A6-0183/2009
18.
3.
2009
ZPRÁVA
o finančních aspektech Lisabonské smlouvy
(2008/2054(INI))
Rozpočtový výbor
Zpravodajka:
Catherine Guy-Quint
PE 407.858v03-00
OBSAH
NÁVRH USNESENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU............................................................3
VYSVĚTLUJÍCÍ PROHLÁŠENÍ ..............................................................................................13
STANOVISKO Výboru pro zahraniční věci ...........................................................35
STANOVISKO Výboru pro zemědělství a rozvoj venkova ...........................38
VÝSLEDEK ZÁVĚREČNÉHO HLASOVÁNÍ VE VÝBORU.................................................42
NÁVRH USNESENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU
o finančních aspektech Lisabonské smlouvy
( 2008/2054(INI) )
Evropský parlament ,
– s ohledem na Lisabonskou smlouvu pozměňující Smlouvu o Evropské unii a Smlouvu o založení Evropského společenství, podepsanou dne 13. prosince 2007
Úř. věst.
C 306, 17.12.2007, s. 1. (dále jen „Lisabonská smlouva“),
– s ohledem na Smlouvu o Evropské unii a Smlouvu o založení Evropského společenství ve znění Jednotného evropského aktu, Maastrichtské a Amsterodamské smlouvy a Niceské smlouvy,
– s ohledem na interinstitucionální dohodu ze dne 17. května 2006 mezi Evropským parlamentem, Radou a Komisí o rozpočtové kázni a řádném finančním řízení
Úř. věst.
C 139, 14.
6.2006, s. 1. ,
– s ohledem na své usnesení ze dne 11. března 2003 o reformě rozpočtového procesu: různé možnosti z hlediska revize Smluv
Úř. věst.
C 61 E, 10.3.2004, s. 143. ,
– s ohledem na své usnesení ze dne 29. března 2007 o budoucnosti vlastních zdrojů Evropské unie
Úř. věst.
C 27 E, 31.1.2008, s. 214. ,
– s ohledem na své usnesení ze dne 8. června 2005 o politických výzvách a rozpočtových prostředcích rozšířené Unie v letech 2007–2013
Úř. věst.
C 124 E, 25.5.2006, s. 373. ,
– s ohledem na závěry ze zasedání Evropské rady ve dnech 11. a 12. prosince 2008 o obnovení činností souvisejících s Lisabonskou smlouvou,
– s ohledem na článek 45 jednacího řádu,
– s ohledem na zprávu Rozpočtového výboru a stanoviska Výboru pro zahraniční věci a Výboru pro zemědělství a rozvoj venkova ( A6-0183/2009 ),
A. vzhledem k tomu, že Lisabonská smlouva přináší závažné změny v oblasti týkající se financí Unie, zejména pokud jde o vztahy mezi jednotlivými orgány a institucemi a rozhodovací postupy,
B. vzhledem k tomu, že vymezuje přesnou hierarchii mezi základními akty, jež se týkají finančního a rozpočtového fungování Unie, a přispívá tak k nezbytnému zpřehlednění systému přijímání rozhodnutí,
C. vzhledem k tomu, že víceletý finanční rámec (VFR), který představuje víceleté plánování výdajů, vyjadřuje politické priority EU z finančního hlediska a stanoví maximální výši výdajů EU na určité období, se podle Lisabonské smlouvy stává právně závazným aktem založeným na vytvoření nového specifického právního základu pro přijetí předpisu zahrnujícího tento rámec,
D: vzhledem k tomu, že období platnosti finančních rámců na jedné straně a volební období Evropského parlamentu i funkční období Komise na straně druhé se nekryjí, což přispívalo až dosud k tomu, že Parlament byl částečně zbaven svých pravomocí v rozpočtové oblasti, neboť často byl vázán finančním rámce sjednaným a přijatým v předchozím volebním období,
E: vzhledem k tomu, že nedojde-li k žádné změně harmonogramu, nebude se Parlament v některých volebních obdobích vůbec moci podílet na rozhodnutích v oblasti rozpočtu, která se ho budou týkat, protože finanční rámec přijatý v předchozím období pokryje celé volební období,
F. vzhledem k malé rezervě, která je v současnosti k dispozici u jednotlivých položek, a vzhledem k omezenému rozsahu dostupných flexibilních mechanismů je přiměřená reakce EU na neočekávané politické události obtížná a roční rozpočtový proces tak může být zbaven své podstaty,
G. vzhledem k tomu, že vstup Lisabonské smlouvy v platnost vyžaduje, aby se orgány a instituce odpovědné za finanční a rozpočtové rozhodování v EU shodly na tom, jak nejlépe zajistit optimální přechod k novým právním aktům a novým rozhodovacím postupům,
H. vzhledem k tomu, že aby bylo zajištěno řádné fungování Hospodářské a měnové unie, je třeba při koordinaci rozpočtových strategií členských států zohlednit rozpočet EU,
I. vzhledem k tomu, že Evropská rada na svém zasedání ve dnech 11. a 12. prosince 2008 opětovně potvrdila, že Lisabonská smlouva je nezbytná k tomu, aby rozšířená Unie mohla účinněji, demokratičtěji a efektivněji plnit své funkce, a to i v oblasti mezinárodních záležitostí, a stanovila postup a právní záruky, které respektují záměry a cíle Smluv a reagují na obavy irských voličů, aby smlouva mohla vstoupit v platnost do konce roku 2009,
Celkové hodnocení
1. vítá pokrok, který představuje Lisabonská smlouva v oblasti demokratické kontroly a transparentnosti finančních prostředků EU; upozorňuje na nutnost posílit a přizpůsobit mechanismy dohodovacího řízení mezi jednotlivými orgány a metody vnitřní spolupráce s cílem umožnit Parlamentu, aby plně využíval své nové pravomoci;
Vlastní zdroje
2. lituje, že pokud jde o vlastní zdroje EU, nevyužily členské státy možnosti uplatnit systém skutečně vlastních zdrojů EU, který by byl spravedlivější, transparentnější a pro občany pochopitelnější a na nějž by se vztahoval demokratičtější rozhodovací postup;
3. lituje zejména skutečnosti, že nebylo dosaženo žádného pokroku, pokud jde o zapojení Parlamentu do stanovování limitu a druhu vlastních zdrojů, které má EU k dispozici; připomíná, že Lisabonská smlouva nadále odděluje rozhodování o příjmech od rozhodování o výdajích;
4. vítá naopak vyvíjené úsilí směřující k přijetí prováděcích opatření v oblasti rozhodování o vlastních zdrojích formou zvláštního legislativního postupu, v jehož rámci Rada rozhoduje na základě hlasování kvalifikovanou většinou až se souhlasem Parlamentu;
5. žádá Radu, aby v co nejvyšší míře využívala tento způsob rozhodování s cílem učinit postup rozhodování pružnějším;
Víceletý finanční rámec
6. vítá formalizaci VFR v Lisabonské smlouvě, díky níž se víceletý finanční rámec stává právně závazným aktem; připomíná, že VFR stanoví plánování výdajů EU a maximální výši výdajů EU na určité období a přispívá tak k posílení rozpočtové kázně;
7. hodnotí kladně skutečnost, že nařízení, kterým se stanoví VFR, bude muset být schváleno jak Parlamentem, tak Radou, a to zvláštním postupem;
8. lituje nicméně, že Lisabonská smlouva zachovává požadavek jednomyslného rozhodování v Radě v případě schvalování VFR, čímž se postup rozhodování stává velmi složitým a umožňuje se vyjednávání typu „nejmenší společný jmenovatel“; vybízí tedy Evropskou radu, aby jakmile to bude možné, využívala ustanovení, které jí umožňuje na základě jednomyslného hlasování přejít v případě VFR k rozhodování kvalifikovanou většinou;
9. lituje rovněž skutečnosti, že v novém postupu má Parlament pouze právo schválit návrh, nikoli skutečnou rozhodovací pravomoc; zdůrazňuje nicméně, že podle Lisabonské smlouvy musí orgány EU během celého procesu činit všechna nezbytná opatření, aby zajistily jeho úspěšné dokončení; žádá tedy Radu, aby byla připravena od začátku celého procesu zahájit s Parlamentem strukturovaný politický dialog, který by umožnil plně zohlednit jeho priority;
10. konstatuje, že podle Lisabonské smlouvy bude VFR obsahovat nejen „výši ročních stropů prostředků na závazky podle kategorie výdajů a ročních stropů prostředků na platby“, ale také „jakákoli další ustanovení, která jsou účelná pro hladký průběh ročního rozpočtového procesu“
Čl.
312 odst.
3 Smlouvy o fungování Evropské unie (konsolidované znění) (Úř. věst.
C 115, 9.5.2008, s. 47). ;
Doba trvání VFR
11. vítá skutečnost, že Lisabonská smlouva stanoví možnost finančního plánování na dobu pěti let, aby bylo možné sladit (pokud budou uskutečněny nezbytné změny) dobu trvání VFR s funkčním obdobím Parlamentu a Komise, jak vyžaduje demokratický způsob uvažování; zdůrazňuje, že možná bude zapotřebí zavést specifické úpravy, které zohlední skutečnost, že některé konkrétní politiky vyžadují delší finanční období;
12. podporuje tedy přechod k pětiletému VFR, je si však zcela vědom toho, že zajištění shody mezi VFR, volebním obdobím Evropského parlamentu a funkčním obdobím Komise může být obtížné, neboť se domnívá, že každý nově ustanovený Parlament a každá nově ustanovená Komise potřebuje nejméně roční vyjednávací lhůtu, která by jim umožnila přijmout základní politická a finanční rozhodnutí v průběhu jejich mandátu;
13. považuje návrh Výboru pro ústavní záležitosti o institucionální rovnováze
Zpráva ze dne 18. března 2009 o dopadu Lisabonské smlouvy na rozvoj institucionální rovnováhy Evropské unie ( A6-0142/2009 ). , aby byl VFR začleněn do globálního strategického interinstitucionálního plánování, což je pojem, který Lisabonská smlouva posiluje, jak se navrhuje ve zprávě , za velmi pozitivní;
14. podporuje návrh uvedený v této zprávě, aby nový sbor komisařů při předkládání svého „programu pro volební období“ předložil rovněž návrhy hlavních směrů finančního rámce, jež považuje za nezbytné pro naplnění politických priorit svého mandátu a jež by byly po dosažení interinstitucionální dohody o programu pro volební období rozvíjeny prostřednictvím těchto návrhů ve VFR;
15. domnívá se ostatně, že kandidát na funkci předsedy Komise by měl být schopen již v průběhu rozprav v plénu a při slyšeních v parlamentních výborech poskytnout informace o předvídatelných finančních důsledcích politických cílů, které hodlá nová Komise plnit;
16. zdůrazňuje, že přechod k systému pětiletého finančního plánování, jak je uvedeno výše, znamená, že bude nezbytné prodloužit platnost stávajícího VFR do roku 2016 včetně a provést jeho úpravu, aby příští pětiletý VFR mohl vstoupit v platnost nejpozději začátkem roku 2017
Podle modelu popsaného v následující tabulce uvedené ve zprávě Rozpočtového výboru o přezkumu finančního rámce na období 2007–2013 v polovině období ( A6-0110/2009 ):
___________________________________________________________________________________
Rok
2008
2009
2010
2011
2012
2013
2014
2015
2016
2017
2018
2019
Příprava rozpočtu na rok
2009
2010
2011
2012
2013
2014
2015
2016
2017
2018
2019
2020
Volební období
2004 / 2009
2009 / 2014
2014 / 2019
VFR
Přezkum 2007–2013
2013 / 2016
2017 / 2022
; doporučuje, aby jednání o příštím VFR byla v každém případě završena do konce prvního čtvrtletí roku 2016, aby mohl nový rozpočtový proces pro rok 2017 proběhnout již podle parametrů stanovených pro rámec, který bude platit v roce 2017;
17. zdůrazňuje, že jednání by měla proběhnout tak, aby orgány mohly vycházet z předpokladu, že nový VFR vstoupí v platnost již v roce 2016;
18. domnívá se, že prodloužení a změna VFR by měly být posouzeny v průběhu přezkumu v polovině období, který bude proveden v roce 2010;
Pružnost
19. zdůrazňuje, že právně závazná povaha VFR je výzvou k zavedení větší pružnosti, která by umožňovala Evropské unii dostatečně pružně a účinně reagovat na nepředvídané úkoly, a to v rámci Evropské unie i mimo ni;
20. upozorňuje na skutečnost, že není-li nový víceletý finanční rámec přijat do uplynutí platnosti předcházejícího VFR; počítá Lisabonská smlouva s prodloužením platnosti částek a ostatních ustanovení stávajícího VFR odpovídajících poslednímu roku, domnívá se, že to je další argument ve prospěch větší pružnosti;
21. zdůrazňuje v této souvislosti nezbytnost posílit mechanismy pružnosti v rámci jednotlivých okruhů i mezi nimi na jedné straně, a využít zvláštních fondů pružnosti, z nichž je možné uvolňovat prostředky nad rámec rozpětí, na straně druhé;
22. připomíná, že Rozpočtový výbor se k těmto otázkám vysloví při přijímání zprávy o přezkumu finančního rámce na období 2007–2013 v polovině období;
Přechod od interinstitucionální dohody k VFR
23. připomíná nezbytnost dosáhnout s dostatečným předstihem před vstupem Lisabonské smlouvy v platnost interinstitucionální dohody o způsobu přechodu od současné interinstitucionální dohody k VFR, který by byl v souladu s právním aktem, jenž stanoví Lisabonská smlouva; připomíná, že je třeba poskytnout vnitrostátním parlamentům osmitýdenní lhůtu k prostudování návrhů legislativních aktů;
24. domnívá se v této souvislosti, že bude potřeba dosáhnout dohody o rozdělení ustanovení obsažených v současné interinstitucionální dohodě na ustanovení, která by se měla „přesunout“ do VFR, ustanovení, která by se stala součástí budoucího finančního nařízení, a ustanovení, která by případně odůvodňovala zachování interinstitucionální dohody (doplněné případně o nová ustanovení) o spolupráci v rozpočtové oblasti; připomíná, že toto rozdělení ustanovení současné interinstitucionální dohody se musí uskutečnit s přihlédnutím ke kritériím uvedeným v samotné Lisabonské smlouvě;
Roční rozpočtový proces
25. vítá s uspokojením zrušení rozlišení mezi povinnými (PV) a nepovinnými výdaji (NPV), jehož důsledkem je, že Parlament má stejně jako Rada pravomoc rozhodovat o všech výdajích EU;
26. zdůrazňuje, že odstranění rozlišení mezi PV a NPV není v rozporu s povinností EU dodržovat své finanční závazky, a vítá skutečnost, že Lisabonská smlouva uznává, že je úlohou Parlamentu, Rady a Komise zajistit, „aby Unie měla k dispozici finanční prostředky, které jí umožní plnit právní závazky vůči třetím stranám“
Článek 323 Smlouvy o fungování EU (konsolidované znění). ;
27. podotýká, že změny v ročním procesu by měly vést k jeho zjednodušení zavedením jediného čtení v každém orgánu a zavedením několika mechanismů, které by usnadnily dosažení dohody obou složek rozpočtového orgánu; zdůrazňuje, že tyto změny by měly vést k omezení byrokracie;
Úloha Komise
28. zdůrazňuje posílení úlohy Komise, která získává právo předkládat podněty v rozpočtové oblasti a provádět úpravy návrhu rozpočtu až do data svolání dohodovacího výboru;
29. vítá skutečnost, že smlouva uznává rovněž úlohu Komise, která má přijmout všechna nezbytná opatření ke sbližování postojů Parlamentu a Rady po dobu jednání dohodovacího výboru, a vyzývá Komisi, aby se stala prostředníkem mezi Parlamentem a Radou s cílem dosáhnout dohody;
Zcela nová logika
30. upozorňuje na skutečnost, že nový proces obsahuje pouze jediné čtení návrhu rozpočtu v jednotlivých orgánech; zdůrazňuje, že nový postup a jediné čtení už de facto neumožňují orgánům změnit svůj postoj ve druhém čtení, jak se dříve mohlo stát; je přesvědčen, že tento postup bude pro Parlament znamenat nutnost stanovit své politické priority v počáteční fázi a přizpůsobit jim svůj přístup a uspořádání projednávání tak, aby mu umožnily dosáhnout všech stanovených cílů;
31. připomíná, že toto čtení má potvrdit politické priority Parlamentu, ale má mu rovněž umožnit dosáhnout na základě jednání dohodovacího výboru dohody s Radou (nebo umožnit Parlamentu opětovně schválit velkou většinou členů EP své pozměňovací návrhy, pokud Parlament znění navržené dohodovacím výborem schválí a Rada jej zamítne;
32. zdůrazňuje v této souvislosti význam dodržení pragmatického harmonogramu, který by byl podobný současnému harmonogramu, avšak vyzývá k včasnému uplatnění dohodovacích mechanismů; připomíná ostatně, že zavedení neformálních mechanismů interinstitucionálního dialogu je klíčovým prvkem, který usnadní dosažení dohody před začátkem procesu a po celou dobu jeho trvání;
33. je přesvědčen, že Lisabonská smlouva posílí pravomoci Parlamentu za předpokladu, že si Parlament vytvoří prostředky umožňující účinné zkrácení lhůt a zvýšenou míru předjímání, které vyžaduje nový postup;
34. domnívá se, že v budoucnu bude mít usnesení Parlamentu přijaté před první dohodovací schůzkou větší význam, neboť Parlamentu umožní formálně vyjádřit své rozpočtové priority pro následující rozpočtové období, aniž by byl ovlivňován taktickými připomínkami souvisejícími s postojem, který Rada zaujala k návrhu rozpočtu; domnívá se, že uvedené usnesení umožní rovněž ostatním orgánům jasně uchopit priority Parlamentu před zahájením interinstitucionálního vyjednávání; konstatuje dále, že Parlament tak bude moci představit výchozí hlavní směry pro pilotní projekty a přípravné akce;
35. připomíná, že tyto priority budou pro Parlament rovněž hlavními směry pro čtení návrhu rozpočtu, ale budou také mandátem pro jeho delegaci v rámci jednání dohododovacího výboru;
36. zdůrazňuje, že je důležité uspořádat v červenci třístranné jednání, aby jednotlivé orgány měly možnost seznámit se jasně s prioritami ostatních stran a aby Parlament mohl seznámit ostatní orgány s obsahem červencového usnesení o návrhu rozpočtu;
37. vyzdvihuje, že z politického hlediska je vhodné zavést prohloubený dialog s rozpočtovými výbory vnitrostátních parlamentů (při respektování pravomocí jednotlivých výborů) o návrhu rozpočtu a prioritách Parlamentu pro roční rozpočtový proces;
Dohodovací výbor
38. zdůrazňuje význam, který bude mít v budoucnu dohodovací výbor jakožto instituce pro řešení rozdílných politických názorů mezi oběma složkami rozpočtového orgánu; připomíná, že výbor bude pověřen nalézt ve lhůtě 21 dne dohodu o kompromisním znění, která vstoupí v platnost, nebude-li rozpočtovým orgánem kompromisní znění zamítnuto; domnívá se, že je třeba zajistit, aby politické složení výboru bylo na co nejvyšší úrovni;
39. vítá skutečnost, že Lisabonská smlouva přisuzuje Parlamentu rozhodující úlohu v závěru procesu; zdůrazňuje, že:
– pokud Parlament znění, které předloží dohodovací výbor („společný návrh“), zamítne (většinou hlasů všech svých členů), pokládá se návrh za zamítnutý;
– pokud Rada společný návrh zamítne, zatímco Parlament jej schválí, buď vstoupí v platnost tento společný návrh, nebo může Parlament rozhodnout o potvrzení změn, které přijal v průběhu prvního čtení návrhu rozpočtu kvalifikovanou většinou (většinou hlasů svých členů a třípětinovou většinou odevzdaných hlasů);
40. zdůrazňuje, že by bylo vhodné, aby delegaci Parlamentu v dohodovacím výboru vedl předseda Rozpočtového výboru a aby, pokud to bude nezbytné a aniž by byla dotčena politická povaha jmenování členů delegace politickými stranami, zahrnovala kromě členů tohoto výboru také členy specializovaných parlamentních výborů v případě, že se jednání týká specifického problému v rámci jejich působnosti;
41. vyzývá Radu, aby urychleně dosáhla dohody s Parlamentem ohledně způsobu fungování dohodovacího výboru;
42. domnívá se, že dohodovací výbor by měl mít možnost sejít se nejméně dvakrát, pokud je to pro dosažení dohody potřebné, na nejvyšší politické úrovni a že jeho schůzkám by mělo předcházet politické přípravné trojstranné setkání v tradiční podobě; připomíná, že je nutné, aby představitelům Rady byl pro tyto schůzky dán politický mandát pro jednání;
43. navrhuje, aby tato jednání organizovala interinstitucionální přípravná skupina, kterou by na straně Parlamentu tvořil hlavní zpravodaj a zástupci politických stran a stálý zástupce státu, který vykonává předsednictví Unie, jehož by mohli doprovázet zástupci dvou dalších předsednictví na úrovni trojky;
44. připomíná dále, že instituce a orgány se musí dohodnout na složení sekretariátu výboru, který by měli pravděpodobně tvořit úředníci obou složek rozpočtového orgánu a jemuž by měla být Komise nápomocna;
Otázky zemědělství
45. upozorňuje na skutečnost, že pravidlo, podle kterého Komise nemůže dále měnit svůj návrh po svolání dohodovacího výboru, neumožňuje nadále předkládat tradiční podzimní návrh na změnu, který odráží aktualizované odhady pro zemědělskou politiku a s nimi související výdaje z rozpočtu; domnívá se, že v tomto případě by bylo vhodnější, aby Komise, pokud to bude nutné, předložila zvláštní opravný návrh rozpočtu, jakmile budou známy všechny konečné údaje v oblasti zemědělství;
Vztahy s legislativní pravomocí
46. zdůrazňuje, že rozšíření rozpočtové pravomoci Parlamentu na všechny výdaje Unie a obdobné rozšíření spolurozhodování na téměř celou legislativní oblast znamená, že je třeba více zohledňovat rozpočtové otázky při legislativní činnosti; považuje za nezbytné, aby za tím účelem byla posílena spolupráce mezi Rozpočtovým výborem a odvětvovými výbory s cílem zohledňovat řádně důsledky legislativní činnosti Parlamentu ve finanční oblasti, zejména pokud jde o její dopad na VFR a roční rozpočet; navrhuje v této souvislosti, aby se činnosti legislativních dohodovacích výborů k otázkám, jež mají finanční dopad, účastnil jeden člen Rozpočtového výboru; připomíná v této souvislosti činnost pracovní skupiny pro reformu Parlamentu, zejména pokud jde o konkrétní formy spolupráce parlamentních výborů, které uvádí třetí průběžná zpráva;
47. připomíná ostatně, že Lisabonská smlouva rozšiřuje povinnost zajistit dodržování rozpočtové kázně na všechny orgány Unie; připomíná, že jednací řád Parlamentu stanoví zvláštní postup pro zajištění dodržování této zásady; domnívá se, že tento postup by měl být operativnější a efektivnější;
Finanční nařízení
48. vítá skutečnost, že finanční nařízení se stane nařízením, které Evropský parlament a Rada přijmou řádným legislativním postupem (spolurozhodování) po předložení stanoviska Účetního dvora;
49. připomíná, že Lisabonská smlouva obsahuje základní ustanovení pro rozlišování mezi ustanoveními stávající interinstitucionální dohody, která by se měla uplatnit v budoucí interinstitucionální dohodě, a ustanoveními, jež budou obsažena spíše ve VFR;
50. konstatuje však, že finanční nařízení by mělo obsahovat všechna ustanovení nezbytná pro vymezení procesu v souladu s ustanoveními Smlouvy
Podle čl.
322 odst.
1 písm. a) Smlouvy o fungování EU (konsolidované znění) má finanční nařízení obsahovat „finanční pravidla stanovící zejména podrobnosti týkající se sestavování a plnění rozpočtu“. ; domnívá se, že takto formulované finanční nařízení by zahrnovalo činnost dohodovacího výboru, aktivační mechanismus a samozřejmě aktualizaci ustanovení finančního nařízení přímo dotčených změnami v Lisabonské smlouvě (tedy zrušení rozlišování PV/NPV, nový postup spolurozhodování o převodech atd.);
51. považuje za zásadní, aby instituce a orgány dosáhly včas politické dohody o těchto otázkách tak, aby mohly být nezbytné změny finančního nařízení urychleně začleněny do nového postupu, jakmile Lisabonská smlouva vstoupí v platnost, a aby byla v případě potřeby přijata prozatímní ustanovení umožňující hladké pokračování rozpočtového procesu;
52. vyzývá Komisi, aby včas předložila návrh umožňující Parlamentu a Radě dosáhnout dohody o uplatňování rozlišení uvedeného v bodě 49 na obsah současné interinstitucionální dohody;
53. je toho názoru, že tato úprava finančního nařízení nesmí být zaměňována s tříletým přezkumem, s nímž se počítá v roce 2010;
Rozpočtové dopady institucionálních změn a nových pravomocí Unie
54. konstatuje, že vstup Lisabonské smlouvy v platnost bude mít důsledky rovněž pro rozpočet Unie, pokud jde o nové prvky, jež zavádí na úrovni orgánů a institucí, zejména ustavení Evropské rady jakožto orgánu spolu se stálým předsednictvím, zřízení místa vysokého představitele EU a vytvoření Evropské služby pro vnější činnost, který bude podporovat jeho činnost;
55. opět potvrzuje svůj úmysl plně uplatňovat vlastní rozpočtové pravomoci, pokud jde o nové institucionální prvky, a zdůrazňuje, že je důležité včas dosáhnout politické dohody s Radou týkající se financování Evropské rady a zejména jejího stálého předsednictví a financování budoucího evropského útvaru pro vnější činnost; zdůrazňuje, že financování tohoto útvaru musí zůstat zcela pod kontrolou rozpočtového orgánu;
56. poukazuje na to, že v rámci SZBP a společné bezpečnostní a obranné politiky Lisabonská smlouva zavádí nové postupy, které zajistí rychlý přístup k rozpočtu Unie a vytvoří fond pro zahájení operací z příspěvků členských států; zdůrazňuje však, že by mělo být pravidlem, že by veškerá vnější činnost Unie měla být financována z prostředků Společenství a jen výjimečně – v naléhavých případech – by měla být financována z příspěvků mimo rozpočet Unie;
57. konstatuje, že Lisabonská smlouva bude mít rovněž vcelku omezené finanční důsledky vyplývající z nových zvláštních pravomocí Unie; vyjadřuje svou připravenost provést ve vhodném čase analýzu konkrétních důsledků vykonávání těchto nových pravomocí; domnívá se, že k uplatňování všech těchto pravomocí jistě nedojde ihned po vstupu Lisabonské smlouvy v platnost, ale postupně v závislosti na vypracování příslušných legislativních návrhů; domnívá se nicméně, že nesmí být financovány na úkor stávajících činností Unie;
Koordinace s vnitrostátními rozpočty
58. přeje si vyzvat vnitrostátní parlamenty, aby se každoročně předtím, než začnou projednávat vlastní návrhy rozpočtu, zapojily do společné veřejné diskuse o hlavních směrech rozpočtové politiky na vnitrostátní úrovni a na úrovni Společenství, aby tak bylo možné již od začátku vytvořit rámec pro společnou diskusi o koordinaci vnitrostátních politik jednotlivých členských států a zároveň zohlednit přínos Společenství;
59. konstatuje, že rozhodnutí o rozdělení výdajů z rozpočtu EU z hlediska nejvýznamnějších cílů EU byla bylo vhodné objasnit každoročním zveřejňováním rozpočtových prostředků, které jsou v jednotlivých členských státech na úrovni vnitrostátní, případně i regionální, věnovány na dosažení těchto cílů;
°
° °
60. pověřuje svého předsedu, aby předal toto usnesení Radě, Komisi a parlamentům členských států.
VYSVĚTLUJÍCÍ PROHLÁŠENÍ
I – Úvod
1.
Lisabonská smlouva přináší závažné změny v oblasti finančních prostředků Unie, zejména pokud jde o interinstitucionální vztahy a rozhodovací postupy.
Zároveň stanoví přesnou hierarchii mezi základními akty, jež se týkají finančního a rozpočtového fungování Unie, a přispívá tak k nezbytnému zpřehlednění systému rozhodování.
2.
Přístup, který vyplývá z ustanovení Lisabonské smlouvy, se opírá o čtyři hlavní východiska:
– členské státy mají nadále zásadní vliv na příjmy rozpočtu, a to prostřednictvím vlastních zdrojů Unie;
– Rada a EP se musí v rámci vlastních zdrojů závazně dohodnout na plánování výdajů, které je právně závazné;
– ruší se rozlišení mezi „povinnými“ a „nepovinnými“ výdaji: rozpočet musí být ve své celkové podobě přijat společně EP a Radou, přičemž musí být dodržen víceletý finanční rámec.
Pravomoci EP v procesu schvalování rozpočtu jsou posíleny: na jedné straně nemůže být žádný roční rozpočet přijat bez souhlasu EP, na druhé straně Parlament může prosadit přijetí rozpočtu proti vůli Rady;
– Parlament má zvýšenou odpovědnost v oblasti rozpočtové kázně.
Podle ustanovení Lisabonské smlouvy (dále jen Smlouva) bude muset být finanční nařízení přijato EP a Radou řádným legislativním postupem (článek 279 Smlouvy o fungování EU), tedy postupem spolurozhodování.
3.
Zpravodajka se hodlá zabývat změnami v rozpočtovém procesu a v pravomocích Parlamentu souvisejících s tímto procesem, ke kterým by vedlo přijetí Lisabonské smlouvy.
Je nezbytné uvědomit si, že i když Smlouva potvrzuje některé základní zásady finančního uspořádání Unie (rozpočtová kázeň, řádné finanční řízení atd.), zároveň přináší významné změny, které se především týkají rozpočtového procesu.
4.
Hlavními tématy jsou skloubení budoucího finančního rámce s finančním nařízením z hlediska ustanovení, jež jsou v současné době obsažena v interinstitucionální dohodě, a rozpočtové dopady institucionálních změn a nových pravomocí Unie.
II – Financování Unie (článek 269 SFEU)
1.
Smlouva nemění způsob financování Unie.
Zásadní rozhodnutí o systému evropských finančích zdrojů zůstává v pravomoci členských států: viz jednomyslně přijaté rozhodnutí Rady, jež vstoupí v platnost až po schválení všemi členskými státy a v souladu s jejich příslušnými ústavními předpisy.
Ačkoli iniciativa v této věci přísluší Komisi a EP je zapojen do tohoto postupu tím, že vyjadřuje své stanovisko, pravomoci jsou především v rukou členských států.
2.
Zásada dostatečné výše prostředků byla ponechána ve stejné podobě, jako v současných Smlouvách: „ Unie si zajistí prostředky nezbytné pro dosažení svých cílů a pro úspěšné provádění svých politik “ (čl.
269 první pododstavec Smlouvy o fungování EU).
Tuto skutečnost ostatně potvrzuje stěžejní zásada rozpočtové kázně, v níž se praví: „ K zajištění rozpočtové kázně nepřijme Unie žádné akty, které by mohly mít významný dopad na rozpočet, aniž by byla poskytnuta záruka, že výdaje vyplývající z těchto aktů mohou být financovány v rámci limitu pro vlastní zdroje Unie a v souladu s víceletým finančním rámcem podle článku 270a “.
3.
Smlouva však jednak objasnila některé aspekty, jednak zahájila první fázi převádění tohoto systému „na úroveň Společenství“.
Vnáší totiž do obsahu rozhodování o vlastních zdrojích nový prvek, neboť zavádí možnost „ zřídit nové kategorie vlastních zdrojů nebo zrušit stávající kategorii “.
To je ovšem pouze potvrzení již existujícího stavu: Lisabonská smlouva nepřinesla v této oblasti změny, neboť typy vlastních zdrojů, jimiž Unie disponuje, jsou stanovovány při rozhodování o vlastních zdrojích.
Totéž platí o výši zdrojů, z čehož pochopitelně vyplývá také možnost tyto zdroje upravovat, provádět v nich škrty nebo vytvářet nové zdroje.
Zpravodajka se domnívá, že to vhodně otevírá cestu ke spravedlivějšímu a transparentnějšímu systému vlastních zdrojů, který bude občanům rovněž více na očích.
4.
Nový odstavec připojený k článku 269 Smlouvy o fungování EU stanoví, že prováděcí opatření k systému vlastních zdrojů budou přijímána v podobě nařízení Rady na základě hlasování kvalifikovanou většinou se souhlasem EP.
Toto ustanovení – přes omezení spočívající v tom, že prováděcí opatření jsou přijímána v rámci rozhodnutí o vlastních zdrojích – otevírá cestu k tomu, aby EP hrál v oblasti vlastních zdrojů významnější roli.
Závěrem lze konstatovat, že nová ustanovení, jež přinesla smlouva, jsou sice prvním krokem pozitivním směrem, lze však vyjádřit politování nad tím, že tato příležitost nebyla využita k dosažení významného pokroku, tj. k přeměně tohoto systému v opravdové vlastní zdroje Unie, což by umožnilo orgánům Unie skutečně se na tomto procesu podílet a Evropskému parlamentu získat ještě významnější roli.
III – Víceletý finanční rámec
1.
Lisabonská smlouva potvrzuje zásadu, jejíž přijetí Parlament již dříve při mnoha příležitostech požadoval a podle níž má být víceletý finanční rámec právně závazným aktem
Podle členských států je formální uznání právní závaznosti nezbytné jako protiváha ke zrušení rozlišování PV/NPV; některé členské státy vyjádřily názor, že rozšíření rozpočtové pravomoci EP na veškeré výdaje Unie by měla doprovázet důsledná rozpočtová kázeň.
EP zastával již dlouho přístup směřující k jasnější a transparentnější rozpočtové disciplíně, neboť si byl vědom, že tato disciplína byla významným prvkem při urovnávání starého rozpočtového konfliktu mezi Radou a Parlamentem a umožnila Unii rovnoměrně a plánovitě rozvíjet její politiky. založeným na vytvoření specifického právního základu pro přijetí nařízení obsahujícího tento rámec.
Toto nařízení musí přijmout Rada zvláštním legislativním postupem, v němž má EP rozhodující úlohu.
2..
Čl.
270a odst.
1 přisuzuje víceletému finančnímu rámci funkci zajišťovat „ řádný vývoj výdajů Unie v rámci limitu jejích vlastních zdrojů “.
V posledním pododstavci ještě doplňuje, že „ roční rozpočet Unie je v souladu s víceletým finančním rámcem “.
Tento pododstavec, který doplňuje zásadu uvedenou v čl.
269 odst.
4 („ K zajištění rozpočtové kázně nepřijme Unie žádné akty, které by mohly mít významný dopad na rozpočet, aniž by byla poskytnuta záruka, že výdaje vyplývající z těchto aktů mohou být financovány v rámci limitu pro vlastní zdroje Unie a v souladu s víceletým finančním rámcem podle článku 270a “), je základním prvkem rozpočtové kázně Unie
V této souvislosti můžeme konstatovat, že zásada stanovená v čl.
269 odst.
4 Smlouvy o fungování EU odpovídá ve velké míře článku 270 současné Smlouvy o založení Evropského společenství, přičemž významným rozdílem (kromě doplňujícího omezení víceletého finančního rámce) je skutečnost, že Smlouva o založení ES se vztahovala pouze na Komisi, zatímco nový článek platí pro celou EU, tedy pro všechny její orgány a instituce.
To znamená, že Lisabonská smlouva považuje rozpočtovou kázeň za právně závaznou pro všechny orgány a instituce, které ji tedy budou muset v rámci svých konkrétních pravomocí plně uplatňovat. .
Obsah VFR
3.
Smlouva institucionalizuje současnou praxi.
Článek 270a stanoví, že VFR „ stanoví výši ročních stropů prostředků na závazky podle kategorie výdajů a ročních stropů prostředků na platby “.
4.
V Lisabonské smlouvě je však uvedeno, že „ finanční rámec stanoví jakákoli další ustanovení, která jsou účelná pro hladký průběh ročního rozpočtového procesu “ (odst.
3 první pododstavec).
To znamená, že VFR částečně pokrývá obsah obou částí v současnosti platné interinstitucionální dohody o rozpočtové kázni
Cílem interinstitucionální dohody mezi Evropským parlamentem, Radou a Komisí o rozpočtové kázni a řádném finančním řízení (Úř. věst.
C 139, 14.6.2006) je zavést rozpočtovou kázeň.
Tato dohoda zavazuje všechny orgány a platí pro všechny výdaje, na něž se vztahuje víceletý finanční rámec 2007–2013.
Jejím účelem je zlepšit průběh ročního rozpočtového procesu a interinstitucionální spolupráci v rozpočtové oblasti.
Umožňuje rovněž zajistit řádné finanční řízení. , tedy nejen stanovení stropů výdajů.
Tímto zvláštním aspektem se zabývá kapitola VI.
Postup
5.
Víceletý finanční rámec je nařízení přijaté zvláštním legislativním postupem, které musí být přijato jednomyslně Radou poté, co je schválil EP.
EP má tedy rozhodující pravomoc.
Připomeňme, že se jedná o formalizaci postupu používaného v posledních letech u interinstitucionálních dohod.
6.
Ostatně, čl.
270a odst.
5 výslovně uvádí, že „ Evropský parlament, Rada a Komise činí během celého procesu vedoucího k přijetí finančního rámce všechna nezbytná opatření k usnadnění tohoto přijetí “.
Záměrem tohoto ustanovení je odlišit rozpočtový proces a postup spolurozhodování a zmírnit důsledky použití postupu souhlasu.
Přechodné řešení umožňující vyrovnat se s případným nezdarem jednání
7.
Čl.
270a odst.
4 odráží možnost, že při jednání o každém finančním výhledu mohou vyvstat potíže, a počítá i s možností, že se nepodaří dosáhnout dohody; takový nezdar je ještě pravděpodobnější v důsledku toho, že v Radě bylo zachováno pravidlo jednomyslnosti, i když ve Smlouvě je uvedena možnost přejít k hlasování kvalifikovanou většinou.
Pro tento případ Smlouva stanoví, že „ není-li do uplynutí předcházejícího finančního rámce přijato nařízení Rady, které stanoví nový finanční rámec, prodlouží se platnost stropů a dalších ustanovení odpovídajících poslednímu roku předcházejícího rámce až do přijetí tohoto aktu “.
Doba platnosti VFR
8.
Podle Lisabonské smlouvy se víceletý finanční rámec stanoví na dobu nejméně pěti let.
Cílem je co nejvíce sladit dobu platnosti VFR s funkčním obdobím EP a Komise, jak to EP již dlouhou dobu požaduje.
Uzavření každé interinstitucionální dohody o finančním výhledu by mělo být příležitostí k zahájení legislativního programu, který bude ve skutečnosti odpovídat politickému a finančnímu programu.
Ten by tudíž měl mít logickou návaznost na demokratický mandát zvoleného Parlamentu a Komise, která před Parlamentem nese politickou odpovědnost
Ve svém usnesení o politických výzvách a rozpočtových prostředcích rozšířené Unie v letech 2007–2013 ( 2004/2209(INI) ) Parlament „ z důvodů demokratické odpovědnosti opakuje své stanovisko, že by bylo vhodné, aby doba platnosti finančního výhledu odpovídala pětiletému funkčnímu období Evropského parlamentu a Evropské komise “. .
Současná praxe, pokud jde o rámec finančního výhledu, mohla způsobit to, že EP v některých volebních obdobích „zdědil“ finanční rámec, na jehož tvorbu neměl žádný vliv
Bylo by proto možné stanovit pětiletý VFR začínající dva, případně tři roky po začátku funkčního období EP a Komise (pětiletá platnost počínaje rokem N+2 nebo N+3, přičemž rok N je rokem zahájení funkčního období EP a Komise).
Je třeba si uvědomit, že pokud se volby do EP konají v červnu roku N a Komise zahájí své funkční období v říjnu/listopadu (v praxi rok N+2 znamená, že jednání mohou probíhat po dobu o málo delší než je jeden rok ), nemusí to být dostatečné pro přijetí nového VFR. .
Totéž platí o Komisi, jež někdy musí provádět finanční rámec, který předtím projednala jiná Komise.
Je tedy donucena převzít odpovědnost za politická rozhodnutí učiněná předchozím výkonným orgánem
Připomeňme obtíže, které taková situace způsobila při sjednávání poslední interinstitucionální dohody, kdy EP musel přimět Barrosovu Komisi, s níž uzavřel jednání, aby potvrdila, že přijímá balíček návrhů, jež vypracovala Prodiho Komise jako základ pro dosažení dohody. .
9.
Zpravodajka je tudíž toho názoru, že je třeba vytvořit přehlednější návaznost mezi VFR a politickými mandáty, zejména pokud jde o jmenování evropských komisařů.
Až bude složení celého sboru komisařů předloženo ke schválení Evropskému parlamentu, mohl by Parlament také přijmout rozhodnutí na základě finančního návrhu obecné politiky předloženého tímto sborem.
Obdobně by Evropský parlament mohl při kampani před volbami do EP předložit politický a finanční projekt, k jehož provádění by se před občany zavázal.
Přechod na nový systém
10 Toto ustanovení nicméně neřeší specifický problém přechodu od současného systému k systému stanovenému Smlouvou.
Čl.
270a odst.
1 třetí pododstavec potvrzuje, že rozpočet musí být v souladu s VFR.
Aby EP a Rada mohly přijmout roční rozpočet, bude tedy nutné mít k dispozici VFR, který byl řádně přijat v souladu s platnými pravidly nové smlouvy.
11.
Jako přechodné opatření by bylo nicméně možné na základě zásady kontinuity hlasovat o rozpočtu i v případě, že by nebylo možné dokončit tyto postupy před přijetím ročního rozpočtu, a to při dodržení postupů stanovených Smlouvou a v souladu se současným finančním rámcem.
Víceletý finanční rámec se stává právně závazným aktem.
Je to nařízení přijaté zvláštním legislativním postupem, které musí být přijato jednomyslně Radou poté, co je schválil EP.
Čl.
270a odst.
5 mimoto připomíná, že orgány EU musí během celého procesu činit „všechna nezbytná opatření k usnadnění [...] přijetí“ tohoto finančního rámce.
Toto ustanovení posiluje úlohu interinstitucionální spolupráce, jež musí být navázána od samého počátku procesu s cílem zajistit jeho úspěšné završení.
Podle Lisabonské smlouvy se víceletý finanční rámec stanoví na dobu nejméně pěti let.
Cílem je co nejvíce sladit dobu platnosti VFR s funkčním obdobím EP a Komise, jak to EP už vícekrát požadoval.
Parlament by mohl v důsledku toho rozhodovat o slyšeních budoucích evropských komisařů na základě finančního návrhu obecné politiky, kterou tento sbor předložil.
Obdobně by Evropský parlament mohl během kampaně před volbami do EP předložit politický a finanční projekt, k jehož provádění by se před občany zavázal.
IV – Roční rozpočet
1.
Nová smlouva značně pozměnila roční rozpočtový proces.
Především zrušila rozlišení mezi povinnými (PV) a nepovinnými výdaji (NPV).
Logickým důsledkem tohoto kroku je, že v budoucnu budou EP a Rada rozhodovat o celém rozpočtu jako rovnocenní partneři.
2.
Výdaje závazné povahy existují i nadále.
Smlouva totiž ponechává v článku 279a beze změny pravidlo, které se na první pohled jeví jako nadbytečné a podle něhož EP, Rada a Komise „ zajistí, aby Unie měla k dispozici finanční prostředky, které jí umožní plnit právní závazky vůči třetím stranám “.
3.
Druhou změnou je upuštění od druhého čtení, jež má za následek vytvoření nového dohodovacího postupu v oblasti rozpočtu.
Jedná se o zvláštní postup, s povinností dosáhnout výsledku, jež je odůvodněna zvláštní povahou projednávaného aktu
Kromě zvláštních případů, kdy Smlouvy stanoví specifické přijímání konkrétního legislativního aktu, může být postup spolurozhodování legitimně ukončen jak úspěšně, tak neúspěšně.
V rámci postupu „ spolurozhodování “ v oblasti rozpočtu, je třeba dosáhnout dohody, neboť uvedený akt je pro samotnou existenci Unie nepostradatelný.
Z této skutečnosti vyplývají určité zvláštní znaky postupu – možnost, aby EP překonal zamítnutí Rady, nebo ustanovení Smlouvy, které stanoví, že po neúspěchu předloží Komise nový návrh rozpočtu. .
A.
Průběh ročního rozpočtového procesu
(Úplný popis tohoto postupu (článek 314 Lisabonské smlouvy) je uveden v příloze č. 1.)
4.
V první fázi procesu, a bude vzhledem k neexistenci přesných pravidel ve smlouvě zapotřebí, aby orgány EU dospěly k dohodě o podrobnostech postupu či harmonogramu.
Pro EP představuje první etapu zachování současného pragmatického harmonogramu.
Orgány EU se také budou muset dohodnout na mechanismech neformálních konzultací tak, aby učinily vše potřebné k zaručení úspěchu ročního rozpočtového procesu (viz bod 2 níže).
5.
Zpravodajka ostatně rozhodně trvá na tom, že trojstranná jednání, dohodovací postupy nebo postupy neformálních konzultací, stejně jako všechny stávající formy interinstitucionálního dialogu, budou muset být revidovány a případně upraveny s ohledem na změny uvedeného procesu.
Článek 279b Smlouvy o fungování EU stanoví konání pravidelných setkání předsedů EP, Rady a Komise, jež jsou svolávána z podnětu posledně jmenovaného orgánu.
Lisabonská smlouva jde v tomto směru ještě dále a stanoví, že tato pravidelná setkání se musí konat v rámci všech finančních postupů a rozpočtových procesů a že předsedové učiní všechna nezbytná opatření k tomu, aby „podpořili vzájemné projednání a sbližování postojů orgánů, kterým předsedají“.
Je tedy zřejmé, že toto ustanovení posiluje obecnou povinnost loajální spolupráce mezi orgány tím, že prakticky stanoví povinnost, aby se orgány mezi sebou dohodly.
6.
Můžeme si tudíž oprávněně položit otázku, zda má být výbor nutně složen ze všech členů Rady (anebo ze stejného počtu poslanců EP), nebo zda může sestávat z menšího počtu zástupců, ale vždy v paritním zastoupení.
Znění čl.
272 odst.
5 („…členové Rady…“) se přiklání k první možnosti.
Pokud bude tento výklad potvrzen, bude zapotřebí stanovit takovou metodu práce, jež bude zahrnovat přípravná trojstranná jednání týkající se činnosti dohodovacího výboru.
EP bude muset ve všech případech ověřit, jakou politickou úroveň má zastoupení Rady.
Důsledky nezdaru při jednáních
7.
Jak je uvedeno v příloze, následkem nezdaru jednání při dohodovacím řízení je z procesního hlediska to, že Komise musí předložit nový návrh rozpočtu.
Tato skutečnost tedy posiluje roli Komise, jíž přísluší vyvodit z tohoto nezdaruzávěry, zjistit příčiny bránící dohodě mezi EP a Radou a předložit nový návrh, který by zajistil dosažení dohody mezi oběma orgány.
8.
Ve Smlouvě je zachováno pravidlo, podle něhož se bude uplatňovat režim prozatímních dvanáctin v případě, že nebude možné rozpočet s konečnou platností schválit před začátkem rozpočtového roku.
Potvrzuje se předpoklad, podle něhož Parlament získá v novém rozpočtovém procesu rozhodující postavení.
Proti vůli EP nemůže být přijat žádný rozpočet, ale na druhé straně Parlament může schválit rozpočet proti vůli Rady, nebo v důsledku toho, že se k němu nevyjádřila.
Za předpokladu, že Evropský parlament schválí společnou předlohu, zatímco Rada ji zamítne, Evropský parlament, který se usnáší většinou hlasů všech svých členů a třípětinovou většinou odevzdaných hlasů, může rozhodnout o potvrzení všech nebo některých změn uvedených v návrhu rozpočtu, který předložila Komise.
Rovněž Komise má v posíleném rozpočtovém procesu svou úlohu.
Má právo předkládat podněty, jež je posíleno o možnost provádět neustále úpravy jeho znění až do data svolání dohodovacího výboru.
Je výslovně uznána její role prostředníka při jednáních tohoto výboru.
Právě Komisi náleží hledat nejlepší alternativu v případě nezdaru tohoto procesu.
Mimoto je třeba zdůraznit, že některé mechanismy tohoto procesu nutí obě složky rozpočtového orgánu k tomu, aby dosáhly dohody: je snazší přijmout kompromisní znění než rozpočet zamítnout, důsledky nezdaru jsou pro orgány poměrně závažné atd.
B.
Praktické důsledky nového rozpočtového procesu
9.
Změny provedené v tomto procesu a zkrácení lhůt, které z nich vyplývá, rovněž znamenají, že je nutné dobře připravit, jak interně v každém orgánu, tak i na úrovni interinstitucionální, veškeré fáze tohoto procesu, neboť bude méně příležitostí provádět „opravy“.
Důsledky související s harmonogramem (viz příloha 1)
10.
Je zřejmé, že EP musí podporovat předjímání, nebo přinejmenším zachování současného neformálního harmonogramu:
– Komise předkládá svůj návrh rozpočtu v průběhu dubna;
– trojstranná jednání se konají v březnu/dubnu a budou tím užitečnější, že v každém orgánu bude pouze jedno čtení;
– dohodovací řízení proběhne v červnu/červenci.
Důsledky pro interní činnost EP
11.
Usnesení o návrhu rozpočtu umožní, pokud jde o první čtení:
– stanovit strategické směry týkající se priorit EP
– přijmout rozhodnutí o pilotních projektech a přípravných akcích
Důsledky přípravy jediného čtení v Parlamentu
12.
Skutečnost, že bude probíhat pouze jedno čtení, významně pozměňuje jeho povahu; to také značně posílí strategický význam tohoto čtení.
De facto půjde o zaujetí stanoviska ke všem rozpočtovým položkám (včetně bývalých povinných výdajů) a vyjádření politických priorit EP.
Zpravodajka věnuje zvláštní pozornost skutečnosti, že pozměňovací návrhy přijaté v prvním čtení nebude už poté moci sám EP změnit.
Musí tedy odpovídat dvojímu požadavku: umožnit nalezení uspokojivé dohody v dohodovacím výboru, ale také umožnit nové potvrzení Evropským parlamentem (zvláště velkou většinou) v případě, že by Rada zamítla návrh dohodovacího výboru, zatímco EP by jej přijal.
13.
Je tudíž otázkou zásadní důležitosti vypracovat před prvním čtením mechanismus posíleného interního dialogu mezi Rozpočtovým výborem a zapojenými parlamentními výbory a také politickými skupinami.
Důsledky pro složení dohodovacího výboru
14.
Specifická povaha dohodovacího postupu v oblasti rozpočtu nás z interního pohledu vede k tomu, abychom si položili otázku týkající se složení delegace EP.
Bylo by tedy zapotřebí stanovit už nyní konkrétní systém.
15.
Je tedy logické počítat s významným zastoupením Rozpočtového výboru a zajistit přitom odpovídající zastoupení těch parlamentních výborů, které mají výrazný vliv na rozpočet.
16.
Je případně možné stanovit rozsáhlejší doprovodnou strukturu s cílem posílit vyjednávací schopnosti delegace a také její soudržnost, pokud jde o strategii.
V každé fázi bude třeba přijmout veškerá vhodná ustanovení k zajištění maximální reprezentativnosti delegace tak, aby posílila svůj vliv během jednání a zajistila co nejširší podporu pléna.
Důsledky pro završení procesu
17.
Uspořádání tohoto procesu a jeho harmonogram musí umožnit využití těch nástrojů Parlamentu, jež jsou stanoveny ve Smlouvě.
To znamená, že EP by měl mít možnost vyslovit se k návrhu připravenému dohodovacím výborem v listopadu tak, aby případně mohl hlasovat o svých pozměňovacích návrzích z prvního čtení v prosinci.
Tento bezpečnostní prostor by měl umožnit získat případně souhlas s novým podnětem Komise v případě nezdaru při prvním rozpočtovém procesu.
V – Finanční nařízení
1.
Dalším důležitým prvkem, který přináší Lisabonská smlouva, je přijetí finančního rámce, který bude napříště schvalován řádným legislativním postupem (článek 277 Smlouvy o fungování Evropské unie), což dává EP při postupu spolurozhodování skutečnou pravomoc.
Připomeňme v této souvislosti, že v současné době je finanční nařízení s Parlamentem pouze konzultováno.
2.
Jedná se o významný legislativní pokrok.
Přezkum finančního nařízení bude muset být proveden před vstupem Smlouvy v platnost.
EP bude tedy muset vést jednání a poté rozhodnout o tom, jak rozdělit ustanovení IID mezi finanční nařízení a finanční rámec.
Tato úvaha je obsažena v kapitole VI.
VI – Dopad Lisabonské smlouvy na stávající interinstitucionální dohodu
1.
Vstup Lisabonské smlouvy v platnost bude mít zvláštní dopad na současnou interinstitucionální dohodu o rozpočtové kázni a řádném finančním řízení a na finanční nařízení.
Stávající interinstitucionální dohoda a víceletý finanční rámec
2.
Pokud jde o interinstitucionální dohodu, článek 312 Smlouvy o fungování Evropské unie zavádí víceletý finanční rámec , který bude obsažen v nařízení přijatém zvláštním legislativním postupem, v němž Rada rozhoduje jednomyslně po obdržení souhlasu Evropského parlamentu, jehož musí být dosaženo absolutní většinou poslanců.
To znamená, že se finanční rámec – doposud určovaný finančními výhledy, které orgány schvalovaly dobrovolně prostřednictvím interinstitucionální dohody – stane právně závazným.
Kromě toho tento článek zdůrazňuje, že
„1.
Roční rozpočet Unie je v souladu s víceletým finančním rámcem.“
3.
Pokud jde o obsah víceletého finančního rámce, který se stanoví nejméně na dobu pěti let , týž článek zdůrazňuje, že
„3 ... stanoví výši ročních stropů prostředků na závazky podle kategorie výdajů a ročních stropů prostředků na platby.
Kategorie výdajů, kterých je omezený počet, odpovídají hlavním oblastem činnosti Unie.
Finanční rámec stanoví jakákoli další ustanovení, která jsou účelná pro hladký průběh ročního rozpočtového procesu. “
To znamená, že do budoucího víceletého finančního rámce by měly být začleněny nejen stropy, ale i pravidla obsažená ve stávající interinstitucionální dohodě, jež umožňují „hladký průběh“ ročního rozpočtového procesu, zejména pravidla související s fungováním víceletého finančního rámce, jako jsou postup pružnosti a postupy přijímání změn.
Finanční nařízení v rámci Lisabonské smlouvy
4.
Finanční nařízení se stane nařízením, které Evropský parlament a Rada přijmou řádným legislativním postupem (spolurozhodování) následně po předložení stanoviska Účetního dvora.
V souladu s čl.
322 odst.
1 Smlouvy o fungování Evropské unie bude obsahovat
„a) finanční pravidla stanovící zejména podrobnosti týkající se sestavování a plnění rozpočtu...“.
5.
Je zřejmé, že nová Smlouva bude mít přímý dopad na některé oblasti finančního nařízení, například v souvislosti s novým rozpočtovým postupem, zejména se zrušením rozlišování povinných a nepovinných výdajů (PV/NPV).
Budoucí finanční nařízení by však mělo zahrnovat také některá ustanovení, která jsou v současnosti součástí interinstitucionální dohody (tedy pravidla pro rozpočtovou kázeň a právní akty) a našla by své uplatnění lépe zde, než v nařízení o víceletém finančním rámci.
Harmonogram a kritéria
6.
Oba tyto akty mohou být přijaty pouze po vstupu Smlouvy v platnost, nicméně měly by být přijaty včas, aby umožnily bezproblémové plnění rozpočtu na rok 2009 a stanovení rozpočtu na rok 2010 v souladu s novým právním rámcem.
To znamená, že by měla být ihned zahájena politická vyjednávání mezi orgány, aby bylo možno dosáhnout politické dohody do konce letošního roku.
Jakmile pak vstoupí Lisabonská smlouva v platnost – za předpokladu, že budou dokončeny všechny ratifikační postupy, – co nejdříve se zahájí formální postup pro jejich přijetí.
Naléhavost této záležitosti dokládá kromě zřejmé potřeby, aby rozpočtový postup na rok 2010 probíhal již podle nových pravidel stanovených v Lisabonské smlouvě, několik praktických příkladů: Podle jakých ustanovení se uskuteční převody položek po 1. lednu 2009, jestliže Smlouva vstoupí v platnost k tomuto datu?
Nebo jak bude poté přijat opravný rozpočet?
7.
Kritéria pro rozlišování mezi ustanoveními interinstitucionální dohody, která by se měla uplatnit v budoucí interinstitucionální dohodě, a ustanoveními, jež budou obsažena spíše ve víceletém finančním rámci, jsou stanovena přímo v Lisabonské smlouvě:
– nařízení o víceletém finančním rámci by mělo zahrnovat „ ustanovení, která jsou účelná pro hladký průběh ročního rozpočtového procesu “.
To znamená všechny mechanismy související s fungováním stávající interinstitucionální dohody: uvolňování prostředků z různých fondů a flexibilita, postup přijímání změn a zvláštní úpravy související s konkrétními politikami (SZBP/agentury atd.).
– finanční nařízení by mělo obsahovat všechna ustanovení nezbytná pro určení postupu pro „ sestavování a plnění rozpočtu“ v souladu s novým postupem, který Smlouva stanoví.
Jedná se o práci dohodovacího výboru, aktivační mechanismus a samozřejmě aktualizaci ustanovení finančního nařízení přímo dotčených změnami v nové Smlouvě (tedy zrušení klasifikace PV/NPV, nový postup spolurozhodování o převodech atd.).
8.
Zpravodajka se domnívá, že tato úprava finančního nařízení by měla zohlednit pouze změny vyplývající přímo z nové Smlouvy a zrušení stávající interinstitucionální dohody (podle kritérií stanovených ve Smlouvě) a v žádném případě by neměla být zaměňována s tříletým přezkumem, který stanoví finanční nařízení.
Jak bude vypadat budoucí interinstitucionální dohoda?
9.
Znamená to, že se interinstitucionální dohoda z května 2006 stane úplně zbytečnou a bude zcela zrušena a nahrazena těmito dvěma základními finančními právními akty?
Patrně ne: nový rozpočtový postup bude stále vyžadovat řadu praktických úprav – jako nový věcný harmonogram, postup interinstitucionální spolupráce, způsoby práce dohodovacího výboru, jeho sekretariát, formát společných dokumentů a jejich překlad atd. V nové interinstitucionální dohodě o rozpočtovém postupu by mohly být zakotveny všechny tyto body a pravděpodobně i další (např. články 31 a 33 stávající interinstitucionální dohody či část přílohy 2 této dohody)
Nová Smlouva konkrétně předpokládá, že orgány budou moci uzavírat interinstitucionální dohody, které mohou a nemusí být právně závazné.
Článek 295 Smlouvy o fungování EU stanoví: „Evropský parlament, Rada a Komise se navzájem konzultují a vzájemnou dohodou upravují způsoby své spolupráce.
Za tímto účelem mohou v souladu se Smlouvami uzavírat interinstitucionální dohody, které mohou mít závaznou povahu." .
Zpravodajka přitom pokládá za předčasné v tomto stadiu procesu přímo naznačovat, který článek stávající interinstitucionální dohody by mohl být částí budoucí interinstitucionální dohody či některého ze dvou právních základů.
10.
Na závěr zpravodajka konstatuje, že podle jejího názoru Lisabonská smlouva umožní nový přístup k rozpočtovým vztahům založený na společném rovnocenném rozhodování Parlamentu a Rady.
V tomto ohledu je cílem dokumentu navrhnout některé zásady ke schválení Rozpočtovým výborem, aby se zahájila konstruktivní diskuse s Radou a Komisí.
11.
Zpravodajka si je dobře vědoma toho, že Lisabonská smlouva vstoupí v platnost pouze tehdy (pokud vůbec), budou-li ve všech členských státech dokončeny veškeré ratifikační postupy.
Vzhledem k naléhavosti používání některých výše uvedených aktů co nejdříve po vstupu Lisabonské smlouvy v platnost budou zatím bezprostředně zahájeny předběžné rozhovory orgánů o opatřeních, jež jsou pro realizaci Smlouvy potřebná.
Všechny orgány se domnívají, že by měl být naplánován postup po vstupu Smlouvy v platnost (pokud v platnost vstoupí), aby se zabránilo právnímu vakuu.
K dosažení tohoto cíle je nezbytné do konce letošního roku uzavřít politickou dohodu o obsahu těchto opatření.
VII – Rozpočtový dopad změn zavedených Lisabonskou smlouvou: institucionální hlediska a rozšiřování pravomocí Unie
1.
Cílem této kapitoly je posoudit Lisabonskou smlouvu ve světle jejího možného dopadu na rozpočet, tj. uvést změny zavedené Smlouvou, které by mohly mít dopad na rozpočet EU.
2.
Nejde samozřejmě o to, aby zpravodajka v tomto dokumentu poskytovala kvantitativní elementy, to bude cílem úvah, ke kterým se přistoupí v rámci přezkumu v polovině období, nebo po uzavření dohody o současném finančním výhledu.
Je však zřejmé, že při přijímání současného víceletého finančního rámce nebyly brány v úvahu níže uvedené politiky nebo orgány.
A.
Rozpočtová ustanovení vyplývající z nových pravomocí Unie
3.
Lisabonská smlouva neposkytuje Unii nové výlučné pravomoci.
Zavádí naopak určitý počet nových pravomocí, které patří mezi následující:
„sdílené pravomoci“ (jako například vesmír a energetika)
„podpůrná, koordinační a doplňková opatření“ (jako například civilní ochrana, duševní vlastnictví, cestovní ruch, správní spolupráce a sport).
V těchto oblastech se kromě několika málo výjimek uplatní řádný legislativní postup (postup spolurozhodování s Parlamentem a postup rozhodování kvalifikovanou většina v Radě ministrů).
4.
Nové právní základy následně umožní legislativní zásah ze strany EU.
Některé z těchto nových právních základů se nicméně odvolávají na akty, které zřejmě nemají pro EU finanční důsledky.
Jiné obsahují nové pravomoci jen zdánlivě, neboť Unie již v daných oblastech v některých případech jednala (například co se týká energetiky) a opírala se přitom o různá ustanovení smluv, někdy dokonce o článek 308.
5.
V této fázi procesu je nicméně předčasné přesně posuzovat finanční důsledky těchto opatření.
Dále je třeba připomenout, že případné výdaje z rozpočtu Unie vyžadují, aby byly nejprve přijaty právně závazné akty (čl.
268/310, odst.
4 Smlouvy o fungování EU
„Uskutečnění výdajů zapsaných v rozpočtu vyžaduje předchozí přijetí právně závazného aktu Unie, který stanoví právní základ pro její činnost a pro uskutečnění odpovídajících výdajů v souladu s nařízením podle článku 322, s výjimkou případů stanovených tímto nařízením.“ ).
Rozhodnutí o dotaci z rozpočtu může následovat až po přijetí právně závazných aktů.
6.
Pokud jde o zemědělskou politiku, je důležité podotknout, že ustanovení obsažená v článcích 36 a 37 současné Smlouvy budou přesunuta do nového čl.
37 odst.
2, tj. do oblasti spolurozhodování.
Tato ustanovení jsou platná pro následující texty: jednotná společná organizace trhu, nařízení o přímých platbách, nařízení o rozvoji venkova a financování společné zemědělské politiky.
7.
Lisabonská smlouva rozšířuje postup spolurozhodování na téměř 50 nových legislativních oblastí.
Rozpočtové dotace programů přijatých spolurozhodováním jsou stanoveny v mezích víceletého finančního rámce, který se stává právně závazným.
Zpravodajka připomíná, že je třeba zvážit, jak by mohl Rozpočtový výbor aktivně spolupracovat s odpovědnými parlamentními výbory.
Jde o posílení jednotnosti hlasování Evropského parlamentu ohledně těchto záležitostí, ať se jedná o víceletý finanční rámec (VFR) nebo o roční rozpočet.
8.
V bodě C této kapitoly jsou uvedeny nové pravomoci a jejich nejzřejmější rozpočtové dopady.
B.
Institucionální hlediska
9.
Kromě ustanovení týkajících se finančních prostředků Unie, jejichž analýza je uvedena v předchozích částech, můžeme vymezit následující ustanovení, která se týkají institucionálních změn a mají dopad na rozpočet Unie.
a) Evropský parlament
Vstup rozhodnutí o složení EP v platnost, jehož se týkala politická jednání (Lamassourova–Severinova zpráva) s ohledem na příští volby do EP, bude muset být odložen.
Podle Lisabonské smlouvy by EP měl být od června 2009 751 poslanců.
Vzhledem k tomu však, že Smlouva nevstoupila na konci roku 2008 v platnost, bude mít EP nejprve 736 poslanců v souladu s Niceskou smlouvou a později, pokud Lisabonská smlouva vstoupí v platnost, jejich počet stoupne v souladu se závěry zasedání Evropské rady, které se konalo ve dnech 11.–12. prosince 2008, na 754.
Tuto skutečnost bude třeba zohlednit v rozpočtu EP.
(Předpokládané datum: červen 2009)
b) Evropská rada a její stálé předsednictví:
Evropská rada se stane autonomním orgánem se samostatným rozpočtem.
Podle článku 273a/316 Smlouvy o fungování EU, by tento rozpočet měl být zahrnut do stejné části jako rozpočet Rady.
Čl.
210a/235 odst.
4 Smlouvy o fungování EU kromě jiného uvádí, že Evropské radě je nápomocen generální sekretariát Rady.
Díky rozpočtu Rady by mohla být zajištěna značná část fungování Evropské rady.
Naskýtá se otázka, zda a jakým způsobem bude moci EP skutečně kontrolovat výdaje týkající se sekretariátu Evropské rady a zda by se měla udržovat „ gentlemanská dohoda “ mezi oběma složkami rozpočtového orgánu.
Konečně, do rozpočtu bude třeba zahrnout specifické výdaje spojené s funkcí předsedy Evropské rady (odměna předsedy a členů kanceláře předsedy, cestovní výdaje atd.) ve spojitosti se stálým předsednictvím Evropské Rady.
(Předpokládané datum: leden 2009)
c) Vysoký představitel EU
Podle 12. prohlášení („Prohlášení k článku 9 E Smlouvy o Evropské unii“) které je přílohou Lisabonské smlouvy, by měl vysoký představitel EU také nastoupit do své funkce na začátku příštího roku (samozřejmě pouze za předpokladu, že Smlouva vstoupí v platnost na začátku roku 2009).
Vzhledem k tomu, že vysoký představitel EU bude zastávat místo jednoho současného komisaře, je možné se domnívat, že jeho výdaje budou pokryté z rozpočtu Komise.
(Předpokládané datum: leden 2009)
d) Evropská služba pro vnější činnost
Problém financování Evropské služby pro vnější činnost není problémem dostupnosti finančních prostředků, neboť vnější služby už jsou financované z rozpočtu Komise a Rady.
Jedná se zejména o problém rozpočtové nomenklatury, jde tedy o problém politický a nikoli technický.
Bude potřeba zohlednit případnou úhradu nákladů členů Evropské služby pro vnější činnost, kteří budou pocházet z diplomatických služeb jednotlivých států, z rozpočtu EU.
EP připravuje dvě zprávy na toto téma (zprávu poslance Broka, AFCO, o institucionálních aspektech Evropské služby pro vnější činnost a zprávu poslankyně Neytsové, AFET).
Evropský parlament bude mít značný zájem na stanovení konkrétního modelu fungování Evropské služby pro vnější činnost a bude připraven v této souvislosti uplatnit své rozpočtové pravomoci.
Zpravodajka se domnívá, že by nemělo být přijato žádné rozpočtové rozhodnutí týkající se budoucnosti evropského útvaru pro vnější činnost dříve, než se dosáhne politické shody ohledně jeho podoby.
(Předpokládané datum: v průběhu roku 2009 – zavádění Evropské služby pro vnější činnost lze případně rozdělit do několika fází a do více rozpočtových roků)
e) Komise
Kromě změn vyplývajících z vytvoření funkce vysokého představitele EU a Evropské služby pro vnější činnost by měly být přímé důsledky Lisabonské smlouvy pro rozpočet Komise účinné od roku 2014, kdy by mělo vstoupit v platnost snížení počtu komisařů na 2/3 celkového počtu členských států.
Rozhodnutí Evropské rady, která zasedala ve dnech 11.–12. prosince 2008, však směřují spíše k zachování současného složení Komise.
(Předpokládané datum: 2014)
f) Soudní dvůr (Prohlášení k článku 222 Smlouvy o fungování Evropské unie o počtu generálních advokátů Soudního dvora)
Podle prohlášení 41 k článku 252 SFEU může být na žádost Soudního dvora zvýšen počet generálních advokátů z 8 na 11.
To bude mít finanční důsledky pro rozpočet Soudního dvora.
( Předpokládané datum: určené až podle žádosti Evropského soudního dvora )
g) Hospodářský a sociální výbor a Výbor regionů
Složení obou výborů je v současné době stanoveno ve Smlouvě: počet členů nesmí překročit 350 a v současnosti je tvoří 344 členů.
Lisabonská smlouva mění způsob, jakým je stanoveno jejich složení, maximální počet 350 členů však zůstává i nadále v platnosti.
V budoucnosti přijme Rada na návrh Komise jednomyslně rozhodnutí, kterým se stanoví složení výboru.
V současnosti není možné určit finanční důsledky této úpravy postupu, kterým se stanoví počet členů obou výborů.
h) Vytvoření Úřadu evropského veřejného žalobce (článek 86 Smlouva o fungování EU)
Úřad evropského veřejného žalobce nahradí současný OLAF.
Jeho vytvoření bude mít rozhodně finanční důsledky pro rozpočet Unie (platy, zaměstnanci, vybavení, atd.).
Dokud nebude přijato rozhodnutí ohledně vytvoření tohoto úřadu, nemohou být tyto důsledky řádně vyhodnoceny.
(Předpokládané datum: po přijetí legislativních aktů)
C.
Politiky Unie: nové pravomoci a nové právní základy
a) Nové úkoly EUROJUSTU (článek 85 SFEU)
Úkoly EUROJUSTU jsou rozšířené.
To může znamenat nutnost navýšit finanční prostředky.
Dokud nebudou přijaty legislativní akty stanovené ve Smlouvě, nebude možné potřebné prostředky vyčíslit.
(Předpokládané datum: po přijetí legislativních aktů – ve střednědobém až dlouhodobém horizontu)
b) Soudní spolupráce v trestních věcech (čl.
82 odst.
1 písm. c) )
Nová pravomoc Unie ohledně podpory dalšího vzdělávání soudců a soudních zaměstnanců může mít také finanční důsledky, i když EU v současné době tyto činnosti již financuje.
(Předpokládané datum: po přijetí legislativních aktů)
c) Mládež a sport (čl.
165)
Mládež – byla doplněna nová pravomoc : podpora účasti mladých lidí na demokratickém životě Evropy (čl.
165 odst.
2 pátá odrážka).
Tato pravomoc bude mít zcela jistě finanční důsledky, a to i přesto, že podobné činnosti jsou v současnosti již financovány.
Sport – podle čl.
165 odst.
1 získala Unie pravomoc v oblasti sportu : přispívá k podpoře evropských hledisek sportu s přihlédnutím k jeho zvláštní povaze, k jeho strukturám založeným na dobrovolné činnosti a jeho společenské a výchovné funkci.
Finanční důsledky budou i zde stanoveny při přijetí legislativních aktů.
(Předpokládané datum: po přijetí legislativních aktů)
d) Veřejné zdraví (článek 168)
Doplňuje se pravomoc EU ohledně sledování vážných přeshraničních zdravotních hrozeb, včasného varování před nimi a boje proti nim.
Nejde o harmonizační opatření, ale o vyvíjení užitečných podnětů.
Unie tak podněcuje zejména „ spolupráci mezi členskými státy zaměřenou na zlepšení vzájemného doplňování jejich zdravotních služeb v příhraničních oblastech “.
Unie může také přijmout pobídková opatření, která mají za svůj přímý cíl ochranu veřejného zdraví, pokud jde o tabák a zneužívání alkoholu.
Harmonizace právních předpisů je vyloučena.
(Předpokládané datum: po přijetí legislativních aktů – ve střednědobém až dlouhodobém horizontu)
e) Evropský výzkumný prostor (článek 179)
Článek 179 stanovuje posilování vědeckých a technologických základů vytvořením evropského výzkumného prostoru.
Má za cíl umožnit vědcům, vědeckým poznatkům a technologiím volně se pohybovat v tomto prostoru.
Jako doplněk k činnostem uvedeným ve víceletém rámcovém programu přijmou Evropský parlament a Rada postupem spolurozhodování nezbytná opatření k uskutečnění evropského výzkumného prostoru.
(Předpokládané datum: po přijetí legislativních aktů – ve střednědobém až dlouhodobém horizontu)
f) Politika v oblasti vesmíru (článek 189)
Smlouva o fungování EU načrtla novou politiku pro oblast vesmíru, která vede k podpoře vědeckého a technického pokroku, průmyslové konkurenceschopnosti a provádění politik Unie (odst.
1) a zahrnuje nový evropský kosmický program (harmonizace právních předpisů vyloučena).
V souladu s touto novou pravomocí může Unie podporovat společné iniciativy, výzkum a technologický rozvoj a koordinovat nezbytné úsilí pro výzkum a využití vesmíru.
Legislativní akty přijaté řádným legislativním postupem stanoví nezbytná opatření, která mohou mít podobu evropského kosmického programu.
Harmonizace právních předpisů je opět vyloučena (odst.
2).
Odstavec 3 stanoví, že Unie naváže veškeré účelné vztahy s Evropskou kosmickou agenturou, a tím poskytuje právní základ pro spolupráci s touto agenturou.
(Předpokládané datum: po přijetí legislativních aktů – ve střednědobém až dlouhodobém horizontu)
g) Životní prostředí / boj proti změně klimatu (článek 191)
Cíle politiky Unie v oblasti životního prostředí jsou rozšířeny o podporu opatření na mezinárodní úrovni určených k řešení regionálních a celosvětových problémů životního prostředí, a zejména o boj proti změně klimatu.
Není stanoven žádný nový specifický právní základ.
Tento cíl bude začleněn do existujících nástrojů (zejména programů), což může mít značné finanční důsledky.
(Předpokládané datum: po přijetí legislativních aktů – ve střednědobém až dlouhodobém horizontu)
h) Energetika (článek 194)
Unie bude mít pravomoc přijmout opatření, která mají za cíl:
– zajistit fungování trhu s energií,
– zajistit bezpečnost dodávek energie v Unii,
– podporovat energetickou účinnost a úspory energie jakož i rozvoj nových a obnovitelných zdrojů energie;
– podporovat propojení energetických sítí.
Je také připojen specifický odkaz na solidaritu mezi členskými státy v oblasti energetiky.
Tato opatření se nedotýkají práva členského státu stanovit podmínky pro využívání vlastních energetických zdrojů, jeho možnosti volby mezi různými energetickými zdroji a základní skladby jeho zásobování energií.
To omezuje čl.
192 odst.
2 písm. c), který umožňuje Radě přijmout speciálním legislativním postupem opatření, jež mohou významněji ovlivnit volbu členského státu mezi různými energetickými zdroji a základní skladbu jeho zásobování energií.
Pokud jsou opatření především fiskální povahy, Rada je přijme jednomyslně (čl.
194, odst.
3).
(Předpokládané datum: po přijetí legislativních aktů – ve střednědobém až dlouhodobém horizontu)
i) Cestovní ruch (článek 195)
Unie získá nové pravomoci, aby podpořila vytváření příznivého prostředí pro rozvoj podniků v této oblasti a na podporu spolupráce mezi členskými státy, zejména výměnou osvědčených postupů.
(Harmonizace právních předpisů je vyloučena)
(Předpokládané datum: po přijetí legislativních aktů – ve střednědobém až dlouhodobém horizontu)
j) Civilní ochrana (článek 196)
Unie bude mít pravomoc přijmout opatření na podporu spolupráce mezi členskými státy ve snaze posílit účinnost systémů pro předcházení přírodním (nebo člověkem způsobeným) pohromám a pro ochranu proti nim.
(Předpokládané datum: po přijetí legislativních aktů – ve střednědobém až dlouhodobém horizontu)
k) Správní spolupráce (článek 197 Smlouvy o fungování EU)
Unie může podpořit úsilí členských států o zlepšení schopnosti jejich správních orgánů provádět právo Unie.
Půjde zejména o usnadnění výměny informací a státních zaměstnanců, jakož i podporu vzdělávacích programů.
Harmonizace právních předpisů je vyloučena.
(Předpokládané datum: po přijetí legislativních aktů – ve střednědobém až dlouhodobém horizontu)
l) Humanitární pomoc (článek 214 Smlouvy o fungování EU)
Lisabonská smlouva vytvořila nový právní základ pro činnosti Unie v oblasti humanitární pomoci ve třetích zemích.
Tyto činnosti jsou určeny k poskytnutí cílené pomoci a podpory obyvatelstvu třetích zemí postiženému přírodními nebo člověkem způsobenými pohromami, aby byly zajištěny humanitární potřeby vyplývající z těchto různých situací(odst.
1).
Činnosti humanitární pomoci musí navzájem doplnit a posílit činnosti členských států.
Musí být prováděny v rámci zásad a cílů vnější činnosti EU a v souladu se zásadami mezinárodního práva a se zásadami nestrannosti, neutrality a nepřípustnosti diskriminace. (odst.2)
Evropský parlament a Rada přijmou řádným legislativním postupem opatření vymezující rámec, v němž se provádějí činnosti humanitární pomoci Unie. (odst.
3).
Unie může se třetími zeměmi a příslušnými mezinárodními organizacemi uzavřít dohody. (odst.
4)
Nový právní základ umožní zřídit Evropský dobrovolnický sbor humanitární pomoci k vytvoření rámce pro společný příspěvek mladých Evropanů k humanitární pomoci Unie (Evropský parlament a Rada řádným legislativním postupem).
Unie již má pravomoc v oblasti humanitární pomoci.
Nicméně nový rámec přesněji stanovených pravomocí může mít značný finanční dopad.
(Předpokládané datum: po přijetí rozhodnutí nebo po přijetí legislativních aktů – ve střednědobém až dlouhodobém horizontu)
m) Doložka solidarity (článek 222 Smlouvy o fungování EU)
„Pokud je některý členský stát cílem teroristického útoku nebo obětí přírodní nebo člověkem způsobené pohromy, jednají Unie a její členské státy společně v duchu solidarity“ (odst.
1).
V současnosti již Unie financuje obdobné činnosti z Fondu solidarity (1 mld eur podle interinstitucionáslní dohody), ale působnost doložky solidarity je širší, zejména co se týče ochrany proti teroristickým útokům, která může vést k operacím vojenské povahy.
Je tedy možné, že současné finanční prostředky, které jsou k dispozici, budou muset být navýšeny.
Způsob provádění této doložky solidarity Unií vymezí rozhodnutí přijaté v Radě kvalifikovanou většinou, na základě společného návrhu Komise a vysokého představitele Unie (jednomyslně, pokud toto rozhodnutí souvisí s obranou).
Evropský parlament o něm bude informován.
(Předpokládané datum: po přijetí rozhodnutí Radou – ve střednědobém až dlouhodobém horizontu)
Příloha 1
Průběh ročního rozpočtového procesu
1.
Podnět Komise: návrh rozpočtu
Rozpočtový proces formálně začíná před 1. zářím, a to na základě návrhu Komise, které náleží legislativní iniciativa: návrh rozpočtu .
Tato iniciativa má své důsledky, zejména pokud jde o definici kvalifikované většiny v Radě, neboť v tomto případě se uplatňuje prostá kvalifikovaná většina
Nikoli vyšší kvalifikovaná většina, která se používá v případech, pokud akt není přijímán na základě návrhu Komise.
Viz článek 9C Smlouvy o EU a článek 205 Smlouvy o fungování EU. .
Naproti tomu článek 250 pozměněné Smlouvy o fungování Evropské unie stanoví, že v rozpočtovém procesu
Rovněž v postupech přijímání: prováděcích opatření týkajících se vlastních zdrojů; víceletého finančního rámce v návaznosti na souhlas Evropské rady s přechodem ke kvalifikované většině; nebo rozhodnutí Rady o povolení překročení omezení prozatímních dvanáctin. se pravidlo, podle něhož Rada může pozměnit návrh Komise pouze tehdy, když rozhodne jednomyslně, neuplatňuje.
Ostatně v odst.
2 druhém pododstavci se upřesňuje, že Komise bude moci pozměnit svůj návrh až do svolání dohodovacího výboru, což má za cíl usnadnit její roli prostředníka mezi EP a Radou.
Komise musí vzít při sestavování návrhu rozpočtu v úvahu odhady výdajů předložené každým z orgánů.
Není však nutně jejich zohledněním vázána, neboť návrh rozpočtu může podle článku 270a obsahovat odlišné odhady.
2.
Stanovisko Rady a EP
První čtení zahajuje Rada, jež musí zaujmout stanovisko k návrhu rozpočtu nejpozději k 1. říjnu a poté je předat EP.
Od obdržení tohoto stanoviska má EP 42 dnů na to, aby se k němu vyslovil.
Pokud EP přijme návrh rozpočtu v nezměněné podobě, nebo se k němu nevysloví, je rozpočet považován za schválený.
Pokud EP přijme změny (většinou hlasů všech svých členů), je pozměněný návrh postoupen Radě a Komisi.
Předseda Evropského parlamentu musí v tomto případě po dohodě s předsedou Rady „neprodleně“ svolat dohodovací výbor
Je třeba samozřejmě získal souhlas předsedy Rady a poskytnout čas na technickou přípravu (základní dokumenty atd.), aby výbor mohl pracovat. .
Jestliže však Rada sdělí EP do deseti dnů od postoupení pozměněného návrhu, že schvaluje všechny změny, dohodovací výbor se nesejde, neboť rozpočet se považuje za schválený v pozměněné podobě.
3.
Dohodovací výbor
Dohodovací výbor, který má být složen z „ členů Rady nebo z jejich zástupců “ a „ ze stejného počtu členů “ zastupujících EP, má tedy lhůtu dvaceti jednoho dne k tomu, aby dospěl k dohodě.
Komise se účastní jednání tohoto výboru a Smlouva jí přisuzuje úlohu vyvíjet „ veškerou činnost potřebnou ke sblížení postojů Evropského parlamentu a Rady “ (čl.
272 odst.
5 druhý pododstavec Smlouvy o fungování EU).
4.
Ukončení rozpočtového procesu: teoreticky rozhodující postavení EP
Pokud se dohodovacímu výboru nepodaří dosáhnout dohody ve lhůtě dvaceti jednoho dne, rozpočet se pokládá za neschválený a je nutno zahájit nový proces tím, že Komise předloží nový návrh rozpočtu.
Pokud dohodovací výbor dospěje k dohodě o kompromisním znění, mají EP a Rada lhůtu 14 dnů k tomu, aby se k němu vyslovily.
Formulace odstavce 7 není právě nejjasnější, ale lze z ní přesto vyvodit, že rozpočet je schválen, pokud jej žádný z obou orgánů nezamítne , a to Rada kvalifikovanou většinou a EP většinou hlasů všech svých členů
Jinak řečeno: pokud jej oba orgány schválí, pokud se ani jeden z nich nevysloví, nebo pokud jeden z nich rozpočet přijme a druhý nedokáže zaujmout stanovisko. .
Pokud jej oba orgány zamítnou, Komise musí předložit nový návrh rozpočtu.
Stejně se postupuje i v případě, že jej EP zamítne (absolutní většinou svých členů), zatímco Rada tak neučiní (buď jej schválí, nebo se k němu nevysloví).
Naproti tomu, pokud jej EP schválí (prostou většinou), zatímco Rada jej zamítne, má EP ještě možnost znovu potvrdit – ve lhůtě 14 dnů, jež následují po zamítnutí Rady – změny, které přijal při prvním čtení, a opět je schválit většinou svých členů a třípětinovou většinou odevzdaných hlasů
Soulad těchto 14 dnů se zbytkem odstavce není zřejmý: lze usoudit, že pokud Rada rozpočet zamítne po jeho schválení Parlamentem, začíná tato lhůta po odmítnutí Rady (nebo po oznámení tohoto zamítnutí Parlamentu).
Co se však stane, pokud Rada znění zamítne dříve, než EP zaujme stanovisko?
Započne lhůta 14 dnů plynout okamžitě?
Musí EP nejprve přijmout původní znění a následně případně potvrdit pozměňovací návrhy, nebo může nejprve přijmout pozměňovací návrhy a poté schválit pozměněné znění? .
V tomto případě se rozpočet považuje za schválený se změnami, které potvrdil EP.
Pokud se EP nepodaří potvrdit všechny změny, ponechá se pro dotyčné položky znění schválené v dohodovacím výboru.
V zájmu přehlednosti je níže uveden souhrnný nástin všech případů reakce obou orgánů na společný návrh dohodovacího výboru:
EP schválí + Rada schválí = rozpočet přijat
EP schválí + Rada se nevysloví = rozpočet přijat
EP schválí + Rada zamítne = rozpočet přijat v souladu se změnami provedenými EP nebo v souladu se společným zněním
EP se nevysloví + Rada schválí = rozpočet přijat
EP se nevysloví + Rada se nevysloví = rozpočet přijat
EP se nevysloví + Rada zamítne = rozpočet zamítnut
EP zamítne + Rada schválí = rozpočet zamítnut
EP zamítne + Rada se nevysloví = rozpočet zamítnut
EP zamítne + Rada zamítne = rozpočet zamítnut
Ještě je zapotřebí připomenout, že EP přijímá znění prostou většinou, zatímco k zamítnutí je nutno získat většinu hlasů všech členů Parlamentu
Jak se bude postupovat, pokud EP návrh zamítne nižší než stanovenou většinou?
Znamená to přijetí, jak je zřejmě míněno v č. 272 odst.
7 Smlouvy o fungování EU?
Je naopak zjevné, že pokud Rada, která standardně rozhoduje kvalifikovanou většinou, nedokáže přijmout návrh kvalifikovanou většinou, ani jej kvalifikovanou většinou zamítnout, znamená to, že se nevysloví. .
2.
V případě úspěšného završení rozpočtového procesu přísluší, stejně jako v současné době, předsedovi EP konstatovat, že rozpočet byl s konečnou platností schválen.
24.
2.
2009
STANOVISKO Výboru pro zahraniční věci
pro Rozpočtový výbor
k finančním aspektům reformní smlouvy
( 2008/2054(INI) )
Navrhovatel:
István Szent-Iványi
NÁVRHY
Výbor pro zahraniční věci vyzývá Rozpočtový výbor jako příslušný výbor, aby do svého návrhu usnesení začlenil tyto návrhy:
1. konstatuje, že Lisabonská smlouva bude mít výrazný dopad na společnou zahraniční a bezpečnostní politiku, neboť mění uspořádání správních povinností a zavádí nové oblasti politiky,
2. upozorňuje na to, že vzhledem k tomu, že dosud nebyla definována institucionální struktura, měly by být nezbytné rozpočtové prostředky uvolňovány postupně podle toho, jak se bude vyjasňovat oblast působnosti a úloha nových organizačních struktur; vyzývá Komisi a Radu, aby zajistily, že úspory z rozsahu v souvislosti s podpůrnými strukturami povedou ke snížení administrativních nákladů,
3. zdůrazňuje, že ani institucionální změny ani nová ustanovení SZBP/SBOP by neměly vytvářet další tlak na současnou výši prostředků na závazky v již tak dlouhodobě podfinancovaném okruhu 4, a očekává proto, že nadcházející přezkum víceletého finančního rámce v polovině období zajistí dodatečné prostředky,
4. bere na vědomí, že Lisabonská smlouva stanoví zavedení nových postupů, které zajistí rychlý přístup k rozpočtu Unie a vytvoření fondu pro zahájení operace z příspěvků členských států; zdůrazňuje však, že veškeré vnější činnosti Unie by měly být financovány zásadně z prostředků Společenství a pouze výjimečně v případě nutnosti z příspěvků, které netvoří součást rozpočtu Unie,
5. vítá skutečnost, že nový rozpočtový postup ruší veškerá rozlišení mezi jednotlivými kapitolami rozpočtu i druhy výdajů; domnívá se proto, že na výdaje spojené se SZBP by se měly vztahovat stejná pravidla a stejné postupy platné pro jiné kapitoly rozpočtu,
6. zdůrazňuje, že právní závaznost víceletého finančního rámce, jak ji stanoví Lisabonská smlouva, vyžaduje zvýšenou pružnost v oblasti výdajů; z tohoto důvodu se domnívá, že ustanovení týkající se nástroje pružnosti ve stávající interinstitucionální dohodě by měla být přezkoumána s cílem poskytnout rozpočtovému orgánu vyšší rozpětí v ročním rozpočtu a umožnit omezené úpravy a případně dočasné přesuny mezi jednotlivými okruhy víceletého finančního rámce.
VÝSLEDEK ZÁVĚREČNÉHO HLASOVÁNÍ VE VÝBORU
Datum přijetí
24.2.2009
Výsledek závěrečného hlasování
+:
–:
0:
32
6
Členové přítomní při závěrečném hlasování
Vittorio Agnoletto, Angelika Beer, Bastiaan Belder, Marco Cappato, Philip Claeys, Maciej Marian Giertych, Ana Maria Gomes, Klaus Hänsch, Maria Eleni Koppa, Vytautas Landsbergis, Francisco José Millán Mon, Pasqualina Napoletano, Janusz Onyszkiewicz, Ioan Mircea Paşcu, João de Deus Pinheiro, Hubert Pirker, Pierre Pribetich, Flaviu Călin Rus, José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra, György Schöpflin, Charles Tannock, Geoffrey Van Orden, Andrzej Wielowieyski, Zbigniew Zaleski
Náhradník(ci) přítomný(í) při závěrečném hlasování
Maria Badia i Cutchet, Andrew Duff, Pierre Jonckheer, Evgeni Kirilov, Alexandru Nazare, Antolín Sánchez Presedo, Jean Spautz
Náhradník(ci) (čl.
178 odst.
2) přítomný(í) při závěrečném hlasování
Carlos Coelho, Pilar del Castillo Vera, Cristina Gutiérrez-Cortines, Manolis Mavrommatis, José Javier Pomés Ruiz, José Ribeiro e Castro, Ewa Tomaszewska
27.
5.
2008
STANOVISKO Výboru pro zemědělství a rozvoj venkova
pro Rozpočtový výbor
k finančním aspektům reformní smlouvy
( 2008/2054(INI) )
Navrhovatel:
Jan Mulder
NÁVRHY
Výbor pro zemědělství a rozvoj venkova vyzývá Rozpočtový výbor jako příslušný výbor, aby do svého návrhu usnesení začlenil tyto návrhy:
1. vítá nové pravomoci, jež byly svěřeny Parlamentu v rozpočtovém procesu, a to zejména pokud jde o výdaje na zemědělství; konstatuje, že Parlamentu byly oprávněně dány, v souladu se zásadami demokracie, rozpočtové pravomoci ve všech oblastech; upozorňuje na to, že Parlament nyní bude orgánem příslušným pro rozhodování o financování zemědělských programů a odpovědným za tuto oblast; vyjadřuje přání, aby byla zachována dobrá spolupráce navázaná s Radou ve všech záležitostech týkajících se rozpočtu;
2. upozorňuje na skutečnost, že Lisabonská smlouva zrušila rozdělení výdajů na povinné a nepovinné; zdůrazňuje ovšem, že vzhledem k víceletému plánování a právním předpisům bude i nadále nutné vyčleňovat velkou část rozpočtu na povinné výdaje; poukazuje na to, že i když je z tohoto důvodu financování zajištěno, rozpočet se stal pevně daným a neohebným; konstatuje, že v důsledku toho lze nové priority financovat toliko z nově přidělených prostředků nebo na základě změn priorit v rámci stávajících programů a výše výdajů; zdůrazňuje proto, že je stále více zapotřebí zajistit dostatečná rozpětí v různých kategoriích, pokud jde o původní výši rozpočtových prostředků, aby bylo možné ponechat prostor pro priority Parlamentu;
3. konstatuje, že existuje rozpor mezi plnými rozpočtovými pravomocemi a spolurozhodovacími pravomocemi v oblasti zemědělství, jak je stanoví čl.
37 odst.
2 Lisabonské smlouvy na jedné straně a čl.
37 odst.
3 téže smlouvy na straně druhé; domnívá se, že čl.
37 odst.
3 jako takový nezakládá nezávislé pravomoci;
4. konstatuje, že součástí Lisabonské smlouvy je institucionalizace interinstitucionální dohody (IID) a víceletého finančního rámce (VFR), což znamená, že obě tyto finanční dohody se budou muset stát legislativními akty, přičemž pro VFR se bude používat zvláštní rozhodovací postup; upozorňuje na to, že pokud se Parlamentu a Radě nepodaří uzavřít dohodu o novém VFR, bude současný VFR prodlužován do doby, než bude dohody dosaženo;
5. žádá, aby doba platnosti IID a VFR odpovídala pětiletému funkčnímu období Parlamentu a Komise; zdůrazňuje, že tato skutečnost usnadní Parlamentu a Komisi úkol stanovit střednědobé priority; vyzývá proto k prodloužení platnosti stávající IID a VFR z roku 2013 na rok 2015;
6. zdůrazňuje, že nová Smlouva podstatně mění roční rozpočtový proces, a upozorňuje, že skutečnost, že bude probíhat pouze jedno čtení, významně pozměňuje jeho povahu a také značně posílí strategický význam tohoto čtení; vyzývá, bude-li to nezbytné, k rychlé revizi jednacího řádu Parlamentu s cílem zvládnout změny v rozpočtovém procesu, pokud jde o rozpočet na rok 2010, a umožnit i jiným parlamentním výborům, než je Rozpočtový výbor, předložit stanoviska v rámci realisticky stanovených lhůt; žádá Výbor pro zemědělství a rozvoj venkova, aby přepracoval své postupy v oblasti rozpočtového poradenství s cílem poskytnout v návaznosti na detailní diskuse vysoce kvalitní stanoviska;
7. konstatuje, že v současné době celkový objem prostředků vynakládaných na zemědělství a rozvoj venkova představuje značnou část rozpočtu EU, ale že se tento relativní podíl v posledních letech výrazně snížil; zdůrazňuje, že předvídatelnost plánování a spolehlivost víceletého finančního rámce musí být zajištěna tak, jak bylo dohodnuto; zdůrazňuje, že je zapotřebí zajistit, aby byl Výbor pro zemědělství a rozvoj venkova zastoupen příslušnými členy výboru při schůzkách dohodovacího výboru, a to zejména nyní, kdy výdaje, které byly dříve povinné, jsou rovněž schvalovány postupem spolurozhodování; rovněž upozorňuje na to, že je zapotřebí zajistit koordinaci práce Rozpočtového výboru a specializovaných výborů, pokud jde o rozpočtové aspekty jejich legislativních činností, a to vzhledem k jejich dopadu na víceletý finanční rámec a roční rozpočtový proces;
8. zdůrazňuje, že společná zemědělská politika je plně financována na evropské úrovni, zatímco jiné oblasti politiky financuje Evropská unie pouze zčásti, a že výdaje na zemědělskou politiku v Evropské unii je proto nutno posuzovat z této perspektivy;
9. konstatuje, že v souladu s novým rozpočtovým procesem je úkolem Komise působit v dohodovací fázi co nejzdatněji jako prostředník mezi Parlamentem a Radou s cílem umožnit dosažení dohody; pokud se Parlamentu a Radě nepodaří dosáhnout v dohodovacím výboru dohody, je úkolem Komise předložit nový návrh; upozorňuje však na to, že pokud se Rada s Parlamentem dohodne při dohodovacím řízení na společném postoji, ale nepodaří se jí v samotné Radě zajistit kvalifikovanou většinu, může Parlament využít doložku k řešení patové situace („anti-deadlock“ clause ), vrátit se ke svému původnímu prvnímu čtení a podle něho rozpočet schválit;
10. bere na vědomí, že v souladu s Lisabonskou smlouvou byla v rozpočtovém procesu zrušena maximální míra zvýšení (MMZ); dále bere na vědomí, že se tak stalo v důsledku zrušení nepovinných výdajů;
11. vyjadřuje pochybnosti ohledně toho, zda časový rozvrh nového rozpočtového procesu – pouze s jedním čtením – umožní Komisi předložit návrh na změnu na podzim, což je důležité, neboť to umožňuje zahrnout do tohoto návrhu odhady sklizně a s nimi související výdaje z rozpočtu;
12. bere na vědomí, že v nové Smlouvě je zachováno ustanovení, podle něhož se bude uplatňovat režim prozatímních dvanáctin, pokud nebude možné rozpočet s konečnou platností schválit před začátkem rozpočtového roku; upozorňuje, že se tím rozumí, že se rozpočet bude plnit měsíc po měsíci, přičemž předchozí rozpočet se bude v podstatě brát jako strop výdajů.
VÝSLEDEK ZÁVĚREČNÉHO HLASOVÁNÍ VE VÝBORU
Datum přijetí
27.5.2008
Výsledek závěrečného hlasování
+:
–:
0:
37
Členové přítomní při závěrečném hlasování
Vincenzo Aita, Peter Baco, Bernadette Bourzai, Niels Busk, Luis Manuel Capoulas Santos, Giuseppe Castiglione, Giovanna Corda, Joseph Daul, Albert Deß, Gintaras Didžiokas, Constantin Dumitriu, Michl Ebner, Ioannis Gklavakis, Lutz Goepel, Friedrich-Wilhelm Graefe zu Baringdorf, Esther Herranz García, Lily Jacobs, Elisabeth Jeggle, Heinz Kindermann, Vincenzo Lavarra, Stéphane Le Foll, Mairead McGuinness, Rosa Miguélez Ramos, James Nicholson, María Isabel Salinas García, Agnes Schierhuber, Czesław Adam Siekierski, Alyn Smith, Petya Stavreva, Witold Tomczak, Donato Tommaso Veraldi, Janusz Wojciechowski, Andrzej Tomasz Zapałowski
Náhradník(ci) přítomný(í) při závěrečném hlasování
Liam Aylward, Esther De Lange, Hans-Peter Mayer, Brian Simpson, Struan Stevenson, Kyösti Virrankoski
VÝSLEDEK ZÁVĚREČNÉHO HLASOVÁNÍ VE VÝBORU
Datum přijetí
11.3.2009
Výsledek závěrečného hlasování
+:
–:
0:
26
2
