P6_TA(2006)0214
Veřejné finance v HMU
A6-0162/2006
Usnesení Evropského parlamentu o veřejných financích v hospodářské a měnové unii (HMU) ( 2005/2166(INI) )
Evropský parlament
, -
s ohledem na sdělení Komise o veřejných financích v HMU – 2005 ( KOM(2005)0231 ),
-
s ohledem na dokument Komise Integrované hlavní směry pro růst a zaměstnanost (2005–2008) ( KOM(2005)0141 ),
-
s ohledem na hospodářské prognózy Komise z podzimu 2005
European Economy
, č. 5/2005.
,
-
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1056/2005 ze dne 27. června 2005, kterým se mění nařízení (ES) č. 1467/97 o urychlení a vyjasnění postupu při nadměrném schodku Úř. věst.
L 174, 7.7.2005, s. 5.
,
-
s ohledem na doporučení Rady Itálii ze dne 12. července 2005 s cílem odstranit nadměrný schodek veřejných financí 11124/05, ECOFIN 242.
,
-
s ohledem na rozhodnutí Rady 2005/729/ES ze dne 7. června 2005, kterým se ruší rozhodnutí 2005/136/ES o existenci nadměrného schodku v Nizozemsku Úř. věst.
L 274, 20.10.2005, s. 89.
,
-
s ohledem na doporučení Rady ze dne 7. října 2005 s cílem odstranit nadměrný schodek veřejných financí v Portugalsku 12401/05, ECOFIN 289.
,
-
s ohledem na rozhodnutí Rady 2005/843/ES ze dne 8. listopadu 2005, které v souladu s čl.
140 odst.
8 Smlouvy o založení Evropského společenství stanoví, že opatření přijatá Maďarskem v reakci na doporučení Rady ze dne 8. března 2005 podle čl.
104 odst.
7 Smlouvy se ukázala být nedostatečná Úř. věst.
L 314, 30.11.2005, s. 18.
,
-
s ohledem na rozhodnutí Rady ze dne 24. ledna 2006 o existenci nadměrného schodku ve Spojeném království 5366/06, ECOFIN 11.
,
-
s ohledem na výroční zprávu Evropského institutu odborových svazů za rok 2005 o koordinaci kolektivního vyjednávání v Evropě,
-
s ohledem na periodikum Mezinárodního měnového fondu (MMF)
World Economic Outlook
z dubna 2005, které bylo věnováno tématu globalizace a vnější nevyváženosti,
-
s ohledem na článek 45 jednacího řádu,
-
s ohledem na zprávu Hospodářského a měnového výboru ( A6-0162/2006 ),
1.
je znepokojen dlouhodobě pomalým hospodářským růstem, který v Evropě trvá od roku 2002 a který se v eurozóně pouze mírně zvýšil z 0,6 % v roce 2003 na 1,3 % v roce 2005 v porovnání s 3,5% křivkou růstu v USA v roce 2005 a s rychlým růstem japonské ekonomiky způsobeným konečnou domácí poptávkou soukromých spotřebitelů; rovněž vyjadřuje znepokojení nad dlouhodobě vysokou 9% nezaměstnaností v EU, která v 15 starých členských státech dosahuje 8,1 %, jakož i nad mezerou výstupu, která v současnosti dosahuje -1 % HDP, což dosvědčuje, že hospodářský růst EU značně zaostává za svým dlouhodobým potenciálem a je omezen nepružnými strukturami, slabou vnitřní poptávkou a nerovnováhou mezi jednotlivými makroekonomickými politikami; zdůrazňuje, že evropský hospodářský potenciál růstu zůstává velmi nízký, asi na 2 %, což je mnohem nižší hodnota než jinde ve světě; domnívá se, že tento potenciál růstu je nedostatečný pro vytváření pracovních příležitostí a snížení míry nezaměstnanosti nebo pro rozvoj rozšířené Evropské unie;
2.
upozorňuje na riziko spojené s rychlým přizpůsobením se světové nerovnováze, jež může vést k poklesu poptávky v USA, a tedy k omezení vývozu a pomalejšímu hospodářskému růstu v EU; rovněž zdůrazňuje, že kolísání směnného kurzu mezi eurem a americkým dolarem by mohlo tyto důsledky ještě více prohloubit;
3.
bere na vědomí, že nestabilní cena ropy a její další zvyšování s sebou nese negativní důsledky pro vnitřní poptávku a hospodářský růst v EU, jakož i pravděpodobně druhotné dopady; vítá zodpovědné chování sociálních a hospodářských partnerů ve snaze zabránit jim bez ohledu na nízkou spotřebu domácností; zdůrazňuje, že vytvoření stabilní a konkurenceschopné makroekonomické politiky zaměřené na vývoz je nezbytným předpokladem udržitelné politiky v oblasti veřejných financí;
4.
je znepokojen nízkou soukromou spotřebou, zvláště v některých členských státech, která přispívá k nízkému růstu v EU a tím k současné světové nerovnováze, a která je způsobena přetrvávajícím pocitem nejistoty ohledně pracovních míst a důchodů, dlouhodobě vysokou úrovní nezaměstnanosti a pomalým růstem reálných mezd, která má podíl na pomalém hospodářském růstu v EU, a tak i na současné světové nerovnováze; připomíná střednědobý závazek integrovaného hlavního směru č. 4 podporovat vývoj nominálních mezd a nákladů na pracovní sílu v souladu s cenovou stabilitou a s trendy v oblasti produktivity;
5.
vítá, že se díky obnovené důvěře mezi podnikateli a momentálně vysokému ziskovému rozpětí urychlily investiční výdaje, jak o tom na podzim 2005 ve svých ekonomických výhledech informovaly MMF a Komise; domnívá se, že stále existuje prostor a potřeba dalšího urychlení investičních aktivit, a proto nabádá ke strukturálním reformám a dodatečným opatřením, které by trvale zlepšily podmínky pro investice a podpořily jejich růst;
6.
podporuje změnu orientace veřejných politik a výdajů na (vypouští se) inovace, obnovitelné zdroje energie, vzdělávání a odbornou přípravu, výzkum, informační technologie, telekomunikace, dopravní sítě atd.;
7.
vyjadřuje politování nad tím, že finanční rámec EU na období 2007–2013 nedostatečně zohledňuje výdaje, jež jsou v cílech Lisabonské strategie označeny za prioritní; zdůrazňuje, že by příspěvky do evropského rozpočtu měly být zvažovány se zřetelem k budoucím výhodám, přičemž se zohlední vedlejší důsledky a pákový efekt, za předpokladu, že se rozpočet EU zaměří na výdaje, které Evropě zajistí skutečný přínos;
8.
zdůrazňuje význam zdravější fiskální situace pro kvalitativní hospodářský růst, vytváření pracovních míst a Lisabonskou strategii, ale shledává, že navzdory fiskálnímu rámci Paktu stability a růstu nebylo od loňského roku dosaženo významnějšího zlepšení fiskální situace členských států; upozorňuje, že většina členských států nesplnila střednědobý cíl dosáhnout vyváženého rozpočtu; shledává, že celkový schodek veřejných rozpočtů za rok 2005 činil 2,9 % HDP v eurozóně a 2,7 % v celé EU, přičemž 11 členských států vykazuje schodek přesahující 3 % HDP a mezi tyto státy patří i čtyři nejsilnější ekonomiky EU, tedy Francie, Německo, Itálie a Spojené království, a že od léta 2004 je proti celkem 10 členským státům veden postup při nadměrném schodku;
9.
zdůrazňuje význam akcí zaměřených na trvalé fiskální zatížení; vítá, že orgány členských států vypracovaly politiky a veřejné závazky na snížení fiskálních schodků;
10.
je znepokojen vyhlídkami na dlouhodobou udržitelnost rozpočtu, když zváží nárůst veřejného dluhu z 69,2 % v roce 2002 na 71,7 % v roce 2005 v eurozóně a z 61,4 % v roce 2002 na 64,1 % v roce 2005 v 25 členských státech EU, jehož příčinou je pomalý růst HDP
,
krátkodobé politiky kontroly deficitu a nedostatečně vynaložené úsilí na snížení rozpočtové nevyrovnanosti pomocí strukturální reformy;
11.
zdůrazňuje, že s ohledem na nízkou důvěru spotřebitelů i investorů v EU je nezbytné korigovat veřejné schodky; je zklamán nedávnými trendy v oblasti veřejných financí, a bere na vědomí, že schodky členských států zůstávají mnohem vyšší, než je pro evropské hospodářství potřebné; domnívá se, že vlády používají pomalý růst jako omluvu pro ospravedlnění schodků, ačkoli ve skutečnosti schodky brání oživení hospodářství a vyostřují ekonomický cyklus; vyzývá ke snížení schodků veřejných financí v roce 2006, jež by mělo být mnohem ambicióznější než pouhé hospodářské přizpůsobení v důsledku očekávaného rychlejšího růstu evropského hospodářství;
12.
požaduje více průhlednosti ve veřejných financích jednotlivých členských států, a to i z hlediska implicitních závazků, jako jsou závazky vůči důchodům ve veřejném sektoru, což značně zvýší břemeno zadluženosti veřejného sektoru v nadcházejících letech;
13.
znovu připomíná svůj požadavek vyvarovat se procyklických politik; zdůrazňuje, že je nezbytné provést strukturální a daňové reformy a současně že je třeba věnovat náležitou pozornost jejich vhodnému načasování;
14.
vyzývá k dalšímu výzkumu různých druhů opatření v rámci strukturálních a makroekonomických reforem, jakož i jejich vzájemného vlivu a dopadu v různých fázích ekonomického cyklu, jehož účelem je naleznout nejlepší možné prostředky na posílení veřejných financí a současně na realizaci Lisabonské strategie;
15.
zdůrazňuje, že nedostatek politické vůle omezit veřejné výdaje, příliš optimistické výhledy, pokud jde o příjmy, kreativní účetnictví a fiskální konsolidace převážně na základě jednorázových opatření značně přispěly ke vzniku rozpočtových odchylek a slabého fiskálního rámce;
16.
doporučuje, aby se zvážilo, zda by bylo vhodné stanovit jednotný kalendář pro rozpočtové postupy v celé EU, pokud možno na pololetním základě; je toho názoru, že plánování rozpočtu v členských státech musí být založeno na jednotných předpokladech týkajících se klíčových hospodářských parametrů, jako je vývoj cen ropy a směnných kurzů; vyzývá proto, aby byly tyto klíčové hospodářské parametry jednotně vyhodnoceny a stanoveny pro celou EU;
17.
vyzývá členské státy, aby se začaly neodkladně zabývat problémem stárnutí společnosti a vyrovnaly se s dynamikou zadlužení zvláště těch členských států, které čelí vážnému riziku jeho dlouhodobé udržitelnosti;
18.
vyzývá, aby se rozpočtové reformy více soustředily na udržitelnost opatření v oblasti výdajů a příjmů, které zaručí udržitelný stav veřejných financí a na náležité poskytování veřejných služeb, včetně fiskální kázně a rizik explicitních a implicitních podmíněných závazků;
19.
zdůrazňuje význam úsilí, které Komise a Rada vynakládají na zkvalitnění řízení statistiky lepším předkládáním zpráv o fiskálních údajích, které obsahují doporučení členským státům ohledně celoevropských standardů pro statistické úřady, mezi něž patří zásada profesionální nezávislosti, důvěrnosti, spolehlivosti a aktuálnosti údajů a adekvátnost zdrojů využívaných statistickými úřady a rozšíření dohledu Komise;
20.
domnívá se, že existuje prostor pro lepší vedení účetnictví veřejného majetku a implicitních závazků, jež má zlepšit průhlednost a možnost porovnání a vytvořit zdravější základ pro přijímání rozhodnutí; je toho názoru, že Komise by měla v této oblasti zahájit iniciativu;
21.
doporučuje, aby Komise vypracovala studii o osvědčených postupech, které se týkají řízení statistik předkládaných zpráv o fiskálních údajích a vedení účetnictví veřejných aktiv a pasiv v členských státech;
22.
vyzývá, aby byly zpracovány národní zprávy o dlouhodobé udržitelnosti veřejných financí, jejichž účelem je zvýšit informovanost a věrohodnost národních závazků, a domnívá se, že by se na vypracování výše zmíněných zpráv měly podílet národní parlamenty;
23.
zdůrazňuje, že je nutné, aby fiskální politiky nových členských států sladily výše příjmů a finanční vývoj s průměrem v EU pomocí daňových a výdajových politik, pro něž bude příznačná účinnost, průhlednost a spolehlivost a které budou směřovat k rychlejšímu růstu, udržitelnosti a modernizaci i stabilizaci hospodářství;
24.
vyjadřuje politování nad nedostatečnou koordinací politik v eurozóně a upozorňuje na různorodost fiskálních politik členských států v eurozóně a je znepokojen možnými antagonistickými efekty tohoto nedostatku koordinace;
25.
s politováním konstatuje, že ve stávajícím rámci existují nedostatky pokud jde o koordinaci makroekonomik v Radě ECOFIN a že koordinace mezi samostatnými členskými státy je nedostatečná; vyzývá Komisi, aby provedla studii týkající se hospodářských výhod a omezení vyplývajících z větší koordinace hospodářské politiky; vyzývá k aktivnějšímu makroekonomickému dialogu v rámci kolínského procesu mezi ECOFIN, ECB a evropskými sociálními partnery;
26.
vyzývá Radu, aby upravila harmonogram makroekonomické koordinace tak, aby byla Parlamentu poskytnuta dostatečná doba na předložení příspěvků;
27.
vyzývá předsedu euroskupiny, aby pro své funkční období navrhnul podrobný akční plán, v němž bude jasně definovat své cíle a plánovaná opatření; očekává pravidelné zprávy o dosažené úrovni realizace tohoto plánu;
28.
vyzývá členské státy, aby v souladu se závazkem podle článku 99 Smlouvy chápaly své hospodářské politiky jako oblast společného zájmu a aby své politiky vzájemně koordinovaly; připomíná členským státům, že lépe koordinované politiky a jejich vhodnější kombinace by mohly vést ke zlepšení celkových výsledků těchto politik; upozorňuje, že je třeba si lépe uvědomit, jaký mají národní hospodářské politiky dopad na úrovni EU, a nezapomínat na povinnost přistupovat k hospodářské politice jako k oblasti společného zájmu a vzájemně jednotlivé politiky koordinovat;
29.
pověřuje svého předsedu, aby předal toto usnesení Radě, Komisi, vládám a parlamentům členských států a evropským sociálním partnerům.
