17.
1.
2011 B7-0036/2011 NÁVRH USNESENÍ předložený na základě otázky k ústnímu zodpovězení B7‑0670/2010
v souladu s čl.
115 odst.
5 jednacího řádu
o opuštěných dětech a mezinárodní adopci v Evropské unii
Jiří Maštálka
za skupinu GUE/NGL
PE455.864v01-00 B7‑0036/2011 Usnesení Evropského parlamentu o opuštěných dětech a mezinárodní adopci v Evropské unii
Evropský parlament ,
– s ohledem na Úmluvu Organizace spojených národů o právech dítěte, přijatou Valným shromážděním OSN dne 20. listopadu 1989,
– s ohledem na Evropskou úmluvu o adopci dětí z roku 1967,
– ohledem na Úmluvu o ochraně dětí a spolupráci při mezinárodním osvojení podepsanou v Haagu dne 29. května 1993,
– s ohledem na postoj organizace UNICEF ve věci mezinárodního osvojení z ledna 2004,
– s ohledem na Evropskou úmluvu o výkonu práv dětí, kterou v roce 1996 přijala Rada Evropy,
– s ohledem na vnitrostátní právní předpisy týkající se rodiny a adopce, které jsou v platnosti v 27 členských státech Evropské unie,
– s ohledem na usnesení Evropského parlamentu o zlepšení právních předpisů a spolupráce mezi členskými státy ve věci adopce dětí ( A4-0392/96 ),
– s ohledem na usnesení Evropského parlamentu ze dne 16. ledna 2008 o strategii EU o právech dítěte (2007/2093 (INI)),
– s ohledem na otázku o mezinárodní adopci v Evropské unii, která byla dne 16. prosince 2010 položena Komisi ( O-0193/2010 – B7-0670/2010 ),
– s ohledem na čl.
115 odst.
5 a čl.
110 odst.
2 jednacího řádu,
A. vzhledem k tomu, že chudoba, nedostatečné systémy sociální péče, chybějící státní sítě sociálních infrastruktur, konflikty a válečné akce patří mezi hlavní příčiny vedoucí k opouštění dětí,
B. vzhledem k tomu, že počet mezinárodních adopcí se každoročně v celosvětovém měřítku téměř zdvojnásobuje, přičemž v rámci převážné většiny mezinárodních adopcí v současnosti přicházejí děti z rozvojových do rozvinutých zemí,
C. vzhledem k tomu, že politiky v oblasti adopcí a vnitrostátní právní předpisy upravující adopce se v jednotlivých členských státech výrazně liší,
D. vzhledem k tomu, že úmluva OSN o právech dítěte upřednostňuje to, aby byly děti vychovávány rodinnými příslušníky před jejich výchovou v adoptivních rodinách, a jednoznačně stanoví, že mezinárodní adopce by měla představovat až poslední řešení,
E. vzhledem k tomu, že rozhodnutí týkající se dětí, a to včetně adopcí, by měla být přijímaná v prvé řadě s ohledem na nejlepší zájem dítěte,
F. vzhledem k tomu, že Haagská úmluva o mezinárodních adopcích z roku 1993 představuje významný nástroj pro prosazování etických a transparentních postupů uplatňovaných v nejlepším zájmu dítěte,
G. vzhledem k tomu, že chybějící regulace a dohled, především pak v zemích původu, společně s případným finančním ziskem vyvolaly vzestup průmyslu zabývajícího se adopcemi, v němž hlavní roli hraje zisk namísto nejlepšího zájmu dítěte,
H. vzhledem k tomu, že Listina základních práv Evropské unie se věnuje otázce práv dítěte a uvádí, že „při všech činnostech týkajících se dětí […] musí být prvořadým hlediskem nejvlastnější zájem dítěte.“
1. zdůrazňuje, že mezinárodní adopce se může proměnit v trh, na němž jsou děti zbožím na prodej, přičemž tento trh se vyznačuje jednosměrným pohybem dětí z chudých a rozvojových zemí do zemí rozvinutých,
2. prohlašuje, že žádná forma adopce není účinným řešením problému opuštění dětí, jestliže se nezabývá příčinami, které k němu vedly, konkrétně pak chudobou, nedostatečnými systémy sociální péče a konflikty;
3. zdůrazňuje rizika toho, aby se mezinárodní adopce nestala postupem, který nebere v potaz práva dětí a neslouží nezbytně jejich nejlepším zájmům; stávající praktiky používané v rámci mezinárodních adopcí odporují úmluvě OSN o právech dítěte, která stanoví, že pokud dítě ztratí svou rodinu, musí alternativní řešení náležitě zohlednit skutečnost, že je žádoucí, aby byla v rámci jeho výchovy zajištěna kontinuita a zachováno jeho kulturní zázemí;
4. zdůrazňuje nebezpečí pašování dětí a s ním spojené vykořisťování a zneužívání adoptovaných dětí,
5. hluboce odsuzuje veškeré trestné činy spáchané s cílem usnadnit adopci a rovněž komerční postupy a praktiky, mezi než patří psychický či finanční nátlak na zranitelné rodiny, ujednání adopcí přímo s rodinami, početí dítěte za účelem adopce, falšování dokumentů prokazujících paternitu a adopce prostřednictvím internetu;
6. zdůrazňuje, že mechanismy k zajištění používání bezpečných postupů nelze ponechat na soukromých společnost zabývajících se adopcemi;
7. vyzývá členské státy, aby zajistily pevné právní a politické rámce, zlepšily výrazně veřejné infrastruktury, jejichž součástí by byly bezplatné veřejné služby pro děti, aby chránily zranitelné rodiny a budovaly kapacity v odvětví sociální péče;
8. zdůrazňuje, že je třeba pomoci rozvojovým a málo rozvinutým zemím, odkud pocházejí adoptované dětí, při rozvoji jejich vlastních zákonů v oblasti adopce a vyškolení vládních zaměstnanců a pracovníků agentur v oblasti veřejného sektoru, kteří se adopcemi zabývají; v přijímacích zemích musí být budoucím rodičům poskytnuta příprava na mezinárodní adopci a je třeba sledovat další vývoj dětí adoptovaných z ciziny (zejména jejich psychický stav);
9. naléhavě vyzývá členské státy ke stanovení záruk s cílem zajistit, aby mezinárodní adopce probíhaly v nejlepším zájmu dítěte a při dodržení jeho základních práv, jak je stanoví mezinárodní právo a Listina základních práv Evropské unie; vyzývá členské státy, aby vytvořily systém spolupráce a zajistily tak dodržování těchto záruk, čímž se zabrání únosům a prodeji dětí a obchodování s nimi;
10. naléhavě vyzývá orgány členských států k zajištění toho, aby do doby než dojde k plnému uplatňování haagské úmluvy byly ochráněny nejlepší zájmy každého jednotlivého dítěte;
11. vyzývá členské státy, aby používaly zásady týkající se mezinárodních adopcí, které jsou obsaženy v Úmluvě o právech dítěte; k těmto zásadám patří zajištění toho, aby adopce povolovaly pouze příslušné orgány, a také zásada, že na mezinárodní adopce se vztahují stejné záruky a standardy jako na adopce vnitrostátní a že mezinárodní adopce nevede k nezákonnému zisku žádné ze zúčastněných stran;
12. vyzývá Komisi a členské státy, aby zaručily uplatňování práv dětí a rozvíjely sociální a rodinné politiky, v nichž je zájem dítěte na prvním místě;
13. naléhavě vyzývá členské státy, aby věnovaly výjimečnou pozornost dětem se zvláštními potřebami, jako jsou děti, které potřebují lékařskou péči, a děti se zdravotním postižením, dětští migranti bez doprovodu a uprchlíci;
14. pověřuje svého předsedu, aby předal toto usnesení předsedovi Evropské rady, Radě, Komisi a parlamentům a vládám členských států.
