopné podpořit výzkum duševního zdraví v Unii;
3. žádá, aby poskytovatelé základní zdravotní péče měli vzdělání, které jim umožní správně diagnostikovat problémy duševního zdraví spojené s domácím násilím, sexuálním násilím, dyssynchronií (příliš nadané děti), toxicitou chemických výrobků, znečištěním životního prostředí a rovněž s nadměrným a chronickým stresem u žen a dívek;
4. vyzývá k podrobnějšímu zpracování kapitoly o psychologických a psychopatologických poruchách v průběhu dětství a dospívání a v rodinách, a k navržení vhodných politik k prevenci duševních chorob dospělých osob, které obvykle, pokud propuknou v těžké formě u dospívajících, přecházejí do chronické podoby;
5. žádá o poskytnutí pomoci matkám v předpoporodním a poporodním období, aby se zabránilo depresím nebo jiným psychopatologickým projevům, které se v těchto situacích ve velké míře vyskytují;
6. protestuje proti čím dál větší medikaci procesu a stádií postupného vývoje ženského a dívčího těla, důsledkem čehož se puberta, těhotenství nebo menopauza stávají čím dál více „chorobami“ nebo „poruchami“, které vyžadují lékařskou péči, a dále proti tomu, že se tak ignorují společenské a kulturní definice toho, co je normální, pokud jde o zdraví a pro tělo žen a dívek;
7. zdůrazňuje, že představa, jak má vypadat tělo dívek a žen, kterou společnost vytváří, ovlivňuje jejich duševní zdraví a jejich psychický stav, což způsobuje zejména častější výskyt poruch výživy;
8. připomíná, že duševní problémy jsou hlavní příčinou odchodu do předčasného důchodu a invalidního důchodu; žádá, aby s ohledem na to, že ženy se dožívají vyššího věku, byla přijata konkrétní strategie pro zlepšení psychického stavu starších osob, zejména starších žen, a to prostřednictvím sítí podpory a dobrovolných programů;
9. připomíná, že duševní a tělesné zdraví spolu úzce souvisejí; trvá na tom, že je nezbytné v protokolech o nemocniční péči věnovat stejnou pozornost duševnímu i tělesnému stavu, zejména pokud jde o léčbu vážných onemocnění a/nebo nevyléčitelných nemocí, a přispět tak ke zlepšení kvality života pacientů;
10. vítá návrh na deinstitucionalizaci služeb v oblasti psychiatrie a odklon od péče poskytované velkými psychiatrickými léčebnami, a zároveň vyjadřuje svou podporu jejich nahrazení menšími místními léčebnými zařízeními a poskytováním specializovaných a decentralizovaných služeb, které by podporovaly zpětné začlenění do společnosti a byly přizpůsobeny potřebám pacientů a jejich rodin; vítá vyvíjené úsilí o začlenění duševně nemocných osob do společnosti a žádá členské státy, aby tyto iniciativy podporovaly;
11. vyzývá členské státy, aby dohlížely na lepší informování a poučování veřejnosti, rodin, poskytovatelů péče a ostatních osob, jichž se týká problematika duševních chorob a rovněž strategie péče a prevence, což by umožnilo větší toleranci, porozumění a přijetí aktivní účasti nemocných lidí ve společnosti;
12. domnívá se, že rodiny, které žijí s osobou trpící duševní chorobou, musí být podporovány buď tím, že je jim k dispozici místní léčebné zařízení, nebo využíváním domácí lékařské a psychologické pomoci;
13. domnívá se, že Komise a členské státy musí kontrolovat poměrně značný nárůst nemocí spojených s novými způsoby života (poruchy výživy, deprese, sebevraždy, špatné užívání léků, užívání omamných látek), které postihují čím dál více mladé lidi;
14. žádá, aby se více uznával vztah mezi diskriminací, násilím a duševními chorobami a tedy nutnost bojovat proti všem druhům násilí a diskriminace v rámci strategie na podporu duševního zdraví pomocí prevence;
15. je toho názoru, že muži, kteří jednají násilně vůči ženám, by neměli být pouze potrestáni, ale mělo by jim být rovněž před propuštěním na svobodu poskytnuto přiměřené vzdělání, které je naučí empatii, sebepozorování a sebeovládání; domnívá se, že muži, kteří po období, kdy byli internováni, opět spáchají trestný čin a zaútočí ženy, by měli být umístěni pod dohled nebo by měli být znovu internováni;
16. zdůrazňuje, že vystavení chemickému znečištění a znečištění životního prostředí má dopad na tělo žen a dívek, tedy i na jejich duševní zdraví;
POSTUP
Název
Zlepšení duševního zdraví obyvatelstva – Na cestě ke strategii duševního zdraví pro Evropskou unii
Číslo postupu
2006/2058(INI)
Příslušný výbor
ENVI
Výbor, který vypracoval stanovisko
Datum oznámení na zasedání
FEMM 16.3.2006
Navrhovatel
Datum jmenování
Marta Vincenzi 21.3.2006
Předchozí navrhovatel
-
Projednání ve výboru
3.5.2006
22.6.2006
Datum přijetí
22.6.2006
Výsledek závěrečného hlasování
+:
–:
0:
18
1
Členové přítomní při závěrečném hlasování
Edit Bauer, Hiltrud Breyer, Maria Carlshamre, Edite Estrela, Věra Flasarová, Nicole Fontaine, Zita Gurmai, Esther Herranz García, Rodi Kratsa-Tsagaropoulou, Urszula Krupa, Angelika Niebler, Christa Prets, Teresa Riera Madurell, Raül Romeva i Rueda, Amalia Sartori, Britta Thomsen, Anna Záborská
Náhradník přítomný při závěrečném hlasování
Kartika Tamara Liotard
Náhradník (čl.
178 odst.
2) přítomný při závěrečném hlasování
Guido Sacconi
Poznámky (údaje, které jsou k dispozici jen v jednom jazyce)
...
POSTUP
Název
Zlepšení duševního zdraví obyvatelstva.
Na cestě ke strategii duševního zdraví pro Evropskou unii
Číslo postupu
2006/2058(INI)
Příslušný výbor
Datum, kdy bylo na zasedání oznámeno udělení svolení
ENVI
16.3.2006
Výbor(y) požádaný(é) o stanovisko
Datum oznámení na zasedání
FEMM
16.3.2006
EMPL
16.3.2006
LIBE
16.3.2006
ITRE
16.3.2006
Nezaujaté stanovisko
Datum rozhodnutí
LIBE
19.4.2006
ITRE
20.3.2006
Užší spolupráce
Datum oznámení na zasedání
Zpravodaj(ové)
Datum jmenování
John Bowis 29.11.2005
Předchozí zpravodaj(ové)
Projednání ve výboru
29.5.2006
13.7.2006
Datum přijetí
13.7.2006
Výsledek závěrečného hlasování
+ :
- :
0 :
51 0 1
Členové přítomní při závěrečném hlasování
Adamos Adamou, Georgs Andrejevs, Johannes Blokland, John Bowis, Frieda Brepoels, Dorette Corbey, Chris Davies, Avril Doyle, Mojca Drčar Murko, Edite Estrela, Anne Ferreira, Karl-Heinz Florenz, Alessandro Foglietta, Matthias Groote, Françoise Grossetête, Cristina Gutiérrez-Cortines, Satu Hassi, Marie Anne Isler Béguin, Dan Jørgensen, Christa Klaß, Holger Krahmer, Urszula Krupa, Marie-Noëlle Lienemann, Jules Maaten, Linda McAvan, Roberto Musacchio, Péter Olajos, Adriana Poli Bortone, Frédérique Ries, Guido Sacconi, Karin Scheele, Carl Schlyter, Horst Schnellhardt, Richard Seeber, Kathy Sinnott, Jonas Sjöstedt, Bogusław Sonik, María Sornosa Martínez, Antonios Trakatellis, Thomas Ulmer, Anja Weisgerber, Åsa Westlund, Anders Wijkman
Náhradníci přítomní při závěrečném hlasování
Bairbre de Brún, Jolanta Dičkutė, Jutta D.
Haug, Karin Jöns, Caroline Lucas, Justas Vincas Paleckis, Amalia Sartori, Renate Sommer, Glenis Willmott
Náhradník(ci) (čl.
178 odst.
2) přítomný(í) při závěrečném hlasování
Datum předložení
18.7.2006
Poznámky (údaje, které jsou k dispozici jen v jednom jazyce)
