Zemědělství opět příčinou rozporů
Zemědělství
2005-09-07 - 19:08
Ke společné zemědělské politice Evropské unie (SZP) je obtížné zaujmout neutrální postoj.
Její zastánci argumentují tím, že tato politika zajistila Evropě dostatečné a stabilní zásobování potravinami.
SZP je také nejintegrovanější politikou EU a je uváděna jako důkaz, že politická integrace je reálná.
Její kritici naopak poukazují zejména na ekonomickou neefektivnost SZP.
Nejčastějšími výhradami vůči této politice jsou dotace zemědělcům, vysoké ceny pro spotřebitele a zemědělské přebytky.
SZP vstupuje do Parlamentu
Obzvlášť intenzivně se zemědělská politika probírala v posledních několika týdnech, kdy vedoucí představitelé EU diskutovali o rozdělení rozpočtu Unie na období 2007– 2013.
Protože rozpočet na zemědělství a rozvoj venkova představuje ročně 46 % výdajů EU, tj. kolem 50 miliard EUR za rok, má pro jednání a směr, kterým se EU bude v následujících letech ubírat, zásadní význam.
Rozdělení prostředků z rozpočtu je především považováno za významný nástroj snah o uskutečnění hospodářské reformy v Evropě prostřednictvím tzv. Lisabonské strategie.
Cílem této strategie je řešit problém nízké produktivity, vysoké nezaměstnanosti a hospodářské stagnace v Evropě pomocí reformy a investic do výzkumu a vzdělávání.
Řečeno slovy oficiálního komuniké, cílem je „vytvořit z EU nejdynamičtější a nejkonkurenceschopnější ekonomiku světa“ do roku 2010 .
V důsledku neúspěšného červnového zasedání Evropské rady, na němž se čelní představitelé EU nedokázali dohodnout na rámcovém rozpočtu pro nadcházející období, se budoucnost a účel SZP a rozpočet jako celek staly ústředním tématem často ostrých výměn politických názorů.
Lucemburský premiér a předseda rotujícího předsednictví Evropské rady Jean-Claude Juncker označil v Evropském parlamentu ztroskotání jednání o rozpočtu za „krizi, ale nikoli pouze finanční“.
Jeho poslední slova vyvolala souhlasnou odezvu v zasedacím sále Parlamentu a nadšené ovace stojícího publika, když prohlásil, že „naše generace nemá právo zničit dílo našich předchůdců“.
Shodou okolností měl následující den předstoupit před Parlament předseda vlády Tony Blair, aby představil priority nadcházejícího britského předsednictví EU.
Ve svém projevu k Parlamentu poukázal pan Blair na souvislost sporů o rozpočet s hlubší krizí EU, která nastala po odmítnutí evropské ústavy Francií a Nizozemskem.
Řekl, že to odráží velké rozčarování lidí Evropou a že je na čase „podívat se realitě do tváře“.
Dodal, že dohoda o rozpočtu by měla být součástí řešení, a ne se „od něho oddělovat“.
Pan Blair důrazně vyzval Evropu, aby realizovala lisabonskou agendu a schválila rozpočet v souladu se závěry Sapirovy zprávy z roku 2003 (viz odkaz uvedený níže).
Vůdce konzervativního bloku v Parlamentu Hans-Gert Poettering uvedl, že nedosažení shody není samo o sobě tragédií, ale v kombinaci s dvojím „ne“ v referendech znamená, že Evropa je „v krizi“.
Pozitivní na tom je, že „zvítězila demokracie, protože se lidé mohou a také se účastní diskuse“.
Předseda socialistické skupiny v Parlamentu Martin Schulz požadoval „dobrá pracovní místa poskytující zabezpečení a stálou mzdu“.
K polemice o tom, zda upřednostňovat výdaje na výzkum nebo na zemědělství, prohlásil, že „je to jako srovnávat noc a den“.
Graham Watson vystoupil za liberální skupinu a uvedl, že „největšími problémy jsou rozvoj třetího světa, klimatické změny a boj proti mezinárodnímu zločinu“.
Pozastavil se nad tím, jak by se tyto problémy mohly řešit bez vyšších příspěvků států do rozpočtu.
Všechny uvedené polické názory jsou zastoupeny v Rozpočtovém výboru Parlamentu, který schvaluje roční výdaje EU.
Proč je zemědělství nedotknutelné?
Čím je zemědělství tak zvláštní?
Proč má tak mimořádné postavení v EU a je zakotveno v zakládajících smlouvách o EU?
Obecně se zdůrazňují tři důvody: zaprvé veřejné intervence stabilizují zemědělské ceny, které by jinak vlivem povětrnostních podmínek kolísaly.
Jestliže vzrostou ceny, zvýší se inflace, protože potraviny obvykle tvoří 20% rozpočtu domácností.
Druhým argumentem je, že z ekonomického i psychologického hlediska je soběstačnost v zásobování potravinami politicky žádoucí.
Chrání Evropu před podmínkami mezinárodního obchodu.
A třetím důvodem je snaha stimulovat zemědělce k tomu, aby na venkově dál hospodařili, a starali se tak o zachování venkovského prostředí a krajiny.
Tyto argumenty mají silné zastánce i odpůrce.
Mezi státy, kterých se ochrana zemědělství týká nejvíce, patří Francie (jejíž zemědělská produkce činí 22,5 %), Irsko, Belgie a Španělsko.
Existuje také organizovaná zemědělská lobby, kterou tvoří více než 130 zemědělských skupin působících v rámci celé EU.
Kritici SZP postrádají jednotu a sílu, která by jim umožnila stát se mocnou protiváhou. „Přirození odpůrci” SZP – především z řad spotřebitelů a ochránců životního prostředí – jsou naproti tomu poměrně slabí.
Na rozdíl od zemědělců, kteří tvoří vyhraněnou část obyvatelstva, nemají jasně definovaný společný zájem a jsou více rozptýleni.
Stále více se SZP stává středem zájmu zastánců boje proti chudobě, kteří tvrdí, že SZP brání zemědělcům v rozvojových zemích prodávat svou produkci na regulérním trhu.
Někteří se spojili a vytvořili skupinu s názvem „Make poverty a history” (Skoncujte s chudobou), která vede kampaň za spravedlivý obchod a lepší přístup na západní trhy pro drobné zemědělce v rozvojových zemích.
Hodnocení – důsledky SZP
V článku 33 Smlouvy zakládající Evropské společenství je uvedeno pět hlavních cílů společné zemědělské politiky: zvýšit produktivitu, zajistit slušnou životní úroveň, stabilizovat trhy, zajistit cenovou dostupnost a zabezpečit, aby se dodávky potravin dostaly ke spotřebitelům.
Podařilo se je splnit?
Produktivita se určitě díky modernizaci zvýšila.
Zatímco od vytvoření SZP klesl počet obyvatel pracujících v zemědělství o 60 %, objem výroby se od sedmdesátých let stále zvyšuje o asi 1,7 % ročně.
Zemědělské příjmy rostly stejnou měrou jako v jiných odvětvích – zvláště dobře si vedly velké zemědělské podniky a také ti, kteří se zabývají produkcí mléčných výrobků, obilovin a hovězího masa (ve srovnání s výrobci produktů typických pro oblast Středozemí).
Kromě toho došlo ke stabilizaci trhů a EU je soběstačná v zásobování potravinami, které odpovídají jejím klimatickým podmínkám.
Pokud jde o rozumné ceny, to je věc názoru.
Přes všechny tyto úspěchy dominantní postavení SZP v celé EU znemožnilo provádění dalších politik.
Navzdory reformám z 60. a 80. let minulého století je na SZP stále vynakládána téměř polovina rozpočtu Unie.
SZP vyvolává v EU napětí a spory o různých aspektech zemědělské politiky – současný spor je jen tím posledním.
SZP vedla také k mnoha obchodním sporům, a to nejen s Amerikou.
Nakonec však intenzivní zemědělství, které EU podporovala, nepochybně poškodilo životní prostředí a mělo nepříznivé důsledky pro bezpečnost potravin.
Tím nejvýraznějším bylo propuknutí BSE (nemoci šílených krav).
Reformy z let 1992 a 1999 a založení Evropského úřadu pro bezpečnost potravin v roce 2002 se snažily tyto problémy řešit.
Jedinou jistotou do budoucnosti je, že si zemědělství své dominantní postavení v Evropské unii zachová.
20050819STO00988 Webová stránka Evropské unie o zemědělství Oddělení Evropské komise odpovědné za SZP Vysvětlení SZP - brožura Evropské komise (en) Webová stránka Evropské unie o rozpočtu Výbor pro zemědělství a rozvoj venkova Evropského parlamentu (en-fr) Webová stránka Evropského parlamentu; Rozpočtový výbor (en) Webová stránka Evropského úřadu pro bezpečnost potravin (en) Sapirova zpráva „Agenda pro rostoucí Evropu” z roku 2003 (en)
CS
1
PHOTO
20050818PHT00036.jpg
CS
2
LINK
http://www.europa.eu.int/pol/agr/index_cs.htm
CS
3
LINK
http://www.europa.eu.int/pol/agr/index_cs.htm
CS
4
LINK
http://www.ec.europa.eu/agriculture/publi/capexplained/cap_en.pdf
CS
5
LINK
http://www.europa.eu.int/pol/financ/index_cs.htm
CS
6
LINK
/committees/agri_home.htm
CS
7
LINK
/comparl/budg/default_en.htm
CS
8
LINK
http://www.efsa.europa.eu/
CS
9
LINK
http://www.euractiv.com/ndbtext/innovation/sapirreport.pdf
-//EP//DTD IM-PRESS 20050901 STO DOC XML V0//EN
-//EP//STYLESHEET IM-PRESS 20050901 STO DOC XML V0//EN
