12.
5.
2010 B7-0265/2010 NÁVRH USNESENÍ předložený na základě prohlášení Rady a Komise
v souladu s čl.
110 odst.
2 jednacího řádu
o konferenci hodnotící Římský statut Mezinárodního trestního soudu konané v Kampale v Ugandě
Laima Liucija Andrikienė
,
José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra
,
Cristian Dan Preda
,
Filip Kaczmarek
,
László Tőkés
za skupinu PPE
Richard Howitt
,
Ana Gomes
,
Véronique De Keyser
,
Maria Eleni Koppa
za skupinu S&D
Marietje Schaake
za skupinu ALDE
Barbara Lochbihler
,
Heidi Hautala
,
Eva Joly
za skupinu Verts/ALE
Marie-Christine Vergiat
,
Helmut Scholz
za skupinu GUE/NGL
PE441.859v01-00 B7-0265/2010 Usnesení Evropského parlamentu o konferenci hodnotící Římský statut Mezinárodního trestního soudu konané v Kampale v Ugandě
Evropský parlament ,
– s ohledem na rozhodnutí svolat od 31. května do 11. června 2010 do Kampaly v Ugandě konferenci hodnotící Římský statut Mezinárodního trestního soudu (ICC), které přijalo shromáždění smluvních stran na 8. plenárním zasedání dne 26. listopadu 2009 Usnesení ICC-ASP/8/Res.6.
,
– s ohledem na předchozí usnesení a zprávy hodnotící konference a zejména na usnesení ICC-ASP/7/Res.2 o postupu pro jmenování a volbu soudců, žalobce a zástupců žalobců ICC,
– s ohledem na svá předchozí usnesení o Mezinárodním trestním soudu, zejména na usnesení ze dne 19. listopadu 1998 Úř. věst.
C 379, 7.12.1998, s. 265.
, 18. ledna 2001 Úř. věst.
C 262, 18.9.2001, s. 262.
, 28. února 2002 Přijaté texty, P5_TA(2002)0082 .
, 4. července 2002 o návrhu zákona na ochranu pracovníků USA ve službě (ASPA) Přijaté texty, P5_TA(2002)0367 .
a 26. září 2002 Přijaté texty, P5_TA(2002)0449 .
a na své usnesení ze dne 22. května 2008 Přijaté texty, P6_TA(2008)0238 .
,
– s ohledem na Římský statut Mezinárodního trestního soudu (ICC), který vstoupil v platnost dne 1. července 2002,
– s ohledem na prohlášení předsednictví Rady ze dne 1. července 2002 o Mezinárodním trestním soudu učiněné jménem Evropské unie,
– s ohledem na význam, který ICC i EU přikládají upevnění právního státu a dodržování lidských práv a mezinárodního humanitárního práva, zachování míru a posílení mezinárodní bezpečnosti v souladu s Chartou Organizace spojených národů a s čl.
21 odst.
2 Smlouvy o Evropské unii,
– s ohledem na skutečnost, že dne 16. června 2003 přijala Rada EU k Mezinárodnímu trestnímu soudu společný postoj 2003/444/SZBP Úř. věst.
L 150, 18.6.2003, s. 67.
, v němž uvádí, že závažné trestné činy spadající do jurisdikce Mezinárodního trestního soudu znepokojují všechny členské státy, které jsou odhodlány spolupracovat při předcházení těmto trestným činům a ukončit beztrestnost jejich pachatelů, a s cílem podpořit účinné fungování soudu a zvýšit jeho všeobecnou podporu prosazováním co nejširší účasti v Římském statutu;
– s ohledem na akční plán pro koordinaci činnosti EU, všeobecnou platnost a integritu Římského statutu a nezávislost a účinné fungování ICC, který navázal na společný postoj dokončený EU dne 4. února 2004 Dokument 5742/04.
,
– s ohledem to, že EU přijala soubor „hlavních zásad“ Hlavní zásady týkající se ujednání mezi státem, který je smluvní stranou Římského statutu Mezinárodního trestního soudu, a Spojenými státy, pokud jde o podmínky předávání osob soudu.
, jež pevně stanovují minimální ukazatele, které musí respektovat smluvní strany ICC při uzavírání dvoustranných dohod o nevydávání,
– s ohledem na několik rozhodnutí Rozhodnutí Rady 2002/494/SVV ze dne 13. června 2002 (Úř. věst.
L 167, 26.6.2002, s. 1) o vytvoření evropské sítě kontaktních míst týkajících se osob odpovědných za genocidu, zločiny proti lidskosti a válečné zločiny; rámcové rozhodnutí 2002/584/SVV ze dne 13. června 2002 (Úř. věst.
L 190, s. 1) o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy; rozhodnutí (2003/335/SVV) ze dne 8. května 2003 (Úř. věst.
L 118, s. 12) o vyšetřování a trestním stíhání genocidy, zločinů proti lidskosti a válečných zločinů.
, která přijala Rada EU v oblasti spravedlnosti, svobody a bezpečnosti s cílem posílit spolupráci mezi členskými státy při vyšetřování a trestním stíhání genocidy, zločinů proti lidskosti a válečných zločinů na vnitrostátní úrovni,
– s ohledem na Stockholmský program, který orgány EU vyzývá, aby podporovaly a prosazovaly činnost, kterou Unie a členské státy vyvíjejí v oblasti boje proti beztrestnosti, a aby bojovaly proti genocidě, válečným zločinům a zločinům proti lidskosti, a „v této souvislosti prosazovaly spolupráci mezi členskými státy, [...] a s Mezinárodním trestním soudem“,
– s ohledem na značný pokrok učiněný od zvolení prvních soudců a žalobců a na skutečnost, že soud nyní provádí vyšetřování v pěti zemích (Keňa, DR Kongo, Súdán/Dárfúr, Uganda a Středoafrická republika),
– s ohledem na skutečnost, že hodnotící konference ICC je vhodným okamžikem k zamyšlení se nad postupem soudu a jeho činností v oblasti prevence a řešení ozbrojených konfliktů se zvláštním důrazem na rezoluci Rady bezpečnosti OSN č. 1325 o ženách, míru a bezpečnosti,
– s ohledem na vysvětlující memorandum Římského statutu, které definuje jurisdikci ICC, jež považuje znásilnění, sexuální otroctví, nucenou prostituci, nucené těhotenství, nucenou sterilizaci nebo „jakoukoli jinou formu sexuálního násilí srovnatelné závažnosti“ za zločin proti lidskosti,
– s ohledem na sdělení Rady a Komise o konferenci hodnotící Římský statut mezinárodního trestního soudu konané v Kampale v Ugandě,
– s ohledem na čl.
110 odst.
2 jednacího řádu,
A. vzhledem k tomu, že EU je spolehlivým podporovatelem ICC, propaguje všeobecnou platnost Římského statutu a brání jeho integritu s cílem chránit a rozšířit nezávislost, legitimitu a účinnost mezinárodního soudního procesu,
B. vzhledem k tomu, že dosažení nejširší možné ratifikace a uplatňování Římského statutu bylo také cílem EU při jednáních o rozšíření a v procesu přistupování nových členských států EU,
C. vzhledem k tomu, že EU systematicky zahrnuje ustanovení o ICC do mandátů pro jednání a do dohod se třetími zeměmi,
D. vzhledem k tomu, že dodržování, prosazování a ochrana všeobecně platných lidských práv je součástí etického a právního acquis Unie a jedním ze základních kamenů evropské jednoty a integrity Článek 2, čl.
3 odst.
5 a článek 6 Smlouvy o EU.
,
E. vzhledem k tomu, že úloha EU jako globálního hráče v posledních desetiletích vzrostla,
F. vzhledem k tomu, že zvláštní zástupci EU prosazují politiky a zájmy EU v problémových oblastech a zemích a hrají aktivní úlohu v úsilí o upevnění míru, stability a právního státu,
G. vzhledem k tomu, že v dubnu 2006 se EU stala první regionální organizací, která s ICC podepsala dohodu o spolupráci a pomoci Úř. věst.
L 115, 28.4.2006.
,
H. vzhledem k tomu, že během více než 10 let poskytla EU přes 40 milionů EUR v rámci finančního nástroje EIDHR na projekty zaměřené na podporu ICC a mezinárodního trestního soudnictví,
I. vzhledem k tomu, že Smíšené parlamentní shromáždění AKT-EU aktivně podporovalo začlenění mezinárodního trestního soudnictví do revidované dohody o partnerství AKT-EU (dohoda z Cotonou) a přijalo několik usnesení zaměřených na prosazení boje proti beztrestnosti do mezinárodní rozvojové spolupráce a příslušného politického dialogu,
J. vzhledem k tomu, že tato hodnotící konference představuje pro státy, které jsou smluvními stranami, i pro nestátní smluvní strany, občanskou společnost a jiné zúčastněné subjekty klíčovou příležitost, aby znovu důrazně potvrdily svůj závazek ohledně spravedlnosti a odpovědnosti,
K. vzhledem k tomu, že smluvní strany využily příležitost hodnotící konference k tomu, aby zašly dále než jen k navrhovaným změnám Římského statutu a zmapovaly stav ICC více než 10 let po jeho založení a šířeji zhodnotily situaci v mezinárodním trestním soudnictví se zaměřením na čtyři hlavní témata, jmenovitě: doplňkovost, spolupráci, dopad systému Římského statutu na oběti a postižená společenství a mír a spravedlnost,
L. vzhledem k tomu, že i když má ICC 111 smluvních stran, některé regiony jako např. Blízký a Střední východ, severní Afrika a Asie jsou stále nedostatečně zastoupeny,
M. vzhledem k tomu, že pro účinnost a úspěch systému mezinárodního trestního soudnictví má zásadní význam spolupráce mezi státy, mezinárodními organizacemi a ICC, zejména z hlediska kapacit pro vymáhání práva,
N. vzhledem k tomu, že dne 19. dubna 2010 byl poprvé od vytvoření ICC k němu podán podnět týkající se nedostatečné ochoty ke spolupráci nějakého státu,
O. vzhledem k tomu, že zásada doplňkovosti, na jejímž základě byl založen Římský statut, vychází z toho, že stát sám má vyšetřovat a případně trestně stíhat osoby, které jsou podezřelé ze spáchání trestných činů podle mezinárodního práva,
P. vzhledem k tomu, že ve většině konfliktů, v jejichž případě se soudnictví nestalo součástí mírotvorného procesu, došlo k opětovnému propuknutí násilí,
1. znovu zdůrazňuje svou pevnou podporu ICC a jeho cílům; zdůrazňuje, že Římský statut byl ratifikován všemi členskými státy jako základní prvek demokratických zásad a hodnot Unie, a vyzývá proto členské státy, aby dodržovaly statut v plném rozsahu jako součást acquis EU;
2. zdůrazňuje význam volby africké Ugandy za hostitelskou zemi této hodnotící konference a vyjadřuje podporu žádosti Soudu o otevření styčné kanceláře u Africké unie v Addis Abebě, čímž uznává všeobecný rozměr „systému Římského statutu“;
3. podtrhuje význam zásady všeobecné platnosti Římského statutu a vyzývá místopředsedkyni Komise / vysokou představitelku Unie pro zahraniční věci a bezpečnostní politiku, aby aktivně podporovala přistoupení ke statutu a jeho ratifikaci;
4. naléhavě vyzývá členské státy, aby se zúčastnily hodnotící konferenci na nejvyšší možné úrovni zahrnující hlavy států a vlád a aby znovu veřejně potvrdily svůj závazek vůči ICC;
5.
5. vybízí členské státy, aby přislíbily pomoc, a znovu tak potvrdily svůj závazek vůči ICC a zdůraznily konkrétní kroky, které se chystají na jeho podporu přijmout, mimo jiné tím, že přislíbí, že budou uplatňovat Římský statut, ratifikovat a uplatňovat dohodu o výsadách a imunitách ICC, spolupracovat s ostatními státy, které mají menší schopnost prosazovat všeobecné přijetí soudu, a potvrdí svůj příspěvek s ohledem na posílení systému doplňkovosti a spolupráci, zejména s ohledem na dopad na oběti a postižená společenství i s ohledem na další oblasti Římského statutu;
6. rozhodně podporuje začlenění trestného činu agrese do článku 5.1 Římského statutu v rámci vnitřní jurisdikce ICC – v tomto ohledu se zvláštní pracovní skupina shromáždění smluvních stran Římského statutu dohodla, že pro účel statutu se „trestným činem agrese“ rozumí „plánování, příprava, zahájení nebo provedení činu agrese, který svou povahou, závažností a rozsahem představuje zjevné porušení Charty Organizace spojených národů, a to osobou, která je v pozici, kdy účinně kontroluje nebo řídí politické či vojenské kroky státu“;
7. rozhodně prohlašuje, že jakékoli rozhodnutí o definici trestného činu agrese musí respektovat nezávislost soudu; doporučuje, aby státy přijaly návrh, který nevyžaduje žádný jurisdikční filtr ke stanovení toho, zda byl trestný čin agrese spáchán, předtím, než může žalobce ICC pokračovat ve vyšetřování, a pokud hodnotící konference rozhodne, že je třeba jurisdikční filtr zřídit, měla by vyžadovat, aby skutečnost, zda byl trestný čin agrese spáchán, zjišťovala příslušná komora během soudního řízení již stanoveného v Římském statutu;
8. vyzývá členské státy, aby se smysluplně zapojily do mapování současného stavu tím, že se aktivně zúčastní oficiálních panelových diskusí i akcí pořádaných občanskou společností (a dalšími zúčastněnými stranami) na okraji oficiální konference;
9. naléhavě vyzývá členské státy, aby při příležitosti hodnotící konference také znovu ujistily o svém závazku vůči soudu slíbením konkrétní pomoci ve čtyřech oblastech, které jsou mapovány, a aby své závazky dodržely;
10. podporuje ICC během hodnotící konference v procesu mapování každé fáze uplatňování a dopadu Římského statutu s ohledem na perspektivy obětí a postižených společenství;
11. je znepokojen dopadem systému Římského statutu na oběti, jednotlivce a společenství postižená trestnými činy, které spadají do jurisdikce ICC; domnívá se, že je klíčové zajistit, aby oběti a postižená společenství měly přístup k informacím o činnosti soudu a aby této činnosti rozuměly, dále aby práva a zájmy obětí představovaly prvořadý zájem stran Římského statutu s ohledem na to, že ICC je soudním orgánem, který doplňuje prvořadou úlohu států při poskytování ochrany a usnadňování přístupu ke spravedlnosti a účinnému odškodnění obětí, ať jednotlivě či kolektivně; domnívá se, že by členské státy měly:
- aktivně spolupracovat, pokud ICC vydá zatýkací rozkaz na některou osobu na území EU, aby se tak usnadnil převoz této osoby k ICC a mohla být souzena;
- vzít na vědomí inovativní nástroje, které má ICC k dispozici k prosazení práva obětí na spravedlnost, včetně možnosti, aby se oběti zúčastnily soudního jednání ICC a požádaly o odškodnění, s ohledem na doplňkovou úlohu Svěřeneckého fondu pro oběti při poskytování odškodnění a jiné pomoci, včetně ochrany svědků; zajistit, aby oběti i jejich právníci měli k dispozici přiměřenou právní pomoc a ochranu;
- uznat pokrok, který soud dosud učinil při pomáhání postiženým společenstvím, a podporovat jej, aby tuto činnost dále prohluboval; zdůraznit význam operací ICC v terénu, které zvyšují účinek soudu pro oběti a postižená společenství;
- zejména se zaměřit na skupiny, jako jsou ženy a děti, které byly historicky marginalizovány, aby se zajistilo, že se mezinárodní trestní soudnictví nestane nástrojem, který pokračuje v poškozování obětí a posilování stereotypů;
- ohlásit významný finanční příspěvek do Svěřeneckého fondu pro oběti;
- stýkat se se zástupci občanské společnosti během hodnotící konference, aby se zajistilo, že jejich názory budou přiměřeně zastoupeny, a to i na akcích v „prostoru pro lidi“, které organizuje síť lidských práv;
12. znovu vyzývá členské státy, aby zajistily úplnou spolupráci mezi smluvními stranami, signatářskými státy a soudem v souladu s článkem 86 Římského statutu, aby tak naplnily jeho předmět a cíl, kterým podle předmluvy je, že „nanejvýš závažné trestné činy, které znepokojují celé mezinárodní společenství, nesmí zůstat nepotrestány“, a to tak že:
- přijmou vnitrostátní právní předpisy o spolupráci v souladu s částí IX Římského statutu, pokud tak dosud neučinily;
- znovu potvrdí svůj závazek, že budou soudu bez výhrad poskytovat veškerou nezbytnou spolupráci a pomoc;
- zváží možnost uzavřít se soudem dohody ad hoc o přemisťování obětí a svědků a o výkonu jeho rozsudků;
- zajistí, že se spolupráce stane stálým bodem na pořadu jednání shromáždění smluvních stran ICC, že budou projednávány aktuální problémy a potřeby soudu a měřen pokrok jednotlivých států;
13. vítá přezkum a projednávání článku 124 („přechodné ustanovení“) Římského statutu, který státům umožňuje si zvolit, že jejich státní příslušníci nebudou podléhat jurisdikci soudu nad válečnými zločiny po sedm let od ratifikace, a vyzývá, aby tento článek byl ze statutu co nejdříve odstraněn, aby tak byly právní předpisy rovnocenně uplatňovány na všechny podezřelé z údajných válečných zločinů, které byly spáchány na území smluvních států statutu nebo jejich státními příslušníky;
14. vyzývá členské státy, aby se přednostně zaměřily na to, že do jurisdikce soudu nad válečnými zločiny bude začleněno i používání některých druhů zbraní v ozbrojených konfliktech, které nemají mezinárodní charakter, v souladu s belgickým návrhem na změny článku 8 Římského statutu předloženým na 8. zasedání shromáždění smluvních stran, který do jurisdikce nad válečnými zločiny zahrnuje i používání jedu, jedovatých zbraní, dusivých, otravných nebo podobných plynů a všech analogických tekutin, materiálů nebo zařízení, jakož i používání střel, které se v těle rozšiřují nebo zplošťují, také v ozbrojených konfliktech, které nemají mezinárodní charakter;
15. zdůrazňuje účinnost zásady doplňkovosti soudu, která je základním kamenem komplexního systému mezinárodního trestního soudnictví (systém Římského statutu), v němž je prvořadá povinnost smluvních stran vyšetřovat a trestně stíhat mezinárodní zločiny jasně posílena doplňkovou (subsidiární) jurisdikcí ICC;
16. je hluboce přesvědčen, že během jednání v Kampale by členské státy měly:
- znovu potvrdit svou prvořadou povinnost vyšetřovat a trestně stíhat válečné zločiny, genocidu a zločiny proti lidskosti a zavázat se, že v souladu s Římským statutem do svých právních předpisů začlení definice válečných zločinů, genocidy a zločinů proti lidskosti;
- zavázat se k „pozitivní doplňkovosti“, mimo jiné tím, že budou zdůrazňovat nezbytnost účinných vnitrostátních soudní řízení, a to i v zemích, kde spravedlnost citelně chybí, jako jsou země, které jsou postiženy zločiny souzené ICC, a země, v nichž ICC provádí předběžnou analýzu;
- zdůraznit význam zahájení a provedení účinných vnitrostátních soudních řízení a zejména se zabývat problémem chybějící politické vůle v některých státech;
- zdůraznit klíčový význam budování politické vůle států zaměřené na plnění jejich povinností v rámci doplňkovosti a přijmout opatření, která tyto státy podpoří, aby stály na straně spravedlnosti proti beztrestnosti;
17. naléhavě žádá všechny smluvní strany Římského statutu, zejména členské státy EU, aby zavedly nebo uplatňovaly vnitrostátní právní předpisy zajišťující, že budou moci s ICC plně spolupracovat,
18. naléhavě žádá všechny smluvní strany Římského statutu, aby se soudem podepsaly dohody o přemisťování obětí a svědků a výkonu rozsudků;
19. vyzývá Unii, členské státy a ostatní mezinárodní dárce, aby podpořili reformní procesy a úsilí o budování vnitrostátních kapacit zaměřené na posílení nezávislého soudnictví, vymáhání práva a vězeňského systému ve všech rozvojových zemích, které jsou přímo postiženy pácháním zločinů spadajících pod Římský statut, a zajistily tak účinné uplatňování zásady doplňkovosti a také dodržování rozhodnutí soudu ze strany příslušných států;
20. vyzývá smluvní strany, aby na základě jednání v Kampale přijaly usnesení, které zdůrazní význam poskytování účinné spravedlnosti obětem v rámci spravedlivých a nestranných soudních procesů;
21. vyzývá členské státy EU, aby do budoucna obnovily svůj závazek vůči ICC;
22. vyzývá svého předsedu, aby toto usnesení předal místopředsedkyni Komise / vysoké představitelce Unie pro zahraniční věci a bezpečnostní politiku, Radě, Komisi a vládám a parlamentům členských zemí a kandidátských států.
