KONEČNÉ ZNĚNÍ
A6-0047/2006
13.
3.
2006
ZPRÁVA
o posílené spolupráci mezi Evropskou unií a Latinskou Amerikou
(2005/2241(INI))
Výbor pro zahraniční věci
Zpravodaj:
José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra
PE 367.748v05-00
OBSAH
NÁVRH USNESENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU............................................................3
VYSVĚTLUJÍCÍ PROHLÁŠENÍ..............................................................................................19
OPINION OF THE COMMITTEE ON DEVELOPMENT......................................................27
POSTUP...................................................................................................................................31
NÁVRH USNESENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU
o posíleném partnerství mezi Evropskou unií a Latinskou Amerikou
( 2005/2241(INI) )
Evropský parlament ,
– s ohledem na prohlášení tří vrcholných schůzek představitelů států a vlád Latinské Ameriky, Karibiku a Evropské unie, které se doposud konaly v Rio de Janeiru (28. a 29. června 1999), v Madridu (17. a 18. května 2002) a v Guadalajaře (28. a 29. května 2004);
– s ohledem na lucemburské prohlášení přijaté u příležitosti 12. ministerské schůze mezi skupinou Río a Evropskou unií, která se konala v Lucembursku dne 27. května 2005;
– s ohledem na strategické sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu o upevnění partnerství mezi Evropskou unií a Latinskou Amerikou, které bylo předloženo v souvislosti s plánovanou 4. vrcholnou schůzkou EU s Latinskou Amerikou a Karibikem, která se bude konat ve Vídni ve dnech 12. a 13. května 2006 ( KOM(2005)0636 );
– s ohledem na závěrečný akt 17. meziparlamentní konference Evropské unie a Latinské Ameriky, která se konala v Limě ve dnech 14. až 16. června 2005,
– s ohledem na své usnesení ze dne 15. listopadu 2001 o celosvětovém partnerství a společné strategii pro vztahy mezi Evropskou unií a Latinskou Amerikou
Úř. věst.
C 140 E, 13.6.2002, s. 569 ,
– s ohledem na článek 45 jednacího řádu,
– s ohledem na zprávu Výboru pro zahraniční věci a stanovisko Výboru pro rozvoj a spolupráci ( A6‑0047/2006 ),
A. vzhledem k tomu, že v průběhu tří výše zmíněných schůzek se představitelé států a vlád Evropské unie, Latinské Ameriky a Karibiku rozhodli stanovit jakožto konečný strategický cíl biregionální strategické partnerství EU - LAK;
B. vzhledem k tomu, že současné vztahy stále zdaleka nedosahují očekávaných představ o skutečném strategickém partnerství, ať už se jedná o politické hledisko, o bezpečnost, nebo o hlediska obchodní, sociální a rozpočtové,
C. vzhledem k tomu, že Latinská Amerika, se kterou jsou sdíleny společné závazky v oblasti lidských práv, demokracie a multilateralismu, je přednostním partnerem pro Unii, která se snaží prosadit jako celosvětový činitel a stala se hlavním zahraničním investorem v Latinské Americe, hlavním poskytovatelem fondů na rozvoj tohoto regionu a nejvýznamnějším obchodním partnerem mnoha zemí, zejména zemí unie Mercosur;
D. vzhledem k tomu, že je EU největším dárcem rozvojové spolupráce a humanitární pomoci v Latinské Americe,
E. vzhledem k tomu, že podle údajů Hospodářské komise pro Latinskou Ameriku při OSN došlo v zemích Latinské Ameriky za poslední tři po sobě následující roky k hospodářskému růstu a hrubý domácí produkt (HDP) vzrostl v roce 2005 o 4,3 %;
F. vzhledem k tomu, že hrubý domácí produkt na hlavu v Latinské Americe se pohybuje kolem 2800 EUR, tj. trojnásobek HDP Číny; vzhledem k jejím rozvíjejícím se vztahům s Asií, a zejména s Čínou, a vzhledem k bohatství regionu, pokud jde o lidské zdroje a suroviny, představuje Latinská Amerika pro Unii velice důležitý trh; vzhledem k tomu, že i přes stávající nerovnosti v obchodních vztazích se Unie jeví jako klíčový partner hospodářského, průmyslového, vědeckého a technického rozvoje v Latinské Americe, neboť přispívá k rozmanitosti regionu, který je úzce napojen také na severní Ameriku,
G. vzhledem k tomu, že přibližně 45 % obyvatel Latinské Ameriky žije stále v chudobě a trpí hrozivou sociální nerovností, diskriminací a zanedbaností , přičemž hlavními oběťmi jsou domorodí obyvatelé, ženy a děti; vzhledem k tomu, že tento faktor jednoznačně podkopává demokracii a vede k roztříštění společnosti, ohrožuje hospodářský růst a podněcuje sociální nepokoje a politickou nestabilitu,
H. vzhledem k tomu, že oceňuje skutečné úsilí některých latinskoamerických zemí, kterým se podařilo v jejich vlastních společnostech výrazně pokročit v plnění rozvojových cílů tisíciletí;
I. vzhledem k tomu, že velice pozitivně hodnotí činnosti některých zemí v rámci projektů solidarity a spolupráce mezi jižními zeměmi, které mají významný dopadech v oblasti péče o zdraví, vzdělávání a boje proti zdravotnímu postižení;
J. vzhledem k tomu, že řada latinskoamerických zemí vydala po pádu diktátorských režimů zprávy o pravdě a usmíření s doporučeními, které je třeba uskutečnit, má-li být nastolena spravedlnost jakožto základ rozvoje demokratických společností;
K. vzhledem k tomu, že pro zlepšení správy věcí veřejných a sociální soudržnosti je ve světě nezbytný hospodářský systém, který je citlivější k potřebám nejméně rozvinutých zemí,
L. vzhledem k tomu, že je tudíž nezbytné obnovit zmíněný strategický vztah zejména v některých základních oblastech, na nichž je partnerství založeno, např. úsilí o dosažení účinného multilateralismu mezi partnery, podpora procesů integrace regionů a sociálního začlenění v Latinské Americe, migrace a zlepšení institucionálních systémů v rámci partnerství,
M. vzhledem k tomu, že 4. vrcholná schůzka konaná v květnu 2006 ve Vídni představuje znamenitou příležitost pro výše zmíněné obnovení vztahů a pro Unii novou příležitost navrhnout souhrnný, koherentní a samostatný strategický rámec, který by nepřetržitě a řádně poskytoval podněty k rozvoji vztahů s Latinskou Amerikou a tvořil by základ vnějších akcí zaměřených na tento region,
N. vzhledem k dodatečnému institucionálnímu příspěvku na rozvojovou spolupráci zavedenému v souvislosti s Latinskoamerickým generálním sekretariátem (SEGIB), který byl zřízen běhěm 15. latinskoamerickém summitu v říjnu 2005 v Salamance a který je orgánem s vlastní právní subjektivitou, jehož úkolem je podporovat Konferenci latinskoamerických zemí,
O. vzhledem k tomu, že je také nezbytně nutné obnovit parlamentní rozměr strategického partnerství, a za tímto účelem by bylo nejvhodnější rozhodnout již ve Vídni o ustanovení Transatlantického shromáždění Evropy a Latinské Ameriky, které posílí a racionalizuje zmíněný parlamentní dialog,
P. vzhledem k tomu, že je naléhavě nutné poskytnout odpovídající rozpočtové prostředky na financování priorit, které vyplývají z obnoveného biregionálního strategického partnerství,
1. vítá, že Komise po deseti letech předložila v předvečer vrcholné schůzky představitelů států a vlád EU a LAK ve Vídni nové strategické sdělení, které umožňuje stanovit a zhodnotit úkoly a mimořádné příležitosti, které vyplývají z ustanovení skutečného biregionálního strategického partnerství;
2. vyjadřuje uspokojení nad konstruktivním interinstitucionálním klimatem, k němuž přispěla stávající Komise, která tímto předvedla smysl pro politiku, vhodnost a autoritu, jež jsou v této fázi naprosto nezbytné; oceňuje zejména kvalitu a svědomitost, s níž Komise přistoupila k provedení přípravných prací souvisejících s uvedeným cílem;
vyjadřuje podporu rakouskému předsednictví v jeho jednoznačném rozhodnutí posílit vztahy mezi EU a Latinskou Amerikou, což vyplývá ze skutečnosti, že si předsednictví stanovilo 4. vrcholnou schůzku jako vrcholný moment svého programu;
4. potvrzuje svůj záměr konstruktivně podporovat Komisi a stávající předsednictví a udělat vše co bude v jeho silách pro zajištění, aby vrcholná schůzka ve Vídni byla skutečným přínosem pro všechny partnery;
5. podporuje roli Latinskoamerického genrálního sekretariátu (SEGIB) jakožto pořadatele latinskoamerických summitů a doporučuje zavedení pružných mechanismů k přípravě a monitorování summitů EU a Latinské Ameriky, včetně účasti předsednictví Rady, Komise, skupiny vysokých úředníků a SEGIB, které umožní využívat a koordinovat součinnost mezi různými zúčastněnými partnery a zabránit zdvojování zdrojů;
Komplexní přístup ke strategickému partnerství
6. opakuje, že je naprosto nezbytné zachovat obecný strategický pohled na partnerství, aby se neomezilo pouze na jednorázové návrhy nebo akce a aby jako hlavním cílem zůstávalo vytvoření skutečného partnerství v oblasti politické, sociální, kulturní, v oblasti životního prostředí a bezpečnosti, dále vytvoření zóny volného obchodu mezi EU a Latinskou Amerikou výhledově do roku 2010 a zavedení opravdového partnerství v oblasti sociální, vědomostní a společných akcí pro zajištění udržitelného rozvoje;
7. schvaluje cíle a jejich odůvodnění, které předložila Komise pro posílení vztahů, lituje však, že neupřesnila konečné cíle svých návrhů a doporučení ve vztahu k cílům uvedeným v předchozím odstavci;
8. podporuje návrhy Komise na zintenzivnění a usměrnění politického dialogu, opakuje nicméně, že silnější partnerství v oblasti politiky a bezpečnosti musí vycházet také z Charty EU - Latinské Ameriky pro mír a bezpečnost, která na základě Charty OSN umožní zkonkretizovat politické a strategické návrhy a návrhy na zajištění bezpečnosti, které jsou v zájmu obou regionů; a dále také z činností biregionálního střediska pro předcházení konfliktů a nových institucionálních mechanismů; kam patří např.:
a) vytvoření Transatlantického shromáždění Evropy a Latinské Ameriky, které sdružuje rovnoměrný počet poslanců EP na jedné straně a poslanců parlamentu Latinské Ameriky (Parlatino), parlamentu Střední Ameriky (Parlacen) parlamentu v oblasti And (Parlandino), smíšené parlamentní komise EU a Mexika a EU a Chile na straně druhé;
b) vytvoření stálé evropsko-latinskoamerické kanceláře, která bude dávat podněty k činnosti sdružení v období mezi schůzkami;
c) aktualizace politického dialogu na ministerské úrovni, včetně pořádání častých schůzek ministrů obrany, spravedlnosti a vnitra, sociálních věcí, životního prostředí, rozvoje, atd.;
d) systematické snahy o nalezení shody mezi Evropou a Latinskou Amerikou v rámci různých organizací a v rámci mezinárodních jednání, zejména v Organizaci spojených národů a ve Světové obchodní organizaci;
e) pravidelný biregionální dialog založený na oficiálním základě mezi místními a regionálními vládami pod záštitou Výboru regionů;
f) institucionalizace pravidelného biregionálního podnikatelského dialogu a odpovídající zapojení odborových organizací a občanské společnosti do monitorování smluv;
9. podporuje doporučení Komise uzpůsobit politický dialog potřebám jednotlivých partnerů na biregionální, subregionální a bilaterální úrovni a vymezit jej pro konkrétní témata, včetně reformy OSN a udržení míru; rovněž se domnívá, že tento dialog musí být rozšířen tak, aby zahrnoval další témata ve společném zájmu, jako je respektování lidských práv, demokratická správa veřejných věcí, boj proti chudobě, terorismu a pašování drog, a že podstatné jsou také konkrétní rozhovory o sociální soudržnosti, ekologických aspektech udržitelného rozvoje, práva zaměstnanců, migrace a pohyb osob mezi jednotlivými zeměmi;
10. podporuje návrh Komise zahájit politický dialog o předcházení konfliktů a řízení krizí v novém politickém programu, navrhuje však, aby zmíněný dialog zahrnoval rovněž oblast Evrospké bezpečnostní a obranné politiky EBOP a byl sestaven praktickým způsobem s ohledem na Chartu EU - Latinské Ameriky pro mír a bezpečnost a s ohledem na práci biregionálního střediska pro předcházení konfliktů, které bude zřízeno v Latinské Americe, neboť takto se zajistí nejlepší způsob vzájemného předávání zkušeností a podpora a koordinace úsilí mezi zeměmi a zainteresovanými regionálními orgány, zejména mezi těmi, které patří k Organizaci amerických států a skupině Río;
11. domnívá se, že dojde-li ke zpoždění v dosažení dohody o výše zmíněné Evropsko-latinskoamerické chartě pro mír a bezpečnost, jako tomu bylo u podobných projektů v jiných geografických oblastech, měly by být vyvinuty snahy, které zajistí, že neúspěchem při dosažení dohody nebudou dotčena ostatní opatření a cíle v rámci posíleného partnerství;
12. domnívá se, že cílem monitorovacího centra bezpečnosti a prevence ozbrojených konfliktů by mělo být zavčas odhalovat příčiny možného násilí a ozbrojených konfliktů a zabraňovat takovým konfliktům či jejich možnému vystupňování v počáteční fázi;
13. znovu opakuje své přesvědčení, že dialog mezi těmito dvěma regiony připravuje cestu k řešení společných úkolů, posiluje a upevňuje multilateralismus ve světové politice a zároveň zlepšuje postavení Latinské Ameriky na mezinárodních fórech a v mezinárodních organizacích;
14. opakuje své přesvědčení, že vnitřní stabilita mnoha latinskoamerických partnerů je nicméně i nadále závislá na reformě státního aparátu a zejména na modernizaci systému zastoupení, orgánů a politických stran, na začlenění skupin, jako jsou skupiny původních obyvatel, do rozhodovacího procesu a na lepší demokratické správě;
15. oceňuje, že Komise podpořila vytvoření Transatlantického shromáždění Evropy a Latinské Ameriky ve Vídni, které přispěje k pevnější demokratické správě a posílí parlamentní rozměr partnerství; žádá, aby bylo na 4. vrcholné schůzce jednoznačně rozhodnuto o vytvoření tohoto shromáždění složeného z rovnoměrného počtu poslanců Evropského parlamentu na straně jedné a poslanců parlamentů Latinské Ameriky (Parlatino), Střední Ameriky (Parlacen), oblasti And (Parlandino), Smíšeného parlamentího shromáždění unie Merocsur, Smíšeného parlamentího shromáždění EU a Mexika a EU a Chile na straně druhé v souladu s návrhem parlamentních orgánů Evropy a Latinské Ameriky, a to v závěrečném aktu nebo v rámci „vídeňského závazku“;
16. navrhuje, aby se Transatlantické shromáždění Evropy a Latinské Ameriky (EUROLAT) stalo parlamentním orgánem strategického partnerství a aby mu byly svěřeny následující pravomoci poradního a hodnotícího rázu:
a) parlamentní diskusní fórum řídící otázky strategického partnerství a odpovědné za jeho upevňování a rozvoj;
b) parlamentní kontrola a dohled nad již platnými asociačními dohodami a dohodami, o kterých se momentálně jedná či se u nich provádí revize za vhodné účasti parlamentních výborů stanovených těmito dohodami;
c) přijímání usnesení, doporučení a aktů určených pro vrcholné schůzky EU a Latinské Ameriky a pro různé společné orgány na ministerské úrovni, včetně skupiny Río a Proceso de San José;
17. žádá partnery z Latinské Ameriky, aby zejména přijali konkrétní závazky pro posílení přímé legitimnosti všech společných regionálních parlamentních shromáždění a zasadili se o to, aby se co možná nejdříve uskutečnily přímé volby zástupců těchto parlamentních shromáždění;
18. navrhuje posílení role místních a regionálních vlád při prosazování veřejných iniciativ pro decentralizovanou spolupráci zaměřených na obyčejné lidi a určených ke zlepšení jejich blaha; rovněž navrhuje posílení nástrojů zaměřených na využívání zkušeností získaných v rámci doposud realizovaných biregionálních vazeb a výměn;
19. opakuje požadavek, aby byla přidělena odpovídající úloha občanské společnosti (nevládním organizacím, podnikům, asociacím, univerzitám, odborům atd.) a zajistila se tak větší účast společnosti jako celku při dohledu nad činnostmi a výhodami vyplývajícími ze posíleného partnerství;
20. domnívá se, že pro řádné fungování partnerství je nezbytné, aby podnikové fórum Latinské Ameriky, které sdružuje představitele podnikových sdružení a představitele velkých podniků a MSP Latinské Ameriky, usilovalo o podporu vzájemného obchodu a všech typů investic v obou regionech;
21. opakuje svůj návrh na vytvoření zóny volného obchodu Evropa - Latinská Amerika výhledově do roku 2010 (nebo co nejblíže tomuto termínu) ve dvou fázích:
a) dokončení jednání o dohodě o přidružení EU - Mercosur ve Vídni; postupné zahájení jednání o dohodách o přidružení s Andským společenstvím národů CAN a se Střední Amerikou; účinné uplatňování nového systému GSP „plus“ u obou uskupení a optimalizace výhod z něj vyplývajících do té doby, než vstoupí v platnost zmíněné dohody, a prohloubení již existujících dohod EU s Mexikem a s Chile s cílem maximálně využít potenciálu těchto uskupení;
b) dosažení souhrnné dohody o partnerství mezi regiony výhledově do roku 2010, která bude poskytovat právní základ a celkové geografické pokrytí všech aspektů biregionálního partnerství, a jejímž konečným cílem bude postupná a oboustranná liberalizace obchodu na bilaterálním základě, také ve vztahu k preferencím, se všemi druhy zboží a služeb, s omezením vztahujícím se na služby obecného zájmu, v rámci uskupení obou regionů a v souladu s pravidly Světové obchodní organizace WTO;
22. podporuje doporučení Komise vytvořit vhodné prostředí pro vzájemný obchod a investice mezi oběma regiony pomocí upevnění multilaterálního systému obchodování Světové obchodní organizace WTO; prohloubením stávajících dohod s Mexikem a Chile; projednáním dohod o přidružení a volném obchodu s uskupením Jihoamerického společného trhu Mercosur, s Andským společenstvím národů CAN, se Střední Amerikou a karibskými zeměmi; zprostředkováním přístupu latinskoamerického vývozu na evropský trh pomocí celních výhod a osvobození od celních poplatků vycházejícího ze systému GSP „plus“;
23. domnívá se, že uzavření dohod Evropská unie – Mercosur a zahájení jednání s CAN a se zeměmi Střední Ameriky na nadcházejícím summitu ve Vídni pomůže úspěchu tohoto summitu a oživí vztahy mezi Evropskou unií a Latinskou Amerikou;
24. připomíná, že vzhledem k neuspokojivým výsledkům ministerské konference v Hongkongu se „podmíněnost“ Světové obchodní organizace stala irelevantní pro vyjednávací mandát s unií Mercosur a o to více pro budoucí mandáty při jednáních s Andským společenstvím národů CAN a Střední Amerikou; zdůrazňuje, že za stávajících okolností se naopak zdá schůdnější uzavřít dohodu s unií Mersosur, která by zahrnovala kapitolu o zemědělství slučitelnou s časovým harmonogramem završení do roku 2013 schváleným v Hongkongu, který umožní stanovit v rámci společné dohody přechodná období;
25. žádá, aby vyjednávací mandáty nových dohod o přidružení s andskými zeměmi a zeměmi Střední Ameriky vyloučily jakoukoli závislost na závěrech kola jednání WTO, přesto však musí být zaručeno, aby budoucí zóna volného obchodu, která má být mezi partnery vytvořena, byla plně slučitelná s ustanoveními WTO; žádá Komisi a Radu, aby předtím, než Rada s konečnou platností schválí nařízení týkající se jednání, konzultovaly tato nařízení s Parlamentem;
26. doporučuje, aby bilaterální dohody a dohody mezi regiony, které jsou momentálně platné, nebo o nichž se jedná, byly začleněny do globálního a multilaterálního kontextu s cílem podpořit integraci regionů a vnitřní obchod tak, aby bylo možné ve vhodnou chvíli začlenit jejich ustanovení do souhrnné dohody o partnerství mezi regiony;
27. opakuje své přesvědčení, že kromě hospodářských a obchodních hledisek budoucích smluv je nezbytné také zdůraznit kvalitativní důležitost aspektů politických, sociálně-kulturních a těch, které se týkají migrace a udržitelného rozvoje;
považuje za velice důležité přijmout nezbytná opatření pro zajištění odpovídajícího vztahu mezi volným obchodem a sociální soudržností;
28. doporučuje, aby vrcholná schůzka při posilování vztahů mezi oběma regiony v oblasti mezinárodního obchodu brala v úvahu, že některé postupy mohou vyvolat choulostivé reakce v určitých oblastech a odvětvích, a dávala přednost investicím etické povahy;
29. podporuje návrh Komise začlenit do kontextu posíleného strategického partnerství EU-Latinské Ameriky vztahy, které země Karibiku udržují s Evropskou unií a svými partnery ze Střední a Jižní Ameriky v rámci dohod z Lomé a Cotonou, a zejména jako členové sdružení Cariforum (sdružení zemí Karibiku), společného trhu Karibiku Caricom a skupiny Río a jako účastníci samotných vrcholných schůzek EU - Latinské Ameriky; vybízí Komisi, aby se tímto zabývala také v rámci přípravy dalšího sdělení na toto téma;
30.
Domnívá se, že vhodné jsou zejména návrhy Komise na podporu role odvětví na evropské úrovni, pokud jde o rozvoj Latinské Ameriky a Karibiku prostřednictvím rámcových programů výzkumu a vývoje technologií, včetně aktivit v rámci programu „@lis“ v oblasti informační společnosti a navigačního systému „Galileo“, který bude přínosem zejména v oblasti námořní a letecké bezpečnosti;
31. opětovně potvrzuje své návrhy s cílem dosáhnout skutečného partnerství v oblasti sociální, znalostní a v rámci snahy o zajištění udržitelného rozvoje pomocí nástrojů, jako jsou:
§ zavedení jednoznačné a velkorysé politiky rozvojové spolupráce zaměřené na společné úkoly pro dosažení rozvojových cílů tisíciletí do roku 2015;
§ cílené postupné otevírání trhů EU , v souladu s cíli stanovenými v asociačních dohodách;
§ vytvoření fondu biregionální solidarity a „prostředků pro Latinskou Ameriku“;
§ přijetí specifického legislativního rámce, který by řídil spolupráci mezi Evropskou unií a Latinskou Amerikou různorodým způsobem;
§ zahájení programů EU , které se vztahují na odbornou přípravu, vzdělávání, kulturu, zdraví a migraci v latinskoamerických zemích;
§ podpora programů spolupráce v oblasti vědy a techniky a výměnných stáží pro vědce, inženýry a studenty;
§ podpora programů institucionálních a daňových reforem;
§ přidělení finanční podpory pro zavedení Andského institutu biologické rozmanitosti podle doporučení 16. meziparlamentní konfrerence EU a Latinské Ameriky;
§ podpora regionálních trhů a projektů spravedlivého obchodu;
§ přidělení rozpočtových prostředků v souladu s uvedenými cíly;
v souvislosti s posledním výše uvedeným bodem považuje za důležité, aby v příštích návrzích rozpočtu Komise předložila ambiciózní návrhy, které nezavazují systematicky Parlament k tomu, aby zvyšoval částky v předběžném návrhu rozpočtu a dostával se při tom do rozporů s Radou;
32. domnívá se, že je zapotřebí významně oživit evropskou politiku spolupráce a pomoci při rozvoji Latinské Ameriky, kde by hlavními prvky měly být vymýcení chudoby a opatření pro boj se sociální nerovností; zdůrazňuje, že je důležité vytvořit daňovou politiku, podpořit sociální soudržnost a zahájit rozhodné akce na podporu vzdělávání a zdraví, což jsou klíčové prvky při uskutečňování rozvojových cílů tisíciletí, zejména pokud jde o etnické menšiny a domorodé skupiny obyvatel;
33. zdůrazňuje, že zmíněná politika spolupráce a rozvojové pomoci by měla vycházet z rozdílných ekonomických a sociálních podmínek a různé úrovně rozvoje zemí Latinské Ameriky; domnívá se však, že je důležité podporovat země tohoto regionu se středním příjmem v boji s chudobou, v podpoře sociální soudržnosti a při dosahování cílů tisíciletí pomocí všech dostupných prostředků, včetně ekonomické spolupráce vycházející ze společných zájmů;
34. souhlasí, aby se pomoc přizpůsobila potřebám dotyčných států; bere však na vědomí, že některé navrhované oblasti spolupráce, například migrace, boj proti terorismu a nelegálním omamným látkám, jsou naléhavějšími prioritami pro dárce než pro příjemce; trvá na tom, že spolupráce v těchto oblastech nesmí probíhat na úkor opatření zaměřených na chudobu;
35. upozorňuje, že chudoba a hlad jsou komplexní problémy s mnoha rozměry a že odpovědnost za jejich řešení leží na všech zemích; rovněž vybízí vlády, aby přijaly přímá opatření k jejich vymýcení zintenzivněním programů na zvýšení zaměstnanosti a příjmů a podporovaly tím i udržitelný ekonomický růst;
36. zdůrazňuje nezbytnost rozšířit spolupráci s latinskoamerickými zeměmi, které nejenže úspěšně prosadily ve svých společnostech plnění rozvojových cílů tisíciletí, nýbrž také mají vedoucí úlohu v rámci rozvoje rozsáhlé spolupráce a vzájemné podpory mezi jižními regiony;
37. poukazuje na to, že rozpočtová podpora je nejefektivnější, je-li zaměřena na konkrétní oblasti; trvá na tom, aby pro každou podporu z rozpočtu byly nezbytným předpokladem minimální podmínky veřejného finančního řízení;
38. vítá návrh Komise upřednostnit vytvoření „společného prostoru vysokoškolského vzdělávání mezi EU a Latinskou Amerikou“, domnívá se nicméně, že cíl uvítat v období 2007 - 2013 na evropských univerzitách sotva 4000 latinskoamerických studentů a vyučujících je výrazně omezený; zdůrazňuje, že má-li mít iniciativa v regionu tohoto rozsahu skutečný dopad v oblasti kulturní a politické, je nezbytné počet přinejmenším ztrojnásobit; podtrhuje, že zvláštní pozornost je nutné také věnovat základnímu vzdělání, aby se uspokojily potřeby nejchudších sektorů latinsko-americké společnosti;
39. vyjadřuje svou jednoznačnou podporu návrhům Komise zintensivnit sdílení poznatků a osvědčených postupů v oblasti kulturní spolupráce mezi všemi zainteresovanými partnery a uspořádat „Evropský týden“ u příležitosti 9. května ve všech latinskoamerických zemích, který bude vycházet z činností delegací EU v jednotlivých zemích a bude založen na úzké spolupráci s velvyslanectvími členských států;
40. domnívá se, že je důležité přijmout dodatečné kroky podporující lepší vzájemné porozumění, například zkvalitněním informací na internetových stránkách Komise a jejich šíření ve španělštině a portugalštině, včetně zpravodajství a elektronického věstníku na této internetové stránce, a poskytováním aktivnější podpory centrům a institutům zapojeným do studie vztahů EU-LA (OREAL, CELARE, Středisko pro sledování decentralizované spolupráce mezi EU a Latinskou Amerikou, Institut iberoamerických a portugalských studií, atd.) nebo centrům a institutům, jež by mohly sehrát významnou roli při zlepšení povědomí o skutečném obraze obou regionů (Biarritz Forum , Goethe-Institut, Carolina Foundation, British Council, Alliance Française atd.);
41. navrhuje vytvoření evropsko-latinskoamerické nadace s cílem podpořit mezi členy dialog veřejno-soukromého rázu, která by fungovala na obdobném základě jako ostatní stávající nadace pro jiné zeměpisné oblasti, jako Asie nebo středozemní oblast, a žádá Komisi, aby za účelem uskutečnění této myšlenky předložila konkrétní návrh;
42. považuje na nezbytné podstatně zlepšit informační kapacity sítě delegací Komise, která je bezpochyby jedním z nejúčinnějších a nejlépe informovaných externích útvarů světa s cílem zvýšit zmíněné vzájemné porozumění; zavazuje se k tomu, že parlamentní diplomacie bude hrát významnější úlohu jako doplňkový nástroj a bude využívat síť svých stálých parlamentních delegací, delegací ad hoc a meziparlamentních konferencí; navrhuje vytvoření kontaktních parlamentních jednotek složených z úředníků Evropského parlamentu, které by působily v rámci nejdůležitějších delegací Komise v daném regionu;
43. upozorňuje, že rostoucí míra produkce drog – zejména kokainu –, jejich pašování a užívání na celém světě i v samotné Evropě a s tím spojené známé důsledky, zejména šíření organizovaného zločinu, nezákonné pašování zbraní , korupce a praní špinavých peněz, vážně poškozuje všechny evropsko-latinskoamerické partnery a vyžaduje rozhodnou strategii, která by tyto zhoubné důsledky řešila a podporovala pěstování alternativní plodin, aby nebyli trestáni drobní zemědělci, kteří jsou pod vlivem pašeráků drog;
44. sdílí cíl Komise pokračovat v pomoci Latinské Americe v boji proti drogám a společně přispět k zajištění vyšší bezpečnosti a stability obou stran prosazováním důležitosti sdílené odpovědnosti v boji proti drogám ve všech oblastech a na všech úrovních;
45. podporuje práci vykonanou pod spolupředsednictvím Kostariky a Rakouska v rámci mechanismu koordinace a spolupráce EU-LAK a společné úsilí o posílení jeho role jakožto prostředníka napomáhajícího urychlení iniciativ, programů a projektů k zamezení a omezení spotřeby, výroby a pašování drog na základě zásady společné odpovědnosti obou regionů;
46. znovu opakuje potřebu akčního plánu určeného k zajištění co nejúčinnější spolupráce s konkrétními projekty v rámci mechanismu, pokud jde o priority Panamského plánu a jeho hlavních prvků;
47. podporuje návrh Komise prosazovat řádnou správu v oblasti financí, daní a soudnictví pomocí finančních prostředků přidělených v rámci specifických dohod se zeměmi Latinské Ameriky; žádá partnery, aby přijaly důkladně propracované a účinné politiky v oblasti demokratické správy věcí veřejných, sociálních otázek, veřejných financí a daní s cílem zlepšit sociální soudržnost a snížit chudobu, nerovnosti a vyloučení ze společnosti;
48. opakuje své návrhy doplnit výše zmíněné aktivity konkrétními a praktickými opatřeními, jejichž cílem je boj proti obchodování s drogami, organizovaným zločinem a obchodováním s malorážními zbraněmi, a to pomocí nových programů zaměřených na vzdělávání a výměnu představitelů soudních a policejních orgánů (EuroLatinFor), a podporou snahy o sblížení legislativy, aby se zajistilo účinné potrestání výše zmíněných zločinů při zachování plného respektu vůči suverenitám příslušných zemí (EuroLatinLex);
49. vyzývá Komisi, aby z těchto důvodů při biregionálních rozhovorech začlenila do kapitoly „politický dialog“ jednání o evropském kodexu chování pro vývoz zbraní;
50. rozhodně prosazuje návrh Komise podporovat udržitelný rozvoj v obou regionech, včetně konkrétního dialogu o jeho ekologických aspektech, přípravná setkání ministrů životního prostředí, která se pořádají před konáním summitů, a rozsáhlé konzultace v rámci různých mezinárodních fór, které se zaměřují zejména na změny klimatu a šetrné řízení vodních zdrojů;
51. vybízí zúčastněné strany, aby důsledně uplatňovaly mezinárodní úmluvy o životním prostředí, změnách klimatu a biodiverzity;
52. vyzývá Komisi, aby razantně prosazovala své nástroje pro zabránění ničení přírodních zdrojů v Latinské Americe, včetně programu FLEGT (prosazování práva, správa a obchod v oblasti lesnictví), a zabránila tak zejména nezákonnému dovozu dřeva;
53. žádá, aby vrcholná schůzka stanovila společné strategie a opatření pro mimořádné události, varování a připravenost a snížila zranitelnost všech partnerů s ohledem na přírodní katastrofy vyvolané klimatickými změnami a jejich různými projevy, včetně sopečných výbuchů, zemětřesení a povodní, které podle údajů Hospodářské komise pro Latinskou Ameriku stály jen v samotné Latinské Americe život tisíce osob a způsobily škody za více než 6 miliard dolarů;
54. naléhá na Komisi, aby v souladu s mezinárodními normami prosazovanými Mezinárodní organizací práce začlenila do sociální agendy diskuse zaměřené na zlepšení pracovních podmínek, zejména pro pracovníky v zemědělství, a toto zlepšení aby bylo považováno za součást a celek udržitelného rozvoje v Latinské Americe;
Vídeň - nový impuls pro biregionální strategické partnerství
55. doporučuje, aby vrcholná schůzka ve Vídni přijala omezený počet rozhodných a uskutečnitelných závazků, které budou schopny vnést do strategického partnerství nový impuls ve čtyřech hlavních směrech: společné hledání účinného multilateralismu; jednoznačný podnět k zahájení procesu regionální integrace v Latinské Americe; a konkrétní závazky v oblasti sociální soudržnosti a migrace a pohybu osob mezi jednotlivými zeměmi;
a) Společné hledání účinného multilateralismu
56. zdůrazňuje své přesvědčení, že skutečné strategické partnerství by mělo být založeno na realistických cílech a společných plánech vycházejících ze společné volby multilateralismu, který tvoří základ pro vnější akce partnerů Evropy a Latinské Ameriky (Kjótský protokol, Mezinárodní trestní soud, boj za zrušení trestu smrti a boj proti terorismu, ústřední role systému OSN atd.);
57. upozorňuje na jedinečné příležitosti ke společné akci na multilaterálních fórech týkající se záležitostí, jako je reforma Organizace spojených národů, monitorování smluv dosažených na summitu „Millennium +5“ konaného v září 2005 v New Yorku, jednání nové Mírové komise a Rady pro lidská práva, řízení informační společnosti a internetu, nové uspořádání mezinárodního finančního systému , včetně reformy Mezinárodního měnového fondu, rozvojového programu WTO z Doha nebo posílení humanitární akceschopnosti OSN;
58. připomíná, že účinný multilateralismus vyžaduje, aby představitelé na úrovni celého kontinentu mluvili společně jediným hlasem, kterým budou s nasazením prosazovat své hodnoty a zájmy v globalizovaném světě, a že v současné době role obou regionů na mezinárodní scéně neodráží politickou a hospodářskou váhu obou partnerů;
očekává proto, že všichni partneři vynaloží jednoznačnější úsilí, aby společně sjednotili své postoje v oblasti vnitřních i vnějších věcí;
59. potvrzuje závazek z Guadalajary, který je navíc v souladu s evropskou strategií bezpečnosti, posílit regionální organizace jako základní prostředek k dosažení účinného multilateralismu, který tvoří jádro vnějších akcí Evropské unie, který vedl k jejímu vzniku a je důvodem její existence;
60. domnívá se, že je nezbytné zachovat globální vizi partnerství, aby se nenarušila samotná povaha strategického partnerství, ani se nezpochybnil nebo neoslabil význam procesu regionální integrace; zároveň obhajuje systém přizpůsobených dialogů, které zohledňují situaci různých partnerů a neohrožují přitom koncept celku, který vychází z regionálního partnerství;
61. připomíná výjimečné možnosti, které nabízí dohody o přidružení, které již vstoupily v platnost nebo mají vstoupit v platnost, pro prohloubení jakýchkoli vztahů mezi Unií samotnou a latinskoamerickými partnery; uznává, že členské státy mají pravomoc upřednostňovat vztahy s některými latinskoamerickými partnery za předpokladu, že k tomu dochází výhradně na bilaterálním základě a jsou přitom plně respektovány politiky a kompetence Unie;
62. domnívá se, že je nezbytná aktivní účast obou regionů ve společném systému mezinárodní bezpečnosti stanoveném OSN;
b) Jednoznačný podnět k zahájení procesu regionální integrace v Latinské Americe;
63. vítá skutečnost, že Komise i nadále považuje regionální integraci za prioritní prvek, který podporuje regionální rozvoj, a podporuje návrhy Komise zaměřené na posílení procesu regionální integrace tím, že budou ve Vídni završena jednání o dohodě o přidružení a volném obchodu s unií Mercosur a budou okamžitě zahájena jednání o smlouvách podobného charakteru s Andským společenstvím národů CAN a Střední Amerikou;
64. konstatuje, že již samotná perspektiva dohody o přidružení s Unií významně přispěla k tomu, že andské a středoamerické země pokročily dále v různých ohledech hospodářské integrace, zejména pokud jde o celní unii a celní postupy; vyjadřuje své přesvědčení, že tento pokrok se ještě více zintenzivní v souvislosti s jednáním o budoucích dohodách a že tyto dohody budou pro regionální integraci v Latinské Americe hmatatelným a rozhodujícím přínosem;
65. vyzývá Komisi, aby pozorně sledovala případné přistoupení nových členů a změny ve složení či sbližování odlišných subregionálních integračních systémů Jižní Ameriky s cílem postupného uvedení strategií a obsahu příslušných smluv do souladu s novým kontextem regionální integrace; zastává názor, že jakékoli změny v podobě subregionální administrativy musejí být vždy zaměřeny na napomáhání užší regionální integraci a nikoli narušování stávajících dohod;
66. navrhuje, aby vrcholná schůzka ve Vídni přešla k dlouhodobější strategii, jejímž cílem bude uzavření celosvětové dohody o přidružení mezi regiony a vytvoření zóny volného obchodu mezi Evropou a Latinskou Amerikou do roku 2010; v tomto ohledu doporučuje, aby bylo již ve Vídni dohodnuto provedení studie proveditelnosti u obou iniciativ;
67. připomíná, že zkušenosti z Evropy ukazují, že regionální integrace přispívá jednoznačně k hospodářskému růstu a modernizaci výrobních systémů; k rozvoji obchodu a k začlenění do mezinárodních trhů; k sociální soudržnosti a v konečném důsledku k politické stabilitě;
68. podporuje návrhy Evropské komise zaměřené na podporu územní integrace v Latinské Americe a propojení inženýrských a jiných sítí, zejména pokud jde o oblasti energetiky, dodávky vody, dopravu, telekomunikace a výzkum; naléhá na EIB, aby poskytla jednoznačnou pomoc s ohledem na „prostředky pro Latinskou Ameriku“, které jsou uvedeny níže;
69. vyzývá Komisi, aby vypracovala širší strategii na podporu integrace převyšující a přesahující obchodní závazky, aby rovněž kladla důraz na neobchodní aspekty, jako jsou regionální bezpečnost, demokratická správa věcí veřejných, pohyb osob a pracovníků, společné řízení ekosystémů a povodí řek, a fyzické začlenění a infrastruktura;
70. považuje přeshraniční spolupráci za nezbytnou všude tam, kde se jedná o procesy regionální integrace, jak se ukázalo v případě Evropské unie, a doporučuje proto, aby byly na podporu této praxe přiděleny prostředky;
71. vyzývá Komisi, aby zahájila víceletý program spolupráce se SEGIB opatřený nezbytným rozpočtem v zájmu plného využití potenciálu, který je možné vytěžit ze vzájemné spolupráce uskutečňováním institucionální spolupráce, technické pomoci, výměny a školících programů souvisejících s regionální integrací a příslušnými politikami spolupráce a rozvoje na straně jedné, a s přípravou a nepřetržitým pokračování v rámci vrcholných schůzek na straně druhé;
c) Konkrétní závazky v oblasti sociální soudržnosti
72. bezvýhradně podporuje návrh Komise zahrnovat trvale, souvisle a prakticky cíl sociální soudržnosti do veškerých iniciativ přijatých v rámci partnerství s Latinskou Amerikou; zastává názor, že evropští a latinskoameričtí partneři jsou zapojeni do společného projektu, v němž nesmí být tržní ekonomika a sociální soudržnost v protikladu, ale měly by se doplňovat; trvá na tom, aby se tento záměr soustředil na snížení sociální nerovnosti a na začlenění skupin, které jsou v současné době většinovou společností opomíjeny a tím zbaveny příležitostí, přičemž je nezbytné zohlednit zejména všechny druhy potřeb domorodého obyvatelstva;
73. připomíná, že v Latinské Americe jsou demokratická správa a sociální soudržnost úzce spjaty, jak vyplývá ze zprávy o demokracii v Latinské Americe, kterou vypracovaly Rozvojové programy OSN v roce 2004, a ze zprávy o lidských právech Organizace amerických států z téhož roku;
74. podporuje doporučení Komise, aby byl zahájen konkrétní dialog o sociální soudržnosti; aby byla sociální soudržnost považována v rámci rozvojové spolupráce za prioritu; aby byla zintenzivněna spolupráce s mezinárodními institucemi; aby byly jednotlivé zúčastněné subjekty vybízeny k účasti; a zejména aby se každé dva roky konalo fórum pro sociální soudržnost a aby se jej účastnily vládní orgány, zástupci občanské společnosti, soukromého sektoru a mezinárodních organizací s cílem řešit mimo jiné vysokou míru městské zástavby a s tím spojené sociální a bezpečnostní problémy;
75. vyzývá partnery, aby usilovali o vytváření společných iniciativ a pořádali v různých zemích častější sociální fóra, na nichž se budou setkávat zástupci firem, pracovníci, spotřebitelé a občanská společnost jak na úrovni EU a Latinské Ameriky, tak i v rámci jednotlivých zemí a uskupení; vyzývá Evropský hospodářský a sociální výbor, aby zintenzivnil své aktivity v této oblasti a předával své zkušenosti latinskoamerickým partnerům; v této souvislosti vítá pozitivní přínos setkání občanské společnosti u příležitosti vrcholných schůzek;
76. doporučuje, aby vzrůstající příjmy z ropy a jiných zdrojů byly prioritně směřovány do udržitelných dlouhodobých školících programů a programů na zlepšení infrastruktury s cílem zlepšení konkurenceschopnosti a situace v oblasti zaměstnanosti;
77. opakuje svůj návrh zřídit biregionální fond solidarity, jehož účelem bude řízení a financování sektorových programů, který budou v prvotním stádiu maěřeny na vymýcení sociálního vyloučení a extrémní chudoby, řízení a financování zdravotnictví, sociálního zabezpečení s výkonnějšími systémy, zajištění a zvýšení důchodových příspěvků, vzdělání a infrastrukturu v zemích a regionech, kde je nižší příjem na obyvatele a kde jsou větší sociální nerovnosti, a v konečném stádiu na Latinskou Ameriku jako celek;
78. je toho názoru, že skromný příspěvek nebo dotace poskytnuté Latinské Americe z rozpočtu Evropské unie z prostředků, které nepředstavují dodatečné zdroje, by mohly fungovat jako katalyzátor, který by společně s dalšími rozpočtovými prostředky poskytnutými jinými organizacemi (EIB, Americká rozvojová banka, Andská rozvojová korporace, Středoamerická banka pro hospodářskou integraci, Světová banka apod.) a zainteresovanými zeměmi mohl zajistit dostatečnou finanční podporu, která by mohla přispět ke zmírnění problému;
79. doporučuje, aby výše uvedené fondy byly koordinovány Komisí (nebo SEGIB, kde je to vhodné) ve spolupráci s dárci a dárcovskými zeměmi a aby zahrnovaly i „nástroj Jižní Amerika“, který se opírá výhradně o finanční příspěvky EIB a dalších zúčastněných institucí; vyzývá latinskoamerické finanční instituce, aby podporovaly teritoriální integraci a infrastrukturní sítě v Latinské Americe v odvětvích, jako jsou energetika, voda, doprava, telekomunikace a výzkum;
80. opětovně žádá Komisi a Radu, aby povzbuzovaly výše uvedené organizace k vytvoření fondu solidarity; vyzývá, aby vrcholná schůzka ve Vídni projekt podpořila a bez dalšího prodlení nechala k projektu vypracovat studii proveditelnosti;
81. doporučuje latinskoamerickým zemím, aby upravily plánování s cílem propojit zmíněné infrastruktury a „sítě energií“ a, tam kde to bude nezbytné, využily evropských zkušeností získaných v rámci budování transevropských sítí;
82. potvrzuje opět své závazky z Guadalajary směřující k posílení decentralizovaného přístupu, který tvoří základ evropských programů pro rozvojovou spolupráci (URBAL, AL-INVEST, @Lis, ALFA, ALBAN); rovněž vyzývá k tomu, aby byly místní a regionální vlády povzbuzovány k účasti na iniciativě Eurosocial, regionálním programu pro sociální soudržnost v Latinské Americe;
83. doporučuje Evropské komisi, aby podpořila začlenění mechanismů na vyrovnání rozdílů a sociální a územní soudržnosti do dohod o regionální integraci v Latinské Americe a podporovala také boj proti korupci a daňovou a fiskální disciplínu;
84. upozorňuje, že dialog a programy sociální soudržnosti musí věnovat pozornost vážným nerovnostem v přístupu k různým pohlavím, které jsou zjevné u přístupu k zaměstnanosti, ke vzdělání a v účasti žen na rozhodovacích procesech;
85. žádá, aby vrcholná schůzka ve Vídni odsoudila obchodování s lidmi, vraždění žen a násilí na nich konané a aby podpořila a dodržovala všechny příslušné vnitrostátní a mezinárodní zákony; navrhuje souhrnný prioritní akční plán ve prospěch dětí a mladistvých v Latinské Americe, který by byl navržen podle aktivit prováděných v rámci UNICEF;
86. navrhuje partnerským zemím a různým kreditním věřitelům na úrovni bilaterální i multilaterální, aby navrhli důmyslná a štědrá řešení v souvislosti se problémem zadlužení; v této souvislosti upozorňuje na inciativy týkající se převedení dluhu formou investic do sociální oblasti a oblasti vzdělávání, které byly nastíněny v kontextu latinskoamerických vrcholných schůzek;
d) Konkrétní ověřitelné závazky v oblasti migrace a pohybu osob mezi zeměmi
87. opětovně zdůrazňuje potřebu, aby partneři ve vzájemném vztahu v souladu s platnými mezinárodními dohodami usilovali o inovační migrační politiky, které budou respektovat základní lidská práva a lidskou důstojnost, a bojovali proti diskriminaci, rasismu a xenofobii, aniž by zasahovali do svrchovanosti dotčených zemí;
88. domnívá se, že téma migrace a pohybu osob představuje ústřední téma ve vztazích mezi Evropskou unií a latinskoamerickými partnery; prosazuje vyrovnaný, souhrnný a koherentní přístup, který by zahrnoval politiky pro boj s nezákonným přistěhovalectvím, a ve spolupráci s příslušnými zeměmi vyzdvihoval výhody zákonného přistěhovalectví, který by byl výsledkem dialogu a spravedlivé spolupráce uzpůsobené podmínkám každé z příslušných zemí a který by měl k dispozici dostatečné rozpočtové prostředky v souladu se závěry přijatými na zasedání Evropské rady v Bruselu ve dnech 15. a 16. prosince 2005;
89. lituje, že Komise nepřipravila konkrétní návrh pro účely vrcholné schůzky; navrhuje, aby na základě sdělení Komise ze dne 30. listopadu 2005 v rámci dlouhodobého procesu Haagského programu přijmout výhody a výzvy spojené s přistěhovalectvím a s ohledem na rozhodnutí neformální schůzky v paláci Hampton Court Rada co nejdříve přijala konkrétní prioritní opatření pro Latinskou Ameriku v souladu se závěry zmíněného zasedání Evropské rady v Bruselu zaměřeného na Afriku a Středomoří;
90.
Opětovně potvrzuje, že výše uvedená opatření by měla pokrývat širokou škálu problémů, například regulaci migrace posilováním dvoustranných dohod , včetně boje proti nezákonné migraci a organizovaným zločineckým skupinám, které ji zneužívají, a proti pašování lidí, zejména pokud se týká zranitelných skupin osob, zvláště žen a dětí, společné řízení migrace, dočasné imigrační politiky, zavedení krátkodobých víz pro podnikatele, univerzitní učitele, výzkumné pracovníky, studenty, novináře a odboráře, kteří se budou podílet na partnerství, využití přistěhovalectví k podpoře rozvoje v zemích původu (pomoc pro přistěhovalecké projekty v zemích původu atd.), zavedení integračních politik v hostitelských zemích s cílem využití legálního přistěhovalectví a nakonec i financování a monitorování přijatých opatření;
91. navrhuje, aby partnerské země přijaly nezbytná opatření pro omezení současných nadměrných nákladů na převádění částek zasílaných přistěhovalci;
0 0
92. pověřuje svého předsedu, aby předal toto usnesení Radě, Komisi a vládám a parlamentů členských států Evropské unie a zemí Latinské Ameriky a Karibiku a parlamentu Latinské Ameriky, Střední Ameriky, oblasti And a smíšenému parlamentnímu shromáždění Mercosur.
VYSVĚTLUJÍCÍ PROHLÁŠENÍ
Introducción .-
Contribuir a hacer de la IV Cumbre UE-ALC que tendrá lugar en Viena los días 12 y 13 de mayo de 2006 un éxito real constituye el objetivo último del presente Informe, que sigue partiendo de la base de que las relaciones UE-ALC siguen sin estar a la altura de sus inmensas posibilidades.
Desde hace más de un lustro, en efecto, Cumbres, Reuniones, Declaraciones y Actas se suceden regularmente, pero la Asociación Estratégica Birregional proclamada en julio de 1999 en Río de Janeiro avanza con dificultades y sigue sin plasmarse en realizaciones concretas de envergadura en los distintos ámbitos político, económico, comercial y social.
Por vez primera desde hace una década, sin embargo, la Comisión acaba de presentar una largamente esperada Comunicación estratégica, basada en un profundo y excelente trabajo preparatorio
Perspectivas de las Relaciones Unión Europea - América Latina.
Hacia una nueva Estrategia.
Instituto Complutense de Estudios Internacionales.
Universidad Complutense de Madrid.
Informe Final, 14 de noviembre de 2005.
Dicho estudio fue encargado y financiado por la Comisión Europea (RELEX). , que debería ayudar a comprender las causas, invertir la tendencia y situar por fin dichas relaciones en el lugar que merecen.
Con su Comunicación, la Comisión no sólo retoma la iniciativa y el rol estratégicos que le son propios, sino que pasa a llenar el vacío político y conceptual que caracterizó el lustro anterior y que, de todos modos, fue suplido con creces por el PE mediante su Resolución estratégica de 15 de noviembre de 2001, previa a la II Cumbre de Madrid.
En líneas generales, la nueva Comunicación contiene un buen examen analítico del estado de las relaciones e identifica acertadamente muchas de las fortalezas y debilidades de la actual Asociación.
Habría sido de desear, sin embargo, que fuera más allá en la presentación de los objetivos últimos de la Asociación reforzada.
Además, presenta alguna incoherencia y contradicción, en lo que se refiere a los dos distintos objetivos de favorecer los procesos de integración regional en AL y de favorecer a la vez un diálogo privilegiado bilateral con sólo algunos socios, por más que no se ponga en cuestión la posibilidad de modular el diálogo en función de las diversas circunstancias de cada uno de ellos y de extraer todas las potencialidades de los diversos Acuerdos que los vinculan a la Unión.
En fin, se echan en falta algunas propuestas y líneas de acción más decididas, en particular por lo que se refiere a los objetivos últimos de la Asociación y a los instrumentos financieros que deben conferir credibilidad a un refuerzo real de la misma, así como en materia de migración e intercambios humanos.
En todo caso, este nuevo y constructivo contexto institucional de colaboración entre la actual Comisión y el PE facilita la tarea del PE de contribuir con nuevas ideas e iniciativas al común objetivo de conferir nueva dinámica a la Asociación Estratégica Birregional.
Para ello, el ponente empieza por reiterar que no hay alternativa a una verdadera Asociación, si lo que de verdad se quiere es colocar las relaciones UE-ALC en el lugar que les corresponde.
Ha pasado el tiempo de la exégesis sobre los valores e intereses comunes que nos unen (lazos históricos, culturales, políticos, y económicos; común adhesión a los propósitos y principios de la Carta de las Naciones Unidas; compromisos comunes en materia de respeto de los derechos humanos, del Estado de derecho y de las libertades fundamentales; común predilección por el multilateralismo y la multipolaridad, etc.), que han sido destacados hasta la saciedad y cumplen ya sobradamente su función de cimentar las relaciones.
De lo que se trata ahora es de construir sobre esos sólidos cimientos la casa común que las tres Cumbres realizadas desde 1999 han dado en llamar Asociación Estratégica Birregional.
Este es el sentido del presente Informe, que formula nuevas propuestas y recomendaciones a la Cumbre de Viena dirigidas a relanzar en el terreno de los hechos una Asociación Estratégica que dista actualmente de haber hallado su grado óptimo de desarrollo.
UN ENFOQUE GLOBAL PARA LAS RELACIONES: EL MODELO DEL PE
Apenas proclamada la Asociación Estratégica en Río en 1999, y en ausencia de otras visiones alternativas de conjunto, el PE preconizó ya en su Resolución de 15 de noviembre de 2001 un enfoque global para las relaciones UE-ALC que los eventos de todo tipo producidos desde entonces han hecho más urgente que nunca.
Conforme al modelo propuesto por el PE, la Asociación Estratégica Birregional debería culminar, en definitiva, en el establecimiento de una verdadera Asociación política y de seguridad, en la creación de una Zona Euro-Latinoamericana de Libre Comercio en el horizonte del año 2010 (o en su defecto lo más cerca posible a dicha fecha), y en una Asociación digna de tal nombre en los ámbitos social, del conocimiento y de búsqueda de un desarrollo sostenible.
En primer lugar, se trata pues de poner en marcha una Asociación política y de seguridad que posibilite un marco bi-regional de paz y estabilidad sustentado en principios fundamentales compartidos como el respeto de los derechos humanos, la primacía del estado de derecho y de los valores democráticos y la seguridad mutua.
Ello requiere, para empezar, una nueva Agenda Política Birregional , que posibilite un diálogo político efectivo en temas candentes y actuales como la cohesión social, el apoyo a la gobernabilidad, la reducción de la pobreza, los intercambios humanos y el fenómeno migratorio, la lucha contra el terrorismo y contra el narcotráfico, enfocada ésta última desde una responsabilidad compartida, la acción coordinada dentro del sistema de Naciones Unidas y en especial su Consejo de Seguridad, y las operaciones de gestión civil y militar de crisis.
A ello podría contribuir decisivamente, por un lado, una Carta Euro-Latinoamericana para la Paz y la Seguridad que permita a los socios discutir temas largamente aplazados como la cooperación plena en materia de seguridad y defensa, incluida la adopción de códigos de conducta comunes, la cooperación efectiva en materia de medidas de fomento de la seguridad, y la colaboración sistemática en labores humanitarias, de rescate, y de mantenimiento o imposición de la paz en cumplimiento de un mandato de Naciones Unidas.
Dicha Carta debería ir acompañada, por otro lado, del trabajo conjunto en un Centro Birregional de Prevención de Conflictos a establecer en América Latina.
Por último, resulta indispensable revisar y reforzar los mecanismos institucionales de la Asociación
En segundo lugar, la creación de una Zona Euro-Latinoamericana de Libre Comercio en el horizonte del 2010 sigue constituyendo la clave de bóveda de una genuina Asociación en el ámbito económico y comercial.
Se trata de un objetivo a perseguir sobre la base de un modelo compatible “OMC – Regionalismo” a aplicar en dos fases: una primera caracterizada por la conclusión ya en Viena de las negociaciones del Acuerdo de Asociación UE-Mercosur ; el inicio de negociaciones de sendos Acuerdos de Asociación con las Comunidades Andinas y Centroamericanas , similares "mutatis mutandis" a los celebrados con México y Chile y a punto de concluir con Mercosur, no condicionados a una eventual conclusión de las negociaciones de la OMC; la a plicación efectiva a andinos y centroamericanos del nuevo SPG "plus" hasta la entrada en vigor de dichos Acuerdos, y la profundización de los acuerdos ya existentes UE-México y UE-Chile .
La segunda fase, entre los años 2006-2010, estaría ya dirigida al logro de un Acuerdo de Asociación Global Interregional que de soporte legal e institucional y cobertura geográfica completa a las diferentes vertientes de la Asociación Estratégica Birregional.
Durante esta fase, se trataría de alentar la liberalización de los intercambios regionales a través de la profundización, por una parte, de los acuerdos de integración en América Latina, y por otra, del proceso de asociación de la Unión con todos los países y grupos regionales; de establecer en el horizonte del 2010, reglas comunes entre la UE y AL en su conjunto para garantizar la libre circulación de mercancías, servicios y capitales configurando una zona de libre cambio lo más amplia posible; y de avanzar de forma decisiva en los objetivos de cohesión social .
Por último, una Asociación UE-ALC digna de tal nombre en los ámbitos social, del conocimiento y de la búsqueda de un desarrollo sostenible requiere, además del aumento sustancial de los recursos, un nuevo modelo de cooperación al desarrollo orientado a afrontar las asimetrías, a atenuar el coste del ajuste hacia el libre comercio, y a respaldar las políticas públicas y las iniciativas privadas necesarias para afrontar la integración económica profunda que es consustancial a la creación de zonas de libre comercio.
Ello requiere por parte de la Unión el lanzamiento de una más decidida y generosa política de cooperación al desarrollo centrada en especial en el objetivo común de alcanzar las Metas de Desarrollo del Milenio para el año 2015 decidido en Guadalajara (punto 39) y más en línea con los compromisos contraídos en la Conferencia de Monterrey sobre Financiación para el Desarrollo en todos sus aspectos.
Ahora bien, más allá de un enfoque puramente asistencial, se trata sobre todo de privilegiar la cooperación en los ámbitos tecnológico, de la educación superior y de la innovación, y de poner las bases de una "sociedad área euro-latinoamericana del conocimiento" que ayude a poner los cimientos de economías abiertas y competitivas que ayuden a incorporar a las sociedades latinoamericanas al mundo desarrollado.
Esta nueva política de cooperación al desarrollo debería ser complementada además por nuevos instrumentos y medidas, tales como la apertura progresiva de los mercados de la UE en línea con los objetivos previstos en los Acuerdos de Asociación; la creación de un Fondo de Solidaridad Birregional ; la adopción de un marco legislativo específico que regule la cooperación de la Unión hacia AL de forma diferenciada ; la apertura de los programas de la UE relativos a la formación profesional, la educación, la cultura, la salud y la migración a los países latinoamericanos; la promoción de programas de cooperación científica y técnica y de intercambio de científicos, ingenieros y estudiantes; o el apoyo a programas de reformas institucionales y fiscales.
UN IMPULSO PROPIO EN LA CUMBRE DE VIENA A LA ASOCIACION ESTRATEGICA BIRREGIONAL
La IV Cumbre UE-ALC de Viena no puede aspirar a constituir un verdadero éxito si la Declaración que la concluya se limita a inventariar decenas de buenas intenciones y compromisos básicamente declaratorios.
Dicha Cumbre habrá sido, en cambio, un éxito si es capaz de adoptar una serie limitada de compromisos decisivos y verificables sobre aspectos básicos para la Asociación Estratégica Birregional como los siguientes:
1) Búsqueda en común de un multilateralismo efectivo.-
En perfecta consonancia con la Estrategia Europea de Seguridad, la Declaración de Guadalajara destacó también (punto 14) que el fortalecimiento de las organizaciones regionales es un medio esencial para reforzar el multilateralismo.
Esta aseveración es perfectamente consecuente con las experiencias adquiridas por los procesos regionales de integración en Europa y en América Latina y debería conducir a fijar en Viena el postulado básico de la preeminencia de la Asociación Estratégica Birregional frente a todo intento de privilegiar enfoques parciales que puedan perjudicar una visión global de la integración.
En la base de los distintos procesos de integración en Europa y en América Latina subyace desde sus inicios la aspiración fundamental (aprendida en general a duro precio) de superar las rivalidades, recelos y conflictos del pasado.
A diferencia de lo sucedido en siglos anteriores, en efecto, la geopolítica de nuestro siglo XXI la determinan cada vez en mayor medida las relaciones de interdependencia de los diversos bloques regionales, por lo general dentro del marco multilateral constituido por Naciones Unidas.
Por lo demás, el aislacionismo, incluso el de los más prósperos o poderosos, es un sueño imposible en el actual mundo globalizado.
Hoy en día, en efecto, las nociones de política, seguridad, defensa, diplomacia, comercio, ayuda al desarrollo, cultura o civilización son nociones que se entremezclan entre sí y se tienen que plasmar en la conciencia común de que frente a los peligros y amenazas, que nos afectan a todos por igual, la respuesta debe ser también de todos por igual.
En otras palabras, las relaciones bilaterales entre determinados socios pueden reforzar notablemente la Asociación Estratégica UE-ALC en su conjunto, pero jamás aspirar a reemplazarla con éxito.
2) Impulso decisivo a los procesos de integración regional en América Latina.-
Acertadamente, la Comisión se propone seguir haciendo de la integración regional un eje prioritario de su acción en la región.
Resulta pues, fundamental, conferir impulso decisivo a los procesos de integración en América Latina mediante, por una parte, la conclusión en Viena de las negociaciones del Acuerdo de Asociación UE-Mercosur; el inicio de negociaciones de sendos Acuerdos de Asociación con andinos y centroamericanos similares "mutatis mutandis" a los celebrados con México y Chile y en curso de negociación con Mercosur, y la profundización de los Acuerdos ya existentes UE-México y UE-Chile.
Ello haría necesario, a su vez, la extensión del objetivo estratégico de Asociación al plano birregional, comenzando por el lanzamiento de un estudio de viabilidad del Acuerdo de Asociación Global Interregional y de la Zona euro-latinoamericana de Libre Comercio en torno al 2010 propuestos por el PE ya antes de la II Cumbre de Madrid.
La presente Comunicación no llega sin embargo tan lejos, y es sin duda en este punto mucho menos estratégica de lo que habría sido deseable.
Entre noviembre de 2005 y diciembre de 2006 tendrán lugar doce elecciones presidenciales en América Latina, incluidos siete de los ocho países más poblados: Brasil, México, Colombia, Perú, Venezuela, Chile y Ecuador.
Todos ellos tienen todo que ganar de la apuesta por el "regionalismo abierto" que caracteriza las relaciones UE-AL desde hace décadas, naturalmente adaptadas al momento actual.
En efecto, la común apuesta por los diversos esquemas sub-regionales de integración como Mercosur, la CAN, o el SICA garantiza un grado defensa de los propios intereses y de interlocución y de influencia mutua; refuerza el enfoque multilateral preconizado por europeos y latinoamericanos y, sobre todo, convierte en secundaria la eventual adhesión o cambio en la composición de los distintos bloques, o el surgimiento de nuevas iniciativas integradoras, que tienen mayores posibilidades de afirmarse en la medida en que se apoyen en realizaciones concretas como las que posibilita una relación intensa entre la Unión y los grupos regionales ya establecidos.
En fin, en beneficio de la integración regional operarían también dos mejoras sustantivas y muy necesarias a introducir en Viena en relación con los mecanismos institucionales de la Asociación: por un lado, la creación de una Secretaría Permanente Euro-Latinoamericana que impulse los trabajos de la Asociación en el período entre Cumbres y, sobre todo, la creación de la Asamblea Transatlántica Euro-Latinoamericana pedida por el PE ya en noviembre de 2001 e integrada por igual número de parlamentarios del PE, por un lado, y del Parlatino, Parlacen, Parlandino, CPM, México y Chile, por otro.
Se trata de una iniciativa de que permitiría un desarrollo notabilísimo de la dimensión parlamentaria de la Asociación Estratégica que precisa, sin embargo, de un pronunciamiento expreso de la Cumbre para su puesta en marcha efectiva.
Una decisión de la Cumbre permitiría a los Parlamentos de Integración resolver los detalles concretos de su organización.
En el plano comparado, se trata de hecho del procedimiento ya desarrollado con éxito en la puesta en marcha de la Asamblea Parlamentaria Euro-Mediterránea sobre la base de los Foros Parlamentarios Euromed desarrollados desde 1995, a partir de una propuesta del PE sostenida e impulsada decididamente en su día por la Comisión y las sucesivas presidencias de la Unión.
Los trabajos de la nueva Asamblea deberían permitir racionalizar y sistematizar las actuales relaciones interparlamentarias UE-AL y constituir, en fin, la dimensión parlamentaria de la Asociación Estratégica Birregional.
Y a ello deberían ir encaminadas por lo tanto sus funciones de foro político (consustancial a las anteriores Conferencias Interparlamentarias entre el PE y el Parlatino iniciadas en 1974), de institución parlamentaria de la Asociación Estratégica (ahora limitada al marco ministerial) y de control y seguimiento parlamentario de los Acuerdos de Asociación ("ratio essendi" de las Comisiones Parlamentarias Mixtas instituidas en los mismos).
La nueva Asamblea se convertiría así en la clave de bóveda del diálogo político parlamentario UE-ALC, junto con un diálogo ministerial actualizado y el papel a desempeñar por la sociedad civil.
3) Compromisos concretos en materia de cohesión social.-
El PIB per capita no ha aumentado significativamente durante los últimos 20 años o lo ha hecho muy lentamente, especialmente si se le compara con los países del este asiáticos.
La desigualdad, igualada sólo por la del Africa sub-sahariana, sigue constituyendo hoy uno de los problemas básicos para el desarrollo de América Latina, tal y como pone de relieve el último Informe del PNUD para el 2005.
De los 550 millones de latinoamericanos, más de 220 millones son pobres y unos 100 millones extremadamente pobres, viviendo con menos de 1 dólar al día.
La desigualdad debe ser, pues, un tema capital en un diálogo birregional encaminado a establecer objetivos y líneas de acción conjuntas en materia de cohesión social, susceptibles además de plasmarse en los Acuerdos de Asociación en vigor o en curso de asociación.
La Comisión presenta ya algunas propuestas muy interesantes al respecto.
Desde la óptica del PE, la acción conjunta para el logro de sociedades más equitativas y cohesionadas podría complementarse con sendas medidas concretas a adoptar en Viena:
a) En primer lugar, la creación de un Fondo de Solidaridad Birregional , iniciativa reiterada por el PE y respaldada por diversos actores.
Una limitada aportación de fondos, no adicionales, del presupuesto de la Unión para América Latina podría actuar como elemento catalizador que, junto con los recursos presupuestarios allegados por aquellos organismos (BEI, BID, CAF, BCIE, Banco Mundial, etc.) y países interesados, podría proporcionar un apoyo presupuestario adecuado.
Dicho Fondo podría ser coordinado por la Comisión en colaboración con los organismos y países contribuyentes e incluir además una "Facilidad Ferrero-Waldner" sobre la base de las aportaciones exclusivamente financieras de la BEI y de otras instituciones interesadas.
Las actividades del Fondo como tal deberían estar orientadas a la gestión y financiación de programas sectoriales relacionados, en una primera fase, con la lucha contra la pobreza extrema, la salud, la educación y las infraestructuras en los países y regiones con menor índice de renta per cápita, y con mayores desigualdades sociales, y ulteriormente con el conjunto de los países de América Latina.
b) En segundo lugar, la adopción de compromisos comunes dirigidos a poner freno a la inestabilidad política y la crisis de gobernabilidad que afecta a algunos países de la región andina y, en ese contexto, a la aparición de movimientos etno-nacionalistas que cuestionan la existencia de algunos de esos países.
La integración regional, en la medida que contribuya a la consolidación democrática, es parte de la respuesta.
La propia unión Europea, fiel a su propia génesis, trata de contrarrestar esos problemas en áreas de su entorno, como los Balcanes, con la perspectiva de una futura adhesión de todos los antagonistas que diluya progresivamente los conflictos e inestabilidad actuales.
En el ámbito latinoamericano, el fenómeno se presenta más bien como la inevitable secuela de siglos de olvido de la población indígena en diversos países.
Nada mejor, pues, que recomendar la integración completa y efectiva de la población indígena en la vida política, económica y social de cada país.
La responsabilidad de llevar a cabo dicha integración corresponde, lógicamente, a los socios latinoamericanos, que en caso contrario seguirán viendo amputadas muy notablemente sus propias posibilidades políticas, económicas y comerciales, además de correr graves riesgos de cohesión nacional y de fractura social de consecuencias extremadamente graves para su estabilidad democrática y, en los casos más graves, para la propia pervivencia del Estado.
Sin embargo, esta cuestión presenta también implicaciones decisivas para la vertebración de la propia asociación estratégica birregional al afectar, como en el caso del etno-nacionalismo en Europa, a la estabilidad interior y exterior, a la seguridad, y a la capacidad de asignación de recursos de ambos socios.
Cabe esperar por ello de la Cumbre de Viena la adopción de recomendaciones concretas al respecto.
4) Compromisos verificables en materia de migración e intercambios humanos.
La Cumbre de Viena debería constituir el momento apropiado para la adopción de decisiones concretas en materia de migración e intercambios humanos , que sean el fruto de un debate serio, constructivo y eficaz sobre un tema de la extraordinaria magnitud que revelan recientes informes de Naciones Unidas.
Tales decisiones deberían referirse a cuestiones como la organización de los flujos migratorios, incluida la lucha contra la emigración ilegal y las mafias que se aprovechan de ella, así como a la gestión común de dichos flujos.
Otras posibles decisiones podrían incluir la definición de políticas de inmigración temporales, la creación de un visado de circulación específico para los hombres y mujeres empresarios, universitarios, investigadores, estudiantes, periodistas y sindicalistas que participen en la asociación euro-latinoamericana, la movilización de la inmigración al servicio del desarrollo del país de origen (ayuda a proyectos de los inmigrantes en sus países de origen, etc.), así como a la puesta en marcha de una política de integración claramente definida en los países de acogida para los inmigrantes establecidos legalmente.
En este sentido, aunque la Comisión no ha presentado propuestas específicas al respecto para la Cumbre de Viena, sin duda su reciente Comunicación de 30 de noviembre de 2005 en el contexto del Programa de La Haya y de lo decidido en el encuentro informal de Hampton Court y, más recientemente, las decisiones del Consejo de Bruselas de diciembre de 2005 ofrecen propuestas y líneas de acción prioritarias susceptibles de ser adaptadas también al caso de América Latina.
Conclusiones :
La Cumbre de Viena constituirá sin duda un momento clave y particularmente favorable para el refuerzo de las relaciones entre la Unión Europea y América Latina, con una Presidencia austriaca del Consejo que ha hecho de la Cumbre un momento culminante de su mandato, una Comisión Europea que, de la mano de la Comisaria Benita Ferrero-Waldner, no oculta su determinación por contribuir al avance de las relaciones entre ambas regiones y un Parlamento Europeo en el que existe el deseo unánime de hacer de la Cumbre de Viena un éxito real.
Es de esperar, naturalmente, que el interés del conjunto de los socios a la vista de los grandes retos planteados para todos ellos haga el resto.
En este contexto, el presente informe mantiene el carácter a la vez ambicioso y riguroso del anterior Informe de noviembre de 2001, a la vez que reformula numerosas propuestas y recomendaciones.
En líneas generales, reitera la absoluta necesidad de mantener una visión estratégica de conjunto para la Asociación, que no se limite a propuestas o acciones aisladas y que persiga como objetivo último el establecimiento de una genuina Asociación política y de seguridad, la creación de una Zona Euro-Latinoamericana de Libre Comercio en el horizonte del 2010, y la puesta en marcha de en una verdadera Asociación en los ámbitos social, del conocimiento y de la búsqueda en común de un desarrollo sostenible.
En el ámbito político, destacan sus propuestas de una Carta Euro-Latinoamericana para la Paz y la Seguridad , la creación de un Centro Birregional de Prevención de Conflicto , la búsqueda sistemática de un consenso euro-latinoamericano en las distintas organizaciones y negociaciones internacionales, la puesta al día del diálogo político ministerial y la puesta en marcha de una Asamblea Transatlántica Euro-latinoamericana.
En el ámbito económico y comercial , se reitera la anterior propuesta de creación de una Zona Euro-Latinoamericana de Libre Comercio en el horizonte del año 2010 (o en todo caso lo más cerca posible a dicha fecha) en dos fases: la primera, mediante la conclusión en Viena de las negociaciones del Acuerdo de Asociación UE-Mercosur ; el inicio de negociaciones de sendos Acuerdos de Asociación con la CAN y Centroamérica ; la aplicación efectiva a unos y otros del nuevo SPG "plus" hasta la entrada en vigor de dichos Acuerdos, y la profundización de los acuerdos ya existentes UE-México y UE-Chile , al objeto de extraer de éstos todas sus potencialidades.
La segunda fase iría dirigida en cambio al logro de un Acuerdo de Asociación Global Interregional.
Del mismo modo, el Informe reafirma sus propuestas encaminadas a lograr una verdadera Asociación en los ámbitos social, del conocimiento y de la búsqueda de un desarrollo sostenible , mediante medidas e instrumentos tales como la creación del Fondo de Solidaridad Birregional y de una "Facilidad América Latina" (también denominada "Facilidad Ferrero-Waldner") ; la adopción de un marco legislativo específico que regule la cooperación de la Unión hacia América Latina de forma diferenciada ; la apertura de los programas de la UE relativos a la formación profesional, la educación, la cultura, la salud y la migración a los países latinoamericanos; y la asignación de recursos presupuestarios acordes con las ambiciones declaradas.
En fin, otras propuestas de alcance se refieren a la creación de una Fundación Europa-América Latina , de carácter público y privado, en línea con las que ya existen para Asia y el Mediterráneo, y de un mecanismo de colaboración con la Secretaria General Iberoamericana y con las Conferencias Iberoamericanas.
21.2.2006
STANOVISKO VÝBORU PRO ROZVOJ
pro Výbor pro zahraniční věci
o posílené spolupráci mezi Evropskou unií a Latinskou Amerikou
( 2005/2241(INI) )
Navrhovatel: Miguel Angel Martínez Martínez
NÁVRHY
Výbor pro rozvoj vyzývá Výbor pro zahraniční věci jako příslušný výbor, aby do svého návrhu usnesení začlenil tyto návrhy:
- s ohledem na společné prohlášení Rady a zástupců vlád členských států na schůzce Rady, Evropského parlamentu a Komise, nazvané „Evropský konsensus o rozvoji“.
A. vzhledem k tomu, že EU je největším dárcem rozvojové spolupráce a humanitární pomoci v Latinské Americe,
B. vzhledem k tomu, že prvořadým a překlenujícím cílem rozvojové spolupráce EU je vymýcení chudoby v kontextu udržitelného rozvoje, včetně dosažení rozvojových cílů tisíciletí (MDG)
Text převzat z „Evropského konsensu ohledně rozvoje”, Společného prohlášení Rady a zástupců vlád členských států, kteří se sešli v Radě, Parlamentu a Komisi. ,
C. vzhledem k tomu, že počet lidí v Latinské Americe žijících v chudobě dosáhl v roce 2003 počtu 227 milionů, což odpovídá 44,4 % obyvatel
Hodnoty Ekonomické komise OSN pro Latinskou Ameriku a karibskou oblast. ,
D. vzhledem k tomu, že mezi zeměmi Latinské Ameriky existují velké rozdíly v příjmech, sahající od zemí s nízkým příjmem (LIC) po země s vyšším středním příjmem (MIC), a také obrovská nerovnost uvnitř zemí, kde přetrvávají oblasti bezútěšné chudoby,
E. vzhledem k tomu, že některé latinskoamerické země vynaložily značné úsilí na to, aby se v jejich společnostech podařilo výrazně pokročit v plnění rozvojových cílů tisíciletí (MDG);
F. vzhledem k tomu, že činnosti těchto zemí v rámci projektů solidarity a spolupráce mezi jižními zeměmi, které mají výrazný vliv v oblasti péče o zdraví, vzdělávání a boje proti zdravotnímu postižení v karibských zemích, v nejvzdálenějších zemích Latinské Ameriky a také v Africe jsou velmi pozitivně hodnoceny;
G. vzhledem k tomu, že zřízení Konference iberoamerických národů jako trvalé instituce je velmi důležité pro spolupráci Evropské unie v oblasti rozvoje Latinské Ameriky;
1. zdůrazňuje, že celkový cíl rozvojové spolupráce EU - vymýcení chudoby v kontextu udržitelného rozvoje, včetně plnění rozvojových cílů tisíciletí - musí udávat směr činnostem Společenství a členských států v oblasti rozvojové spolupráce ve všech latinskoamerických zemích;
2. podporuje záměr Komise „učinit sociální soudržnost v kontextu vymýcení chudoby prioritní záležitostí v politice pomoci a rozvoje“ pro Latinskou Ameriku a trvá na tom, aby se tento záměr soustředil na snížení sociální nerovnosti a na začlenění skupin, které jsou v současné době většinovou společností opomíjeny a tím zbaveny příležitostí;
3. zdůrazňuje, že zásady účinnosti pomoci, státní vlastnictví, partnerství, soudržnost politik, koordinace, harmonizace, sladění se systémem země příjemce a orientace na výsledky, jak jsou stanoveny v Evropském konsensu o rozvoji a závazcích Pařížské deklarace, se musí uplatňovat v rámci spolupráce se všemi rozvojovými zeměmi;
4. vítá záměr Komise zaměřit větší část fondů pro snižování chudoby na země s nízkým příjmem (LIC) a na země s nižším středním příjmem (MIC), ale vyžaduje, aby opatření byla použita také na odstranění sociální nerovnosti, chudoby a sociálního vyloučení v ostatních zemích tohoto regionu;
5. doporučuje, aby byla do rozvojového programu zahrnuta spolupráce v oblasti základního vzdělání a základního zdraví, které jsou klíčem k plnění rozvojových cílů tisíciletí (MDG), které by v nich měly mít prvořadou prioritu;
6. považuje za užitečné vybudovat společnou oblast vyššího vzdělání pro EU, Latinskou Ameriku a karibskou oblast, ale podtrhuje, že zvláštní pozornost je nutné také věnovat základnímu vzdělání, aby se uspokojily potřeby nejchudších sektorů latinsko-americké společnosti;
7. vítá závazek Komise urychlit spolupráci s cílem zlepšit veřejnou správu v Latinské Americe a poukazuje na užitečnost budování kapacit jako prostředku k dosažení tohoto cíle;
8. zdůrazňuje potřebu zajištění udržitelnosti vývoje v Latinské Americe a uznává přínos setkání ministrů životního prostředí navržené Komisí, ale trvá na tom, aby se prostřednictvím rozvojových opatření poskytovala rovněž hmotná podpora.
9. doporučuje, aby Evropská unie ve svých politikách spolupráce s Latinskou Amerikou v oblasti rozvoje koordinovala své činnosti s Konferencí iberoamerických národů a vycházela přitom z tohoto evropsko-latinskoamerického uspořádání při plánování a provádění zmíněných činností;
10. souhlasí, aby se pomoc přizpůsobila potřebám dotyčných států; bere však na vědomí, že některé navrhované oblasti spolupráce, například migrace, boj proti terorismu a nelegálním omamným látkám, jsou naléhavějšími prioritami pro dárce než pro příjemce; trvá na tom, že spolupráce v těchto oblastech nesmí probíhat na úkor opatření zaměřených na chudobu;
11. zdůrazňuje nezbytnost rozšířit spolupráci s latinskoamerickými zeměmi, které nejenže úspěšně prosadily ve svých společnostech plnění rozvojových cílů tisíciletí (MDG), nýbrž také předvádějí pozoruhodnou solidaritu a spolupráci mezi jižními zeměmi s dalšími karibskými státy a se zbytkem Latinské Ameriky, a rozvíjejí za využití vlastních ekonomických a lidských zdrojů ambiciózní programy v oblasti vzdělávání, péče o zdraví, komunikace a boje proti postižení;
12. poukazuje na to, že rozpočtová podpora je nejefektivnější, je-li zaměřena na konkrétní oblasti; trvá na tom, aby pro každou rozpočtovou podporu byly nezbytným předpokladem minimální podmínky veřejného finančního řízení;
13. vítá, že Komise podporuje vytvoření transatlantického shromáždění EU–Latinská Amerika, jak k tomu vyzval Evropský parlament.
POSTUP
Název
Posílení spolupráce mezi Evropskou unií a Latinskou Amerikou
Číslo postupu
2005/2241(INI)
Příslušný výbor
AFET
Výbor, který vypracoval stanovisko
Datum oznámení na zasedání
DEVE 19.1.2006
Užší spolupráce – datum oznámení na zasedání
Navrhovatel Datum jmenování
Miguel Angel Martínez Martínez 25.1.2006
Předchozí navrhovatel
Projednání ve výboru
25.1.2006
Datum přijetí
21.2.2006
Výsledek závěrečného hlasování
+:
–:
0:
9
Členové přítomní při závěrečném hlasování
Danutė Budreikaitė, Thierry Cornillet, Alexandra Dobolyi, Michael Gahler, Glenys Kinnock, Maria Martens, Miguel Angel Martínez Martínez, Gay Mitchell, Luisa Morgantini, Józef Pinior, Pierre Schapira, Frithjof Schmidt, Jürgen Schröder, Feleknas Uca
Náhradník(ci) přítomný(í) při závěrečném hlasování
John Bowis, Milan Gaľa, Fiona Hall, Linda McAvan, Manolis Mavrommatis, Karin Scheele, Anne Van Lancker, Anders Wijkman, Zbigniew Zaleski, Gabriele Zimmer
Náhradník(ci) (čl.
178 odst.
2) přítomný(í) při závěrečném hlasování
Poznámky (údaje, které jsou k dispozici jen v jednom jazyce)
POSTUP
Název
Posílení spolupráce mezi Evropskou unií a Latinskou Amerikou
Číslo postupu
2005/2241(INI)
Základ v jednacím řádu
článek 45
Příslušný výbor
Datum, kdy bylo na zasedání oznámeno
udělení svolení
AFET 15.12.2005
Výbor(y) požádaný(é) o stanovisko
Datum oznámení na zasedání
INTA 15.12.2005
DEVE
19.1.2006
Nezaujaté stanovisko
Datum rozhodnutí
INTA 25.1.2006
Užší spolupráce
Datum oznámení na zasedání
Ne
Návrh(y) usnesení začleněný(é) do zprávy
Zpravodaj(ové)
Datum jmenování
José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra 19.10.2005
Předchozí zpravodaj(ové)
Projednání ve výboru
25.1.2006
21.2.2006
Datum přijetí
21.2.2006
Výsledek závěrečného hlasování
pro:
proti:
zdrželi se:
51
Členové přítomní při závěrečném hlasování
Vittorio Agnoletto, Panagiotis Beglitis, Monika Beňová, André Brie, Simon Coveney, Véronique De Keyser, Camiel Eurlings, Maciej Marian Giertych, Ana Maria Gomes, Alfred Gomolka, Klaus Hänsch, Jana Hybášková, Anna Ibrisagic, Toomas Hendrik Ilves, Ioannis Kasoulides, Helmut Kuhne, Vytautas Landsbergis, Willy Meyer Pleite, Francisco José Millán Mon, Pasqualina Napoletano, Baroness Nicholson of Winterbourne, Vural Öger, Cem Özdemir, João de Deus Pinheiro, Mirosław Mariusz Piotrowski, Hubert Pirker, Bernd Posselt, Michel Rocard, Raül Romeva i Rueda, Libor Rouček, José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra, Jacek Emil Saryusz-Wolski, György Schöpflin, Gitte Seeberg, Marek Maciej Siwiec, Hannes Swoboda, István Szent-Iványi, Charles Tannock, Inese Vaidere, Geoffrey Van Orden, Karl von Wogau, Jan Marinus Wiersma, Josef Zieleniec
Náhradníci přítomní při závěrečném hlasování
Laima Liucija Andrikienė, Alexandra Dobolyi, Árpád Duka-Zólyomi, Miguel Angel Martínez Martínez, Doris Pack, Aloyzas Sakalas
Náhradníci (čl.
178 odst.
2) přítomní při závěrečném hlasování
Jan Olbrycht, Alejo Vidal-Quadras Roca
Datum předložení – A[6]
27.2.2006
A6‑0047/2006
