P6_TA(2006)0438
Vymáhání prostředků Společenství
A6-0303/2006
Usnesení Evropského parlamentu o vymáhání finančních prostředků Společenství ( 2005/2163(INI) )
Evropský parlament
, -
s ohledem na Bílou knihu Komise o reformě ( KOM(2000)0200 ), a zejména na její část o opatření 96, která se týká účinnější správy vymáhání neoprávněně vyplacených finančních prostředků",
-
s ohledem na sdělení Komise nazvané zlepšení vymáhání pohledávek Společenství, které vznikly při přímém řízení a sdíleném řízení výdajů Společenství ( KOM(2002)0671 ),
-
s ohledem na zprávu Komise Radě a Evropskému parlamentu o používání předpisů v oblasti vzájemné pomoci při vymáhání pohledávek vyplývajících z některých dávek, cel, daní a jiných opatření ( KOM(2006)0043 ),
-
s ohledem na své usnesení ze dne 8. dubna 2003 o udělení absolutoria za rok 2001 Úř. věst.
C 64 E, 12.3.2004, s. 199.
, zejména na body 39 až 43 tohoto usnesení,
-
s ohledem na své usnesení ze dne 29. ledna 2004 o opatřeních navazujících na rozhodnutí o udělení absolutoria za rok 2001 Úř. věst.
C 96 E, 21.4.2004, s. 112.
, zejména na body 7 až 9 tohoto usnesení,
-
s ohledem na své usnesení ze dne 21. dubna 2004 o udělení absolutoria za rok 2002 Úř. věst.
C 104 E, 30.4.2004, s. 640.
, zejména na bod 7 tohoto usnesení,
-
s ohledem na své usnesení ze dne 12. dubna 2005 o udělení absolutoria za rok 2003 Úř. věst.
C 33 E, 9.2.2006, s. 169.
, zejména na body 83 až 85 tohoto usnesení,
-
s ohledem na své usnesení ze dne 7. června 2005 o ochraně finančních zájmů Společenství a boji proti podvodům Úř. věst.
C 124 E, 25.5.2006, s. 232.
,
-
s ohledem na nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství Úř. věst.
L 248, 16.9.2002, s. 1.
, zejména na článek 72 tohoto nařízení,
-
s ohledem na nařízení Komise (ES, Euratom) č. 2342/2002 Úř. věst.
L 357, 31.12.2002, s. 1.
, kterým se stanoví podrobné předpisy pro provádění nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 a zejména na čl.
78 odst.
3 písm. f) a článek 84 tohoto nařízení,
-
s ohledem na zprávu Komise Radě a Evropskému parlamentu o použití prováděcích pravidel k novému finančnímu nařízení ( KOM(2005)0181 ),
-
s ohledem na návrh nařízení Rady, kterým se mění nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství ( KOM(2005)0181 ),
-
s ohledem na nařízení (EHS) č. 595/91 Úř. věst.
L 92, 13.4.1991, s. 43.
(zejména na jeho články 3 a 5 týkající se nesrovnalostí a podvodů) a nařízení (ES) č.1469/95 Úř. věst.
L 145, 29.6.1995, s. 1.
, 515/97 Úř. věst.
L 82, 22.3.1997, s. 1.
, 1258/1999 Úř. věst.
L 160, 26.6.1999, s. 103.
,
-
s ohledem na nařízení (ES) č.1290/2005 ze dne 21. června 2005 o financování společné zemědělské politiky Úř. věst.
L 209, 11.8.2005, s. 1.
(nové nařízení o SZP), a zejména na článek 32 tohoto nařízení,
-
s ohledem na rozsudek Soudního dvora Evropských společenství ve věci C-87/01 P Komise v.
Rada evropských obcí a regionů (CEMR) Sb. rozh.
2003, I-7617.
,
-
s ohledem na článek 256 Smlouvy o ES,
-
s ohledem na článek 45 jednacího řádu,
-
s ohledem na zprávu Výboru pro rozpočtovou kontrolu ( A6-0303/2006 ),
A.
vzhledem k tomu, že Komise dosud neprovedla podrobný akční plán s cílem vyčíslit, identifikovat a objasnit používání částky vyplývající z úroků a pokut, které byly poukázány zemědělským platebním agenturám, jak Parlament požadoval v bodech 39 až 43 ve svém výše uvedeném usnesení o udělení absolutoria za rok 2001,
B.
vzhledem k tomu, že Parlament ve svém výše uvedeném usnesení o opatřeních navazujících na rozhodnutí o udělení absolutoria za rok 2001 se znepokojením konstatuje, že tento podrobný plán neexistuje a že na druhé straně se částky finančních prostředků Společenství, které jsou získány zpět v rámci sdíleného řízení, pravidelně nezapisují do rozpočtu EU,
C.
vzhledem ke společnému semináři konanému dne 30. března 2006 v Bledu, Slovinsko, kterou pořádaly slovinské celní úřady a Evropský protikorupční úřad (OLAF) za účasti veterinářů, odborníků z oblasti zdravotnictví a vyšetřovatelů zabývajících se bojem proti podvodům, jehož tématem byla opatření, která je třeba přijmout v rámci boje proti nelegálnímu obchodu se zemědělskými produkty, a zdravotní rizika, která z nich mohou vyplývat pro spotřebitele,
Finanční nařízení
1.
připomíná, že podle finančního nařízení lze, pokud dlužník dobrovolně nevrátí dlužnou částku, dosáhnout zpětného získání pohledávek Evropské unie soudní cestou nebo prostřednictvím vykonatelného rozhodnutí ve smyslu článku 256 Smlouvy o ES;
2.
pokud jde o zpětné získávání prostředků, vítá tři návrhy, které předložila Komise v rámci změny finančního nařízení z roku 2002 a které spočívají v zásadě v tom, že:
-
pohledávkám Společenství bude přiznáno výsadní postavení tím, že budou postaveny na roveň daňovým pohledávkám členských států,
-
bude stanovena promlčecí lhůta pěti let pro zpětné získání pohledávek Společenství, přičemž tuto lhůtu lze samozřejmě prodloužit v případě aktivní snahy o vymáhání dlužných prostředků, čímž by se zvýšila bezpečnost jak institucí, tak dlužníků,
-
k pohledávkám Společenství se bude přistupovat jako k běžným pohledávkám ve smyslu nástrojů přijatých v oblasti soudní spolupráce ve věcech občanského práva (viz čl.
72 odst.
2, články 73a a 73b výše uvedeného návrhu nařízení, kterým se mění nařízení (ES, Euratom) č. 1605/2002;
3.
vyzývá Komisi, aby připravila revizi finančního nařízení, a zejména jeho prováděcích předpisů tak, aby z nich jasně vyplynula přesná klasifikace nárůstu pohledávek vzniklých z různých typů plateb Společenství;
4.
připomíná, že tento návrh je uveden v čl.
3 odst.
1 prováděcích předpisů k finančnímu nařízení; dále připomíná, že v článku 105 těchto prováděcích předpisů se rozlišuje mezi předběžným financováním, průběžným financováním a uzavřením výdajů a dále se rozlišuje mezi předběžným financováním, které se poskytuje členským státům při plnění dohody ve smyslu článku 88 finančního nařízení nebo v rámci předvstupních nástrojů a záloh podle článku 265 prováděcích pravidel k finančnímu nařízení;
5.
konstatuje, že musí být přijata opatření pro vymáhání záloh v případech, kdy projekt musí být ukončen kvůli zásahu vyšší moci nebo z jiných důvodů; upozorňuje také na to, že takové případy mohou být řešeny tak, že se namísto vymáhání dlužné částky vyrovná splatná a jistá pohledávka smluvního partnera vůči Evropské unii z jiné smlouvy;
6.
domnívá se, že je třeba chránit legitimní očekávání příjemce v zásadě tehdy, pokud finanční prostředky spotřeboval, nebo provedl taková finanční opatření, která nelze vzít zpět vůbec nebo pouze za cenu nepřiměřených postihů; je toho názoru, že na legitimní očekávání se příjemce nemůže odvolávat, pokud
a)
dosáhl schválení výdajů prostřednictvím úmyslného podvodného jednání, výhrůžky nebo úplatku;
b)
dosáhl schválení výdajů poskytnutím informací, které byly v podstatné míře nepravdivé nebo neúplné; a
c)
věděl o protiprávnosti opatření, na jejichž základě bylo schválení uděleno, nebo o ní nevěděl z důvodu hrubé nedbalosti;
7.
domnívá se, že by Komise měla Parlamentu pravidelně předkládat přehled nevyřešených vymáhaných pohledávek rozepsaných podle celkové dlužné částky připadající na každé generální ředitelství a podle stáří nevyřešených pohledávek;
8.
domnívá se, že zásady obecnosti a správnosti rozpočtu, jak jsou stanoveny ve Smlouvě a v platném finančním nařízení, musí být dodrženy v prováděcích předpisech a v právních předpisech pro jednotlivé sektory;
9.
domnívá se proto také, že členské státy musí zejména prokázat, že dodržují mezinárodní účetní standardy; a že je nutno si položit otázku, zda tento základ může EU použít pro dosažení společného přístupu k těmto standardům;
10.
upozorňuje na skutečnost, že podle čl.
78 odst.
1 písm. c) finančního nařízení může schvalující osoba určit, jestli je výdaj v souladu s ustanoveními dohody, a že před tím, než schvalující osoba odešle příkaz k vymáhání účetnímu, musí prověřit, jestli příjemce mohl schválení výdajů legitimně očekávat a jestli by jeho legitimní očekávání mělo být chráněno s ohledem na veřejný zájem na vymáhání dlužné částky;
11.
konstatuje, že možnost poskytnout dlužníkovi dodatečnou platební lhůtu pro složení jistoty a zaplacení úroků z prodlení podle článku 85 prováděcích pravidel k finančnímu nařízení je využívána příliš málo a že by tímto způsobem mohla být získána zpět alespoň část požadované částky;
12.
konstatuje, že pokud byly splněny podmínky pro vyrovnání, ve většině případů dojde k vymožení pohledávky započtením dlužné částky na vrub dluhu smluvního partnera; v případech, kdy není vyrovnání možné, se může v konečném důsledku pohledávka vymáhat pouze tak, že se smluvnímu partnerovi pohrozí, že pokud požadovanou částku nezaplatí, nebude již v budoucnosti přicházet v úvahu jako smluvní partner;
13.
považuje za důležité připomenout, že by schvalující osoba měla bezodkladně uvědomit úřad OLAF, pokud zjistí, že neexistuje shoda mezi výdaji a dohodou o financování nebo bylo schválení výdajů dosaženo pomocí podvodného jednání, výhrůžky nebo úplatku;
Postupy
14.
konstatuje, že sedm let po vypuknutí skandálu týkajícího se podvodu s máslem "Italburro" a přes veškerou pozornost, kterou tomuto případu věnovaly evropské instituce, zejména Evropský parlament a Komise (OLAF),
a)
se podařilo získat zpět částku nižší než 0,1 % odhadovaného výnosu podvodu;
b)
na postup italských orgánů, díky němuž se podařilo rozbít síť organizovaného zločinu, předat spravedlnosti desítky viníků, zabavit stovky tun falšovaných výrobků a získat důkazy o vývozu desítek tisíc tun falešného másla do jiných zemí EU, nenavazovala téměř žádná další činnost, přičemž spolupráce na evropské úrovni se ukázala jako velmi neuspokojivá či dokonce neexistující;
c)
postupy jednotlivých členských států jsou odlišné a vzájemně neslučitelné, sama skutečnost, že obchodování s falšovanými látkami je možno považovat v jednom členském státě za trestný čin a v jiném za pouhý administrativní nedostatek, způsobuje, že výše prostředků, které se podařilo získat zpět, je oproti očekávání řádově desetkrát menší;
d)
zcela se přehlíží otázka veřejného zdraví, dodnes nikdo nezkoumal, zda nedošlo ke kontaminaci másla používáním zakázaných látek v potravinách po epidemii nemoci šílených krav;
15.
konstatuje, že přes skutečnost, že Komise uznala existenci protiprávního jednání v tzv. aféře "Blue Dragon" a rozhodla se omezit finanční prostředky EU, které měly souvislost s podvodem, se domnívá, že náleží do výlučné odpovědnosti členského státu, který se podílí na řízení těchto fondů, aby vyšetřil úplný rozsah údajných nesrovnalostí, stíhal pachatele nebo vyžadoval kompenzace pro oběti podvodu; též konstatuje skutečnost, že se o aféru "Blue Dragon" dělí dva členské státy, Španělsko a Francie, což ztěžuje přisouzení zodpovědnosti, a aféra tak má zřetelněji evropský charakter; domnívá se, že Komise je veřejným orgánem s přímou odpovědností vůči evropským občanům, na jejichž důvěře je prostřednictvím Evropského parlamentu závislá, a proto by se Komise neměla snažit pouze o vymáhání evropských finančních prostředků z těch členských států, kde byly zneužity, nýbrž by měla také vyvinout co největší úsilí, aby dohlédla na stíhání pachatelů a odškodnění jejich obětí;
16.
připomíná, že postup vymáhání pohledávek soudní cestou nebo vykonatelným rozhodnutím, který umožňuje článek 256 Smlouvy o ES, byl dosud používán pouze výjimečně, a to převážně pro vymáhání pokut uložených v souvislosti s hospodářskou soutěží; bere na vědomí záměr Komise umožnit v budoucnu široké uplatnění tohoto postupu v souladu s finančním nařízením;
17.
upozorňuje na zdlouhavost postupu institucionálního typu, který Komise v současnosti používá při zpětném získávání prostředků a který spočívá v tom, že pokud nedojde k dobrovolné úhradě pohledávky, jsou osloveny vnitrostátní orgány, a dále upozorňuje, že úhradu pohledávky tedy nelze vymoci a že v nejlepším případě dojde k vyrovnání opožděně, což je v rozporu s finančními zájmy Společenství;
18.
pokud jde o postup formou vykonatelného rozhodnutí, domnívá se, že komunikaci mezi Komisí a členskými státy je nutno zjednodušit a že by bylo užitečné navázat přímější styky mezi odděleními Komise a příslušnými orgány členských států;
Reforma úřadu OLAF
19.
domnívá se mimoto, že je třeba uvažovat na jedné straně o způsobu, jak řešit nedostatek prostředků, které mají k dispozici vnitrostátní orgány odpovědné za soudní stíhání, což umožní správně docenit složitost problematiky podvodů v rámci EU, a na druhé straně o způsobu, jakým musí příslušné instituce Unie spolupracovat s vnitrostátními kontrolními orgány, aby je upozornily a zapojily do vyšetřování případů podvodu; připomíná, že vnitrostátní kontrolní orgány nejsou povinny obracet se na tyto instituce;
20.
domnívá se také, že je třeba zkoumat možnosti užší spolupráce s Eurojustem a Europolem, aby se posílila účinná ochrana finančních zájmů Unie, rovněž se však domnívá, že je třeba posoudit možnosti dosáhnout úplné administrativní nezávislosti úřadu OLAF na Komisi a ve vztahu k jiným institucím;
21.
konstatuje, že současná organizace úřadu OLAF byla, s ohledem na nezávislost jeho vyšetřovací činnosti na jedné straně a administrativní spolupráci tohoto úřadu s Komisí na straně druhé, ve zvláštní zprávě Účetního dvora 1/2005 označena za dobře fungující; především tato zpráva konstatovala, že nezávislost byla zajištěna v praxi, protože se Komise do práce úřadu OLAF nevměšovala;
22.
i přes již přijatá opatření zjišťuje, že otázka vyjasnění pravidel pro zahajování a ukončování vyšetřování prováděných úřadem OLAF a také jejich rozšíření předpokládá další iniciativy legislativního orgánu, které by měly také brát v úvahu posílení vazby mezi Pralamentem a úřadem OLAF;
23.
se zájmem očekává předložení návrhu nařízení Komise o reformě úřadu OLAF;
Veřejné zdraví
24.
připomíná, že podle platných předpisů mají nárok na náhrady pouze produkty legální, zdravé a způsobilé k uvedení na trh a že produkty, které této charakteristice nevyhovují, nemají nárok na jakoukoli formu podpory;
25.
zjišťuje, že – jak připomněl ředitel úřadu OLAF na výše uvedené schůzce v Bledu – podvody při obchodování se zemědělskými produkty představují jasné potenciální riziko pro zdraví lidí a zvířat;
26.
domnívá se, že je nezbytně nutné přimět vnitrostátní a mezinárodní kontrolní útvary, aby věnovaly tomuto problému více pozornosti, a že pouze úzká mezinárodní spolupráce, do níž by se měly zapojit i třetí státy, může v konečném důsledku zajistit lepší ochranu spotřebitele a finančních zájmů EU;
27.
zjišťuje, že různé nelegální praktiky, které byly předmětem zkoumání, ukazují, že je naléhavě nutné zesílit spolupráci mezi vnitrostátními celními orgány, veterinárními správami a orgány EU, jako je úřad OLAF;
28.
zdůrazňuje, že Komise nemá, na rozdíl od členských států, v rámci ochrany veřejného zdraví spotřebitelů v Evropské unii kontrolní pravomoc v oblasti analýzy produktů;
29.
připomíná, že v případě falešného másla se původní podvod netýkal zdraví, ale složení daných produktů, které patří do odvětví, které získává vysoké dotace Společenství;
30.
domnívá se, že by Komise a úřad OLAF měly zajistit, že členské státy prostřednictvím svých quasi veřejnoprávních orgánů jsou schopny provádět dostatečně časté kontroly a že je provádějí skutečně nezávislí kontroloři;
31.
domnívá se, že pokud může mít podvod v určitém okamžiku důsledky pro veřejné zdraví, měly by o tom být informovány příslušné zdravotnické orgány, jež by měly mít v rámci řádného postupu přístup ke vzorkům produktů; domnívá se také, že doba uchovávání těchto vzorků by měla být výrazně prodloužena;
Vyšetřování prováděné úřadem OLAF a vnitrostátní postupy
32.
konstatuje, že úřad OLAF nemá k dispozici potřebné informace o množstvích daných produktů; zahájení vyšetřování trestného činu má, jak se ukázalo, katastrofální důsledky z hlediska snahy získat zpět finanční prostředky, i když je pravda, že úřad OLAF by z právního hlediska mohl jménem Komise zpochybnit rozhodnutí vnitrostátních orgánů;
33.
připomíná, že i když v některých státech je možné přistoupit k vymáhání pohledávek i v průběhu trestního řízení, v soudních systémech řady zemí neumožňuje trestní řízení vést občanskoprávní spor, a v důsledku toho je nemožné získat zpět dlužné částky, protože probíhá řízení před soudním orgánem;
34.
lituje toho, že v některých státech jsou nesrovnalosti nebo podvody stíhatelné pouze u jednotlivě prokázaných částek, tj. u jednotlivých šarží produktů, a pokud šarže chybí, je příslušný subjekt automaticky považován za nevinný;
Informování a záznamy o nesrovnalostech a vymáhaných prostředcích
35.
lituje, že Komise nezavedla akční plán, o němž se hovoří v bodech 39 až 43 výše uvedeného usnesení o udělení absolutoria za rok 2001 a v usnesení o dalších krocích následujících po udělení absolutoria;
36.
vítá pozitivní odpověď Komise na opakované žádosti Parlamentu – jmenovitě ty, které jsou vyjádřeny v odstavci 102 výše uvedeného usnesení Parlamentu o udělení absolutoria na rok 2001, aby byly zveřejněny částky poskytnuté z rozpočtu EU a jména příjemců, jak navrhuje Evropská iniciativa pro transparentnost ( KOM(2006)0194 - SEC(2005)1300 ); vyjadřuje však politování nad tím, že příslušné informace týkající se zpětného znovunabytí finančních prostředků Společenství jsou z Evropské iniciativy pro transparentnost vyňaty; vyzývá Komisi, aby rozpočtovému orgánu, ale i veřejnosti zpřístupnila jména a informace o výši znovunabytých finančních prostředků z rozpočtu EU nebo připsaných do tohoto rozpočtu, jakož i informace o konečném využití těchto částek;
37.
považuje za zásadní, aby právní rámec stanovil povinnost zaúčtování veškerých pohledávek vyplývajících z nesrovnalostí, výše navrácených prostředků, úroků a pokut skutečně vyplacených třetím subjektům z prostředků Společenství, a to v souladu se zásadami obecnosti a správnosti rozpočtu stanovenými ve Smlouvě a ve finančním nařízení, a vyzývá Komisi, aby vyvíjela úsilí v tomto směru;
38.
domnívá se, že Komise musí zajistit uplatňování zásad oddělení funkcí schvalující osoby, auditu a certifikace, které se vyžadují u výdajů Společenství v rámci přímého řízení, rovněž u výdajů Společenství podléhajících sdílené odpovědnosti;
39.
konstatuje, že nikoliv Komise, nýbrž členské státy zajišťují podle zásady sdíleného řízení, aby byly pro výdaje Společenství se sdílenou odpovědností používány totožné zásady nezávislosti oblastí řízení, hospodářské kontroly a certifikace, jako u výdajů Společenství v přímém řízení; dále konstatuje, že toto se týká především zřizování akreditovaných platebních agentur zodpovědných za provádění plateb s interním auditem a zřizování nezávislých certifikačních subjektů pro účely nařízení (ES) č. 1663/95 Úř. věst.
L 158, 8.7.1995, s. 6.
, týkajícího se záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF-Z), a rovněž nezávislých osob nebo útvarů ve smyslu čl.
38 odst.
1 písm. f) nařízení (ES) č. 1260/1999 Úř. věst.
L 161, 26.6.1999, s. 1.
ve spojení s článkem 15 nařízení (ES) č. 438/2001 Úř. věst.
L 63, 3.3.2001, s. 21.
;
40.
domnívá se, že vymáháním prostředků by se měly zabývat buď státní orgány, pokud rozpočet EU může financovat náklady vymáhání, nebo ziskové subjekty; domnívá se, že v takovém případě musí být přirozeně pověřeny touto činností formou zadání veřejných zakázek;
41.
je v každém případě přesvědčen, že revize rámcového právního rámce musí zajistit uplatňování pravidel transparentnosti a vyloučení střetu zájmů, pokud jde o motivaci, částky a využití částek získaných z pokut a úroků a vymáhání finančních prostředků Společenství;
Evropský veřejný žalobce
42.
připomíná výše uvedený rozsudek Soudního dvora ve věci C-87/01 P Komise v.
CEMR, v níž Soud dospěl k závěru, že od okamžiku, kdy má podnik sídlo v jednom z členských států, se předpokládá, že právo tohoto státu má vyšší právní sílu než Komise, zejména z toho důvodu, že nadřazenost práva Společenství neospravedlňuje výklad, že nad rozhodnutím soudce příslušného státu převažuje rozhodnutí Komise;
43.
na druhé straně je toho názoru, že zřízení funkce evropského veřejného žalobce bude důležitým rozhodnutím, pokud tím bude usnadněn přímý přístup ke státním zastupitelstvím jednotlivých členských států, že to umožní určitým způsobem lépe "sblížit" postup; domnívá se, že by vytvoření vazeb směřujících k úřadu evropského veřejného žalobce vedlo ke snížení jejich mnohočetnosti; připomíná, že OLAF sice má pravomoc zasáhnout v rámci svého vyšetřování, nemá ale pravomoc soudní;
44.
konstatuje, že na projekt evropského veřejného žalobce je třeba pohlížet spíše jako na projekt dlouhodobý a že k tomu, aby se v krátké době dosáhlo zlepšení, se musí plánování soustředit na koordinaci státních zastupitelství členských států, aby se tak dosáhlo přidané hodnoty, což povede ke snížení objemu práce úřadu OLAF a ochraně finančních zájmů Společenství;
o
o o
45.
pověřuje svého předsedu, aby předal toto usnesení Radě, Komisi, Soudnímu dvoru, Účetnímu dvoru, dozorčímu výboru OLAF a úřadu OLAF.
