Odpověď pana Kyprianoua jménem Komise
(2. října 2007)
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/13/ES ze dne 20. března 2000, o sbližování právních předpisů členských států týkajících se označování potravin, jejich obchodní úpravy a související reklamy Úř. věst.
L 109, 6.5.2000 . , stanoví právní rámec pravidel pro označování potravin, které jsou určeny k dodání konečnému spotřebiteli nebo do restaurací, jídelen nebo dalších zařízení společného stravování.
Tato směrnice byla naposledy pozměněna směrnicí 2003/89/ES Úř. věst.
L 308, 25.11.2003 . , přičemž tato změna zavedla povinnost uvádět veškeré složky přítomné v potravinách na jejich etiketě, zejména s cílem zajistit, aby byli informováni zákazníci trpící alergiemi na potraviny, nebo ti, kteří se z jakéhokoli důvodu chtějí určitým složkám potravin vyhnout.
Nová směrnice rovněž zavedla seznam 14 složek potravin, které musejí být na etiketě jasně uvedeny, protože mají tendenci vyvolávat u citlivých osob nežádoucí účinky (alergie nebo nesnášenlivost).
Harmonizované právní předpisy EU byly vytvořeny hlavně proto, aby zajistily fungování vnitřního trhu.
Prodej nebalených potravin nebo balení potravin v místě prodeje na požádání spotřebitele bylo proto považováno za záležitost, kterou mají upravit vnitrostátní orgány.
Z toho důvodu směrnice 2000/13/ES předvídá závazek, aby členské státy přijaly prováděcí pravidla ohledně toho, které údaje z povinných informací by se měly zákazníkovi sdělovat a jakým způsobem je sdělovat v případě nebalených potravin, aby zákazník obdržel dostatečné informace.
Komise však uznává, že s přijetím konkrétních pravidel o označování alergenů na etiketách potravin v hotovém balení v roce 2003 mohou vzniknout potenciální nesrovnalosti mezi potravinami v hotovém balení a potravinami nebalenými.
Následující přezkum právních předpisů o označování potravin se proto bude zabývat otázkou nedostatku informací o alergických složkách na nebalených potravinách.
