A7-0293/2010
27.
10.
2010
ZPRÁVA
o zvláštní zprávě evropského veřejného ochránce práv v návaznosti na jeho návrh doporučení Evropské komisi ve věci stížnosti č. 676/2008RT
(2010/2086(INI))
Petiční výbor
Zpravodajka: Chrysoula Paliadeli
PE 442.877v04-00
OBSAH
NÁVRH USNESENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU............................................................3
VYSVĚTLUJÍCÍ PROHLÁŠENÍ................................................................................................7
VÝSLEDEK ZÁVĚREČNÉHO HLASOVÁNÍ VE VÝBORU.................................................11
NÁVRH USNESENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU
o zvláštní zprávě evropského veřejného ochránce práv v návaznosti na jeho návrh doporučení Evropské komisi ve věci stížnosti č. 676/2008RT
( 2010/2086(INI) )
Evropský parlament ,
– s ohledem na zvláštní zprávu evropského veřejného ochránce práv předloženou Evropskému parlamentu dne 24. února 2010,
– s ohledem na čl.
228 odst.
1 druhý pododstavec Smlouvy o fungování Evropské unie (bývalý článek 195 Smlouvy o ES),
– s ohledem na čl.
41 odst.
1 a články 42 a 43 Listiny základních práv Evropské unie,
– s ohledem na rozhodnutí Evropského parlamentu 94/262/ESUO, ES, Euratom ze dne 9. března 1994 o pravidlech a obecných podmínkách pro výkon funkce veřejného ochránce práv
Úř. věst.
L 113, 4.5.1994, s. 15. naposledy pozměněné rozhodnutím Evropského parlamentu 2008/587/ES ze dne 18. června 2008
Úř. věst.
L 189, 17.7.2008, s. 25 ,
– s ohledem na sdělení Komise Evropskému parlamentu a evropskému veřejnému ochránci práv o vztazích se stěžovatelem ve věcech porušení práva Společenství ( KOM(2002)0141 )
Úř. věst.
C 244, 10.10.2002, s. 5. ,
– s ohledem na čl.
205 odst.
2 první větu jednacího řádu,
– s ohledem na zprávu Petičního výboru ( A7–0293/2010 ),
A. vzhledem k tomu, že článek 228 Smlouvy o fungování Evropské unie zplnomocňuje evropského veřejného ochránce práv k přijímání stížností ze strany všech občanů Unie, které se týkají případů nesprávného úředního postupu v činnostech orgánů nebo institucí Unie,
B. vzhledem k tomu, že stížnosti předkládané občany EU představují významný zdroj informací o případných porušeních práva EU,
C. vzhledem k tomu, že v článku 41 Listiny základních práv Evropské unie je stanoveno, že „každý má právo na to, aby jeho záležitosti byly orgány, institucemi a jinými subjekty Unie řešeny nestranně, spravedlivě a v přiměřené lhůtě“,
D. vzhledem k tomu, že dne 1. března 2007 jedna nevládní organizace, která se zasazuje o ochranu životního prostředí, požádala Komisi o přístup k informacím a dokumentům Generálního ředitelství pro podniky a průmysl a bývalého místopředsedy Komise odpovědného za podniky a průmysl, které se týkají schůzí zástupců Komise a automobilového průmyslu, na nichž se projednával přístup Komise k emisím CO 2 z automobilů,
E. vzhledem k tomu, že Komise zpřístupnila 15 z 18 dopisů adresovaných tehdejšímu komisaři Günteru Verheugenovi, avšak odmítla poskytnout tři dopisy zaslané německým výrobcem Porsche s vysvětlením, že by jejich zveřejnění narušilo ochranu obchodních zájmů této společnosti,
F. vzhledem k tomu, že v čl.
1 písm. a) nařízení 1049/2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise
Úř. věst.
L 145, 31.5.2001, s. 43. se uvádí, že účelem tohoto nařízení je zajistit co nejširší přístup k dokumentům Rady, Evropského parlamentu a Komise, a vzhledem k tomu, že podle judikatury Soudního dvora Evropské unie musí být veškeré výjimky z této zásady přesně vymezeny,
G. vzhledem k tomu, že Komise odepřela žalobci přístup k dotčeným dopisům od společnosti Porsche AG na základě čl.
4 odst.
2 první odrážky nařízení 1049/2001, který stanoví, že orgány odepřou „přístup k dokumentu, pokud by jeho zpřístupnění vedlo k porušení ochrany obchodních zájmů fyzické nebo právnické osoby, včetně duševního vlastnictví“,
H. vzhledem k tomu, že společnost Porsche AG zaslala dotčené dopisy v souvislosti s konzultacemi, které Komise vedla s klíčovými subjekty o revizi strategie Společenství ke snížení emisí CO 2 z osobních automobilů, a vzhledem k tomu, že tyto tři dopisy tedy pravděpodobně obsahovaly informace o obchodních vztazích Porsche AG, a proto Komise mohla usoudit, že spadají pod výjimky uvedené v čl.
4 odst.
2 první odrážce nařízení 1049/2001,
I. vzhledem k tomu, že oddělení veřejného ochránce práv prozkoumala tři dopisy Porsche AG i elektronickou korespondenci mezi Komisí a společností Porsche, v níž Komise tuto společnost ujistila, že nemá v úmyslu uvedené dopisy zveřejnit, a vzhledem k tomu, že veřejný ochránce došel na základě inspekce k závěru, že Komise neoprávněně odmítla plný přístup k dopisům Porsche AG podle čl.
4 odst.
2 první odrážky a částečný přístup podle čl.
4 odst.
6 nařízení 1049/2001
V čl.
4 odst.
6 nařízení 1049/2001 se uvádí: „Pokud se některá z výjimek vztahuje pouze na části požadovaného dokumentu, zbývající části dokumentu se zpřístupní.“ , a vzhledem k tomu, že se v tomto případě jedná o nesprávný úřední postup,
J. vzhledem k tomu, že dne 27. října 2008 veřejný ochránce práv postoupil Komisi návrh doporučení, v němž ji obeznámil s výsledky své skutkové a právní analýzy a uvedl, že by Komise měla tři dopisy zaslané společností Porsche AG bývalému místopředsedovi Komise Günteru Verheugenovi zveřejnit v plném znění nebo zvážit jejich částečné zpřístupnění,
K. vzhledem k tomu, že veřejný ochránce práv na základě článku 195 Smlouvy o ES (nyní článek 228 Smlouvy o fungování EU) vyzval Komisi, aby do tří měsíců, tj. do 31. ledna 2009, vydala podrobné stanovisko,
L. vzhledem k tomu, že Komise podrobné stanovisko k návrhu doporučení veřejného ochránce práv nevypracovala v tříměsíční lhůtě stanovené v článku 228 SFEU a šestkrát požádala o její prodloužení, a vzhledem k tomu, že v červenci a pak znovu v září 2009 veřejný ochránce práv informoval sekretariát Komise o svém záměru vypracovat zvláštní zprávu pro EP, pokud neobdrží odpověď na svůj návrh doporučení,
M. vzhledem k tomu, že Komise poté, co zahájila činnost v novém složení, skutečně dotčené dopisy zpřístupnila, avšak že tak učinila až 15 měsíců po vydání návrhu doporučení, a nikoli v tříměsíční lhůtě uvedené ve statutu veřejného ochránce práv a v článku 228 SFEU,
N. vzhledem k tomu, že Komise patnáctiměsíčním odkládáním odpovědi na návrh doporučení porušila svou povinnost loajálně a v dobré víře spolupracovat s veřejným ochráncem práv během šetření ve věci 676/2008/RT, a že takový přístup nejen narušuje interinstitucionální dialog, ale rovněž poškozuje pověst EU v očích veřejnosti,
O. vzhledem k tomu, že evropský veřejný ochránce práv zjistil další prodlevy ze strany Komise v souvislosti s dalším případem, který se týkal zpřístupnění dokumentů (355/2007(TN)FOR), kdy Komise měla do 31. října 2009 poskytnout veřejnému ochránci práv zevrubné stanovisko k jeho návrhu doporučení, avšak dosud tak neučinila,
P. vzhledem k tomu, že Komise dodržela původní lhůty stanovené pro vypracování odpovědí na stížnosti pouze ve čtyřech z 22 případů týkajících se přístupu k dokumentům, jimiž se veřejný ochránce práv zabýval v roce 2009; vzhledem k tomu, že z toho ve 14 případech předložila svou odpověď s více než třicetidenním zpožděním a v šesti případech s minimálně osmdesátidenním zpožděním,
Q. vzhledem k tomu, že odpovědností Parlamentu jako jediného voleného orgánu EU je zabezpečit a chránit nezávislost evropského veřejného ochránce práv při výkonu jeho povinností vůči evropským občanům a sledovat provádění jeho doporučení,
1. podporuje kritický komentář a doporučení evropského veřejného ochránce práv adresované Komisi v souvislosti se stížností 676/2008/RT;
2. konstatuje, že nepřiměřené prodlevy odpovědí Komise určených veřejnému ochránci práv jsou v tomto případě porušením povinnosti loajální spolupráce, která je stanovena Smlouvou;
3. je velmi znepokojen tím, že Komise obecně brzdí a komplikuje šetření veřejného ochránce práv, která se týkají přístupu k dokumentům;
4. připomíná, že v případě konzultací uvedených v čl.
4 odst.
4 nařízení 1049/2001 je Komise povinna stanovit lhůtu, během níž musí třetí osoba, která je autorem dokumentu, poskytnout odpověď, a zdůrazňuje, že Komise by měla tuto pravomoc uplatňovat tak, aby byla s to dodržovat vlastní lhůty
V čl.
5 odst.
5 prováděcích pravidel k nařízení (ES) č. 1049/2001 připojených k rozhodnutí Komise 2001/937/ES se stanoví, že: „Konzultovaná třetí osoba, která je původcem dokumentu, má na odpověď lhůtu nejméně pět pracovních dnů, jejíž délka však musí Komisi umožnit dodržovat její vlastní lhůty pro odpověď ...“. ;
5. připomíná příslušnou judikaturu týkající se zásady loajální spolupráce (čl.
4 odst.
3 Smlouvy o EU), a sice že orgány Unie jsou povinny navzájem spolupracovat v dobré víře, a konstatuje, že tato zásada je jasně uvedena v novém čl.
13 odst.
2 Smlouvy o EU;
6. domnívá se, že neochota Komise ke spolupráci v tomto i jiných případech, které se týkají přístupu k dokumentům, může podrývat důvěru občanů v Komisi a oslabovat schopnost evropského veřejného ochránce práv a Evropského parlamentu náležitě dohlížet na činnost Komise, což je v rozporu s nejdůležitější právní zásadou, na níž je založena EU;
7. žádá, aby Komise Evropskému parlamentu zaručila, že v budoucnu dostojí svým povinnostem, pokud jde o loajální spolupráci s evropským veřejným ochráncem práv;
8. zdůrazňuje, že pokud Komise nepřijme takový závazek nebo pokud i nadále nebude s veřejným ochráncem práv plně spolupracovat, může Parlament na Komisi uvalit sankce, v jejichž rámci lze mj. umístit část rozpočtu Komise určeného na správní výdaje do rezervy;
9. pověřuje svého předsedu, aby předal toto usnesení Radě, Komisi a evropskému veřejnému ochránci práv.
VYSVĚTLUJÍCÍ PROHLÁŠENÍ
Úvod
Zvláštní zprávy jsou krajní zbraní evropského veřejného ochránce práv. Jeho rozhodnutí nejsou právně závazná, a proto se spoléhá na přesvědčování, na sílu logické argumentace a občas i na publicitu a váhu veřejného mínění.
Evropský veřejný ochránce práv byl zatím nucen Evropskému parlamentu předložit velmi malý počet zvláštních zpráv, což svědčí o tom, že orgány EU spolu v naprosté většině případů spolupracují.
Tato spolupráce je však částečně zaručena zmíněnou pravomocí předkládat Evropskému parlamentu zvláštní zprávy.
Zejména vědomí, že po vypracování návrhu doporučení by mohla následovat zvláštní zpráva, často pomáhá daný orgán nebo instituci přimět k přehodnocení jejich stanoviska.
Zvláštní zprávy by proto měly být předkládány pouze v souvislosti s významnými otázkami, může-li Parlament dotčený orgán či instituci pomoci přesvědčit ke změně jejich postoje.
Evropský parlament jako politický orgán nakládá se zvláštními zprávami evropského veřejného ochránce práv nezávisle, ať se jedná o zvolené postupy či podstatu jeho přístupu a činnosti.
Při projednávání zvláštních zpráv má Parlament vždy na zřeteli právo obracet se na veřejného ochránce práv a právo na předkládání petic Evropskému parlamentu, která jsou jakožto základní občanská práva pevně zakotvena v Listině základních práv a podle Lisabonské smlouvy nyní mají právní váhu.
Stížnost
V březnu 2007 jedna nevládní organizace, která se zasazuje o ochranu životního prostředí, požádala v souladu s nařízením 1049/2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise o přístup k určitým materiálům.
Tyto dokumenty se týkaly schůzí zástupců Evropské komise a automobilového průmyslu, na nichž se projednávala strategie Komise v oblasti emisí CO 2 z automobilů.
V listopadu 2007 Evropská komise zpřístupnila 15 z 18 dopisů zaslaných tehdejšímu komisaři Günteru Verheugenovi.
Odmítla však poskytnout tři dopisy zaslané německou automobilkou Porsche s vysvětlením, že by jejich zveřejnění narušilo ochranu obchodních zájmů této společnosti.
Nevládní organizace se následně obrátila se stížností na evropského veřejného ochránce práv. V září 2008 oddělení veřejného ochránce práv tyto dopisy prozkoumala v prostorách Komise.
Dne 27. října 2008 veřejný ochránce práv došel na základě této inspekce k závěru, že Komise odmítla plný přístup k těmto třem dopisům neoprávněně.
Vypracoval proto návrh doporučení, v němž Komisi vyzval, aby tyto dopisy zveřejnila v plném znění nebo aby zvážila jejich částečné zpřístupnění.
Podle čl.
3 odst.
6 statutu evropského veřejného ochránce práv, který byl vypracován Evropským parlamentem, měla Komise tři měsíce na to, aby předložila zevrubné stanovisko k jeho návrhu doporučení.
Lhůta tedy Komisi skončila 31. lednem 2009.
Komise na uvedené doporučení neodpověděla a 30. ledna 2009 požádala o prodloužení lhůty.
O její prodloužení požádala ještě několikrát – 23. února 2009, 26. března 2009, 29. dubna 2009, 29. května 2009 a 26. června 2009.
Poté, co byly schváleny všechny žádosti Evropské komise o prodloužení původní lhůty, se veřejný ochránce práv dne 3. července 2009 obrátil písemně na Komisi.
V dopise uvedl, že nevidí důvod, proč práce na zevrubném stanovisku trvá tak dlouho a proč bylo nutné velkorysou lhůtu šestkrát prodlužovat.
Komise odpověděla dne 17. července, a sice že nemůže předložit definitivní stanovisko, protože stále vede konzultace s třetí stranou (Porsche).
Dne 30. září 2009, tj. deset měsíců po vypracování návrhu doporučení, Evropská komise veřejného ochránce práv informovala o svém rozhodnutí částečně zpřístupnit dotčené dopisy a pro tento účel vytvořila jejich upravenou verzi.
Dále uvedla, že má v úmyslu o svém rozhodnutí informovat společnost Porsche.
Dne 27. října 2007 Komise poskytla vysvětlení, že dopis informující společnost Porsche o jejím rozhodnutí zadala na překlad do němčiny a že jí bude zaslán počátkem listopadu.
Dne 9. listopadu 2009 se evropský veřejný ochránce práv znovu písemně obrátil na Komisi se žádostí o kopii dopisu adresovaného společnosti Porsche a žádal, aby byl informován o ukončení postupu pro zpřístupnění těchto dopisů.
Dne 4. prosince 2009 útvary Komise telefonicky informovaly kancelář veřejného ochránce práv, že v brzké době zašle společnosti Porsche dopis informující o jejím rozhodnutí.
Až do data předání zvláštní zprávy Evropskému parlamentu dne 24. února 2010 nebyl evropský veřejný ochránce práv informován ani o písemném vyrozumění Porsche ani o zpřístupnění dotčených dopisů.
Jakmile Komise zahájila činnost v novém složení, tyto dopisy skutečně zpřístupnila poté, co evropský veřejný ochránce práv předložil svou zvláštní zprávu Parlamentu.
Učinila tak ale více než 15 měsíců po vydání návrhu doporučení, a nikoli v tříměsíční lhůtě stanovené Evropským parlamentem ve statutu evropského veřejného ochránce práv a v článku 228 SFEU.
Evropská komise v několika sděleních vysvětlila, že nemohla splnit svou povinnost a odpovědět na návrh doporučení kvůli stále probíhajícím konzultacím se společností Porsche o navrženém zveřejnění dotčených dokumentů.
Délku těchto konzultací obhajovala dvěma argumenty: zaprvé uvedla, že jednání s Porsche dávala naději na slibný výsledek, pokud jde o navržené zveřejnění dopisů, a zadruhé bylo nutné poskytnout společnosti Porsche dostatek času na to, aby mohla přijmout právní kroky v reakci na rozhodnutí Komise zpřístupnit dotčené dokumenty.
Co se týče prvního argumentu Evropské komise, je nutné připomenout, že v rámci konzultací vedených v nařízení 1049/2001 je Komise povinna stanovit lhůtu, během níž musí třetí osoba, která je autorem dokumentu, poskytnout odpověď.
Komise by měla každopádně tuto pravomoc uplatňovat tak, aby byla s to dodržovat vlastní lhůty.
Pokud jde o její druhý argument, je třeba upozornit na skutečnost, že Komise nemůže mimořádnou prodlevu své odpovědi na návrh doporučení a následně vyrozumění společnosti Porsche o svém záměru zpřístupnit dotčené dokumenty omlouvat tím, že bylo nutné umožnit této společnosti uplatnit její zákonná práva.
V této souvislosti budiž připomenuta příslušná judikatura týkající se zásady loajální spolupráce (čl.
4 odst.
3 Smlouvy o Evropské unii), podle níž jsou orgány Unie povinny navzájem spolupracovat v dobré víře.
Tato povinnost je jasně uvedena v novém čl.
13 odst.
2 Smlouvy o Evropské unii.
Další informace
V článku 41 Listiny základních práv Evropské unie se stanoví, že „každý má právo na to, aby jeho záležitosti byly orgány, institucemi a jinými subjekty Unie řešeny nestranně, spravedlivě a v přiměřené lhůtě “ .
Veřejný ochránce práv však bohužel na základě vlastní zkušenosti shledal, že Komise příliš často nedodržuje lhůty stanovené v nařízení 1049/2001 pro vyřizování žádostí veřejnosti o přístup k dokumentům.
Komise postupuje ještě liknavěji v případech, kdy občané podali veřejnému ochránci práv stížnost v případech týkajících se přístupu k dokumentům.
Komise dodržela původní lhůty stanovené pro vypracování odpovědi na stížnosti pouze ve čtyřech z 22 případů (tj. méně než v jedné pětině), jimiž se veřejný ochránce práv zabýval v roce 2009.
Ve většině případů (14 z 22) se odpověď zpozdila o více než 30 dnů a ve více než čtvrtině (6 z 22) případů dokonce o 80 dnů i více.
Dne 4. května 2010 se veřejný ochránce práv dostavil na schůzi Petičního výboru, aby blíže představil zvláštní zprávu.
Během svého vystoupení zmínil, že existuje ještě jeden případ týkající se zpřístupnění dokumentů (355/2007(TN)FOR), v němž Komise třikrát odložila vypracování zevrubného stanoviska k návrhu doporučení.
Jedná se o stížnost podanou Evropským úřadem pro životní prostředí, jenž má status nevládní organizace.
Veřejný ochránce práv k tomuto případu předložil dne 29. června 2009 návrh doporučení.
Komise měla své stanovisko předložit dne 31. října 2009.
Dne 27. května 2010 oznámila, že na zaslání podrobného stanoviska potřebuje čas do 31. července 2010 kvůli „stále nejasnému právnímu stavu”.
Závěry
Skutečnost, že Komise zpřístupnila dopisy týkající se případu 676/2008/RT poté, co veřejný ochránce práv vypracoval zvláštní zprávu, bychom měli chápat jako úspěšné završení parlamentního dohledu nad prací Komise prostřednictvím šetření vedených veřejným ochráncem práv.
Evropský parlament musí nicméně konstatovat, že Evropská komise tím, že patnáct měsíců odkládala svou odpověď na návrh doporučení a nesplnila své předsevzetí informovat společnost Porsche o zveřejnění dokumentů, porušila povinnost loajálně a v dobré víře spolupracovat s evropským veřejným ochráncem práv a že takový přístup ze strany Komise nejen narušuje interinstitucionální dialog, ale rovněž poškozuje EU v očích veřejnosti.
Evropský veřejný ochránce práv během šetření zjistil, že se jedná o nesprávný úřední postup, a Evropské komisi umožnil ve všech ohledech tuto situaci napravit.
Neochota Komise ke spolupráci může podrývat důvěru občanů v Komisi a oslabovat schopnost evropského veřejného ochránce práv a Evropského parlamentu náležitě a účinně dohlížet na činnost Komise.
Takový postoj je v rozporu s nejdůležitější právní zásadou, na níž je založena Evropská unie.
Dále je zřejmé, že Komise příliš často reaguje na žádosti o přístup k dokumentům se zpožděním.
Většinu odpovědí v případech, které se týkají přístupu k dokumentům, zasílá veřejnému ochránci práv opožděně, přičemž někdy jsou tyto prodlevy velmi dlouhé.
Tato situace vytváří systémový problém.
Občané tak přicházejí o jednu z hlavních výhod spojených s uplatňováním jejich základního práva stěžovat si veřejnému ochránci práv – tj. o rychlejší výsledek, než kdyby byl případ projednáván u Soudního dvora.
Evropský parlament proto Evropskou komisi vyzývá, aby uznala, že nepřiměřené prodlevy odpovědí určených veřejnému ochránci práv jsou v tomto případě porušením její povinnosti loajální spolupráce, která je stanovena Smlouvou o EU, a aby se zavázala, že v budoucnu dostojí povinnosti loajální spolupráce s evropským veřejným ochráncem práv. Pokud Komise nepřijme takový závazek nebo pokud i nadále nebude s veřejným ochráncem práv plně spolupracovat, může Parlament na Komisi uvalit sankce, v jejichž rámci lze mj. umístit část rozpočtu Komise určeného na správní výdaje do rezervy.
VÝSLEDEK ZÁVĚREČNÉHO HLASOVÁNÍ VE VÝBORU
Datum přijetí
25.10.2010
Výsledek konečného hlasování
+:
–:
0:
10
Členové přítomní při konečném hlasování
Margrete Auken, Victor Boştinaru, Pascale Gruny, Peter Jahr, Mariya Nedelcheva, Chrysoula Paliadeli, Nikolaos Salavrakos, Jarosław Leszek Wałęsa, Angelika Werthmann
Náhradník(ci) přítomný(í) při konečném hlasování
Axel Voss
