14.
6.
2010 B7-0355/2010 NÁVRH USNESENÍ předložený na základě prohlášení Rady a Komise
v souladu s čl.
110 odst.
2 jednacího řádu
o potřebě posílené správy ekonomických záležitostí
Guy Verhofstadt
,
Lena Ek
za skupinu ALDE
PE441.937v01-00 B7-0355/2010 Usnesení Evropského parlamentu o potřebě posílené správy ekonomických záležitostí
Evropský parlament ,
– s ohledem na neformální zasedání Evropské rady, které se konalo dne 11. února 2010,
– s ohledem na Komisí zahájenou veřejnou konzultaci o strategii Evropa 2020 a na její výsledek (SEK(2010)116),
– s ohledem na hodnocení Lisabonské strategie vypracované Komisí (SEK(2010)114),
– s ohledem na dokument Evropské rady nazvaný „Sedm kroků k uskutečnění evropské strategie pro růst a zaměstnanost“,
– s ohledem na usnesení Evropského parlamentu ze dne 10. března 2010 o EU 2020,
– s ohledem na čl.
110 odst.
2 jednacího řádu,
A. vzhledem k tomu, že strategie EU 2020 by měla podporovat hospodářský růst a vytvářet pracovní místa, přičemž 4% pokles HDP, klesající průmyslová výroba a celkově více než 23 milionů nezaměstnaných představují závažný sociální a hospodářský problém,
B. vzhledem k tomu, že některé členské státy Evropské unie by nemusely čelit současné finanční krizi, pokud by se byly držely pravidel Paktu o stabilitě a růstu,
C. vzhledem k tomu, že členské státy by měly zvýšit výkonnost svého hospodářství pomocí strukturálních reforem, které by snížily veřejné výdaje a byrokracii, zvýšily vědomí vlastní odpovědnosti mezi občany, podpořily podnikání a inovace, upravily právní předpisy tak, aby byly vstřícnější vůči malým a středním podnikům, a umožnily občanům maximálně využít svých schopností a dovedností, aby nemuseli být odkázáni na sociální dávky,
Evropský mechanismus finanční stabilizace k zajištění rovnováhy v eurozóně – první důležitý krok
1. domnívá se, že dohoda o vytvoření evropského mechanismu finanční stabilizace uzavřená dne 9. května představovala klíčový moment v evropské historii, ale vyjadřuje politování nad tím, že evropští tvůrci politik promarnili několik měsíců a miliardy eur, neboť zavčas nepřijali rozhodná opatření;
2. pokládá uvedenou dohodu za první významný krok na cestě k vytvoření pevného a udržitelného rámce pro měnovou politiku Evropské unie; domnívá se, že úspěch tohoto programu naprosto závisí na tom, zda budou členské státy, které mají finanční potíže, schopny zreformovat své trhy práce, vyřešit problémy v bankovním sektoru, zvýšit produktivitu a urychlit úpravy daňového systému;
3. připomíná Komisi a členským státům, že pokud Komise a Rada mají v úmyslu získat na mezinárodních kapitálových trzích finanční prostředky určené na záchranná opatření, musí toto rozhodnutí schválit Evropský parlament;
4. zdůrazňuje, že nedávné události dokládají, že eurozóna potřebuje spravovat ekonomické záležitosti rozhodněji; upozorňuje na to, že měnový pilíř se bez sociálně-hospodářských podpůrných opatření zřítí;
Evropská unie musí být lépe připravena na budoucí krize
5. vítá návrhy Komise na posílení řízení eurozóny ve střednědobém a dlouhodobém výhledu s cílem zabránit opakování stávající měnové krize;
6. důrazně vyzývá Komisi, aby v eurozóně mimo jiné posílila mechanismus sankcí (např. „pranýřování“ problematických států, odebrání hlasovacího práva, snížení dotací ze strukturálních fondů a finanční sankce), mají-li se členské státy přimět k dodržování pravidel Paktu o stabilitě a růstu;
7. žádá vytvoření „Evropského měnového fondu“ (EMF), do něhož by členské země eurozóny přispívaly podle výše svého HDP a odváděly by do něj pokuty za nadměrné dluhy a schodky; každý členský stát by z EMF mohl čerpat prostředky až do výše částky, kterou do něj v minulosti vložil; pokud by však některý stát potřeboval dodatečné zdroje či záruky, musel by přijmout reformní program šitý na míru, nad nímž by měla dohled Evropská komise;
8. domnívá se, že eurozóna potřebuje společný trh s eurobondy, aby snížila výnosový diferenciál mezi referenčními dluhopisy a zjednodušila přístup členských států k finančním prostředkům; zdůrazňuje, že mnoho zemí musí uvést do pořádku své finance, aby výrazně snížily své schodky a úroveň zadlužení;
9. zdůrazňuje, že by měly být posíleny pravomoci EUROSTATU; domnívá se, že otevřené a transparentní statistické informace by měly být nezbytnou podmínkou pro přístup k finančním prostředkům ze strukturálních fondů;
10. zdůrazňuje, že je zapotřebí vytvořit evropský orgán pro obezřetností dohled na mikroúrovni a makroúrovni, který by zajišťoval účinnou kontrolu;
11. vyzývá Evropskou komisi, aby v zájmu snazšího překonání krize zjednodušila přidělování finančních prostředků a aby je uvolňovala v kratší době;
Struktura řízení strategie Evropa 2020 má stále slabiny
12. domnívá se, že současná strategie Evropa 2020 by měla být koncipována důrazněji, má-li se zajistit, aby neztroskotala, stejně jako Lisabonská strategie, kvůli málo funkční struktuře řízení, absenci odpovědnosti, nejasnému zaměření a nedostatečné transparentnosti;
13. vyjadřuje proto hluboké politování nad tím, že Komise a Rada navzdory silnému tlaku ze strany Evropského parlamentu (usnesení ze dne 10. března 2010 o strategii Evropa 2020) strukturu řízení strategie Evropa 2020 neposílily;
14. opět zdůrazňuje, že otevřená metoda koordinace v oblasti hospodářské politiky ztroskotala a měla by být nahrazena závaznými opatřeními;
15. zastává názor, že členské státy by měly v úzké spolupráci s Evropskou komisí a v souladu s evropským kodexem konvergence navrhnout vnitrostátní akční plány určující maximální a minimální hodnoty pro určité makroekonomické aspekty svých ekonomik; tento kodex konvergence by měla vypracovat Evropská komise a schválit Evropská rada;
16. naléhavě žádá Evropskou komisi, aby využila svého práva na podávání návrhů a předložila strategii hospodářského oživení, která by v první řadě vycházela z nástrojů EU a nikoli jen z mezivládních iniciativ;
17. domnívá se, že skutečná správa ekonomických záležitostí předpokládá, že Komise ponese náležitou a výraznější odpovědnost, což jí umožní využívat stávající nástroje i nástroje nově vytvořené Lisabonskou smlouvou, jako jsou články 121, 122, 136, 172, 173 a 194, které Komisi svěřují koordinaci reformních plánů a akcí i vypracování společné strategie;
18. naléhá na Evropskou radu a Komisi, aby zavedly politiku „cukru a biče“ a v rámci článku 136 Smlouvy používaly mechanismy k zajištění souladu, jako jsou hospodářské pobídky (např. mimořádné prostředky z EU), a sankce s cílem podpořit silnější správu ekonomických záležitostí EU a konkrétněji posílenou správu v rámci strategie EU 2020;
Rozpočet EU dostatečně neodráží ambiciózní cíle uvedené ve sdělení Komise o strategii Evropa 2020
19. zdůrazňuje, že Evropský parlament podpoří návrh rozpočtu na rok 2011 až poté, co zohlední ambiciózní plány představené ve strategii Evropa 2020; vyjadřuje politování nad tím, že v návrhu rozpočtu na rok 2011 nejsou na stěžejní programy strategie Evropa 2020 vyčleněny dostatečné finanční prostředky; vyzývá Evropskou komisi, aby objasnila vztah mezi rozpočtovými položkami a souvisejícími konkrétními cíli této strategie;
20. vyzývá Evropskou komisi, aby při červnovém přezkumu víceletého finančního rámce předložila ambiciózní přepracování evropského rozpočtu s cílem zvýšit úsilí o úspěšnou realizaci strategie Evropa 2020;
Evropský parlament použije veškeré dostupné nástroje, aby posílil strategii Evropa 2020
21. vyjadřuje politování nad tím, že Evropská komise ani Evropská rada neprojevily více ochoty k užší spolupráci s Evropským parlamentem v zájmu úspěšné realizace strategie Evropa 2020;
22. zdůrazňuje, že Parlament přijme rozhodnutí o hlavních zásadách zaměstnanosti až poté, co obdrží uspokojivou odpověď ohledně struktury řízení a rozpočtového rámce strategie Evropa 2020;
23. zdůrazňuje, že rozhodnutí Evropské rady by měla vycházet z každoročních politických doporučení a varování obsažených ve zprávě Komise o plnění cílů strategie Evropa 2020 ze strany členských států; o těchto zprávách by měla před jednáním v Evropské radě proběhnout diskuse v Evropském parlamentu;
24. domnívá se, že mají-li být hlavní směry hospodářských politik a konkrétní doporučení pro jednotlivé státy skutečně účinné, bude nutné je podrobně rozpracovat;
25. očekává, že Rada a Komise budou hlavní směry hospodářských politik konzultovat s Parlamentem; domnívá se, že hlavní směry hospodářských politik by se měly zejména zaměřit na doporučení politik, s jejichž pomocí lze v Unii a v jednotlivých členských státech zvládnout vývoj makroekonomiky i mikroekonomiky, a že by měly věnovat zvláštní pozornost strukturálním reformám na posílení hospodářského růstu ve střednědobém a dlouhodobém horizontu;
26. zdůrazňuje, že je důležité těsněji provázat nástroje Paktu o stabilitě a růstu a vnitrostátních reformních programů tak, že budou předkládány konzistentním způsobem a vhodně načasovány, a že je nutné umožnit lepší srovnání národních rozpočtů, pokud jde o výdaje v různých kategoriích;
27. pověřuje svého předsedu, aby toto usnesení předal Evropské radě a Evropské komisi.
