4.
4.
2011 B7-0247/2011 NÁVRH USNESENÍ předložený na základě prohlášení Komise
v souladu s čl.
110 odst.
2 jednacího řádu
o používání sexuálního násilí v konfliktech v severní Africe a na Blízkém východě
Edit Bauer
,
José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra
,
Tokia Saïfi
,
Roberta Angelilli
,
Kinga Gál
,
Marian-Jean Marinescu
,
Cristian Dan Preda
,
Elena Băsescu
za skupinu PPE
PE459.784v01-00 B7‑0247/2011 Usnesení Evropského parlamentu o používání sexuálního násilí v konfliktech v severní Africe a na Blízkém východě
Evropský parlament ,
– s ohledem na své usnesení ze dne 26. listopadu 2009 o odstranění násilí páchaného na ženách,
– s ohledem na své usnesení ze dne 17. února 2011 o situaci v Egyptě,
– s ohledem na své usnesení ze dne 17. března 2011 o zemích jižního sousedství a především Libyi,
– s ohledem na prohlášení místopředsedkyně Komise / vysoké představitelky Catherine Ashtonové jménem Evropské unie u příležitosti Mezinárodního dne žen 8. března 2011,
– s ohledem na ustanovení právních nástrojů Organizace Spojených národů v oblasti lidských práv, zejména těch, které se týkají práv žen, jako je např. Charta OSN, Všeobecná deklarace lidských práv, Mezinárodní pakt o občanských a politických právech a Mezinárodní pakt o hospodářských, sociálních a kulturních právech, Úmluva o potlačování obchodu s lidmi a využívání prostituce druhých osob, Úmluva o odstranění všech forem diskriminace žen a její opční protokol a Úmluva proti mučení a jinému krutému, nelidskému či ponižujícímu zacházení nebo trestání,
– s ohledem na Pekingskou deklaraci a akční platformu, které byly přijaty na Čtvrté světové konferenci o ženách dne 15. září 1995, a na usnesení Parlamentu ze dne 18. května 2000 o opatřeních navazujících na Pekingskou akční platformu a na usnesení ze dne 10. března 2005 o plnění akční platformy přijaté na Čtvrté světové konferenci o ženách (Peking +10) Úř. věst.
C 320 E, 15.12.2005, s. 247
a na usnesení ze dne 25. února 2010 o plnění Pekingské akční platformy (Peking +15),
– s ohledem na rezoluci Valného shromáždění OSN ze dne 19. prosince 2006 nazvanou „Zesílení úsilí o odstranění veškerých forem násilí na ženách“(A/RES/61/143) a rezoluce Rady bezpečnosti OSN č. 1325 a 1820 o ženách, míru a bezpečnosti,
– s ohledem na Římský statut Mezinárodního trestního soudu přijatý v roce 1998, a zejména články 7 a 8 tohoto statutu, které považují znásilnění, sexuální otroctví, nucenou prostituci, nucené těhotenství a nucenou sterilizaci nebo jakoukoli formu sexuálního násilí za zločiny proti lidskosti a válečné zločiny a staví je na roveň mučení a závažným válečným zločinům bez ohledu na to, zda jsou tyto činy páchány soustavně během mezinárodních či vnitřních konfliktů,
– s ohledem na čl.
110 odst.
2 jednacího řádu,
A. vzhledem k tomu, že ženy se aktivně účastní povstání za větší demokracii, práva a svobodu v Tunisku, Egyptě a Libyi,
B. vzhledem k tomu, že vládnoucí režimy v Libyi a Egyptě se při těchto nepokojích uchylují k sexuálním útokům jakožto součásti konfliktu a tyto útoky jsou zaměřeny proti ženám a zejména usilují o jejich větší zranitelnost,
C. vzhledem k tomu, že sexuální násilí je, jak se zdá, používáno systematicky k zastrašování a ponižování žen,
D. vzhledem k tomu, že shromáždění konané dne 31. března 2011 na náměstní Osvobození Táhrír ve městě Benghází bylo důkazem podpory vzbouřenců a ukázalo, že muslimské ženy ve východní Libyi se mohou podle islámských zákonů volně shromažďovat a vyjadřovat své názory, což vyvrátilo tvrzení Kaddáfího, že na pozadí povstaleckého hnutí jsou zastánci islamistické organizace Al-Káida,
E. vzhledem k tomu, že Libyjka Iman al-Obejdiová, která poskytla reportérům v tripoliském hotelu informace o tom, že se stala obětí hromadného znásilnění a zneužití vojáky, je od 26. března 2011 zadržována na neznámém místě a nyní je obžalována z pomluvy muži, které obvinila ze svého znásilnění,
F. vzhledem k tomu, že v Egyptě demonstrantky uvádějí, že poté, co byly dne 9. března 2011 zatčeny na náměstí Tahrír, je vojáci podrobili zkoušce panenství a následně je mučili a znásilňovali, přičemž zkoušky panenství byly prováděny a fotografovány za přítomnosti vojáků,
1. vyzývá Komisi a vlády členských států, aby jednoznačně zavrhly používání sexuálních útoků, zastrašování a útoky na ženy v Libyi a Egyptě;
2. doporučuje, aby bylo zahájeno nezávislé vyšetřování s cílem postavit viníky před soud, přičemž zvláštní pozornost by se měla věnovat vyšetřování trestných činů, kterých se dopustil Kaddáfí, podle jurisdikce Mezinárodního trestního soudu;
3. zdůrazňuje, že každý by měl mít možnost vyjádřit svůj postoj k demokratické budoucnosti své země, aniž by byl zadržován, mučen nebo podroben ponižujícímu či diskriminujícímu zacházení;
4. pevně věří, že změny, které probíhají v severní Africe a na Blízkém východě, musí vést k ukončení diskriminace žen a k jejich plnému začlenění do společnosti za rovnocenných podmínek a v souladu s Úmluvou OSN o odstranění všech forem diskriminace žen (CEDAW);
5. zdůrazňuje, že je obecně třeba zajistit dodržování práv žen v nových demokratických a právních strukturách těchto společností;
6. zdůrazňuje, že by měla být uznána úloha žen v revolucích, včetně hrozeb, kterým čelí, a způsobu, jakým mohou bránit svá práva;
7. zdůrazňuje, že je třeba v rámci evropské politiky sousedství prioritně prosazovat lidská práva a aktivně sdílet zkušenosti EU v oblasti násilí páchaného na ženách;
8. zdůrazňuje, že je třeba uplatňovat zásadu rovnosti mezi ženami a muži a podporovat konkrétní kroky s cílem dosáhnout v zemích, na něž se vztahuje evropská politika sousedství, efektivního a systematického přístupu založeného na rovnosti pohlaví; naléhavě žádá vlády a občanskou společnost, aby zvýšily sociální začlenění žen, a to mimo jiné prostřednictvím boje proti negramotnosti a podporou zaměstnanosti, aby se zajistilo smysluplné zapojení žen na všech úrovních, neboť rovnost mezi ženami a muži se musí stát nedílnou součástí procesu demokratizace;
9. vyzývá místopředsedkyni Komise / vysokou představitelku, ESVČ a Komisi, aby se při svých jednáních s jižními zeměmi, na něž se vztahuje evropská politika sousedství, zaměřovaly zejména na politické priority EU, jako je zrušení trestu smrti, dodržování lidských práv, včetně práv žen a základních svobod a na ratifikaci řady mezinárodních právních nástrojů, včetně Římského statutu Mezinárodního trestního soudu;
10. pověřuje svého předsedu, aby předal toto usnesení Radě, Komisi a místopředsedkyni Komise / vysoké představitelce Unie pro zahraniční věci a bezpečnostní politiku.
