P6_TA(2005)0208
Podpora a ochrana základních práv
A6-0144/2005
Usnesení Evropského parlamentu o podpoře a ochraně základních práv: úloha vnitrostátních a evropských institucí, včetně Agentury pro základní práva (2005/2007(INI))
Evropský parlament
, -
s ohledem na Ústavní smlouvu podepsanou hlavami států a předsedy vlád dne 29. října 2004, která obsahuje jako svou druhou část Listinu základních práv Evropské unie,
-
s ohledem na články 6 a 7 Smlouvy o Evropské unii a články I-2 a I-9 Ústavní smlouvy,
-
s ohledem na článek 13 a čl.
192 odst.
2 Smlouvy o založení Evropského společenství,
-
s ohledem na rozhodnutí Soudního dvora Evropských společenství a Evropského soudu pro lidská práva,
-
s ohledem na sdělení Komise "Agentura pro základní práva – dokument k veřejné konzultaci" (KOM(2004)0693),
-
s ohledem na rozhodnutí zástupců členských zemí, kteří se sešli na Evropské radě ve dnech 12.–13. prosince 2003 v Bruselu, vzhledem k významu sběru a analýzy údajů o lidských právech s cílem vymezit politiku Unie v této oblasti vzít jako základ již existující Evropské středisko pro sledování rasismu a xenofobie a rozšířit jeho mandát tak, aby se stalo Agenturou pro lidská práva,
-
s ohledem na výsledek veřejného semináře "Prosazování politiky EU v oblasti základních práv: od slov k činům aneb jak uvést práva do praxe?" pořádaného ve dnech 25.–26. dubna 2005 z podnětu Výboru pro občanské svobody, spravedlnost a vnitřní věci,
-
s ohledem na své usnesení ze dne 20. dubna 2004 ke sdělení Komise k článku 7 Smlouvy o Evropské unii: respektování a prosazování hodnot, na nichž je Unie založena Úř. věst.
C 104 E, 30.4.2004, s. 408.
,
-
s ohledem na své usnesení ze dne 28. dubna 2005 o výroční zprávě o stavu lidských práv ve světě v roce 2004 a o politice EU v této oblasti Přijaté texty, P6_TA(2005)0150 .
,
-
s ohledem na články 39 a 45 jednacího řádu,
-
s ohledem na zprávu Výboru pro občanské svobody, spravedlnost a vnitřní věci a stanoviska Výboru pro zahraniční věci, Výboru pro rozvoj a Výboru pro ústavní záležitosti ( A6-0144/2005 ),
Ústavní rámec EU jako nový podnět pro základní práva
1.
domnívá se, že účinná ochrana a prosazování základních práv je základem demokracie v Evropě a nezbytnou podmínkou pro upevnění prostoru svobody, bezpečnosti a práva Evropskou unií;
2.
poukazuje na skutečnost, že začlenění Listiny základních práv do Ústavní smlouvy a budoucí přistoupení EU k Evropské úmluvě o ochraně lidských práv a základních svobod s sebou přinesou základní změny, které značně posílí závazky Unie zajistit aktivní prosazování základních práv napříč všemi oblastmi politiky;
3.
soudí, že Evropská unie se čím dál více stává politickým společenstvím sdílených hodnot a pokračuje v prohlubování svého prvotního cíle, jednoznačně zaměřeného na trh;
4.
soudí, že některé cíle Unie, jako je vytvoření prostoru svobody, bezpečnosti a práva, boj proti diskriminaci, prosazování průhlednosti a ochrana údajů jsou již neoddělitelné od prosazování základních práv;
5.
poznamenává, že je třeba plně uplatňovat a sledovat základní práva a osobní svobody po rozšíření pravomocí Unie a že nová forma terorismu ještě zvýšila potřebu zajistit kolektivní bezpečnost; je proto toho názoru, že rovnováha mezi osobními svobodami a kolektivní bezpečností musí být dosahována vhodnými politikami, jež by tyto dva cíle učinily slučitelnými;
6.
považuje za zásadní zajistit plné uplatňování hodnot deklarovaných v zakládajících smlouvách a v nové Ústavě;
7.
poznamenává, že základní zásadou demokracie pro vztah mezi Unií a jejími občany, mezi soudní mocí Společenství a jeho zákonodárnými orgány, mezi EU a jejími členskými státy, stejně jako mezi EU a Radou Evropy, je průhlednost;
8.
poznamenává, že ve věci lidských práv mají Unie a členské státy sdílenou pravomoc, a jsou proto povinny dodržovat lidská práva a základní svobody každý ve své oblasti pravomoci v souladu se zásadou subsidiarity a přihlížet přitom k výše uvedenému usnesení ze dne 20. dubna 2004; naléhá na Komisi, aby členským státům umožňovala překonat problémy, kterým při provádění práva Společenství a opatření Unie čelí, kroky k zajištění veškeré nezbytné spolupráce a pomoci i před započetím případných soudních řízení; považuje za nezbytné dosáhnout zvláštního stupně průhlednosti při provádění opatření Unie se vztahem k základním právům ve vnitrostátních předpisech;
Směrem k politice základních práv EU
9.
vítá podpis Ústavní smlouvy v tom, že stanoví, že Soudní dvůr bude mít plnou pravomoc v prostoru svobody, bezpečnosti a práva, přistoupení k Evropské úmluvě o ochraně lidských práv a základních svobod, začlenění Listiny základních práv do Smlouvy a širší využívání postupu spolurozhodování, čímž se zvyšuje úloha Evropského parlamentu;
10.
domnívá se, že uplatňování základních práv je cílem všech evropských politik; za tím účelem by instituce EU měly základní práva aktivně prosazovat, a tím je i chránit a brát je a jejich nadnárodní význam plně v potaz při navrhování a přijímání právních předpisů;
11.
považuje z politického hlediska za nezbytné, aby byl mezi cíle, které mají být sledovány v souvislosti se zjednodušováním a reorganizací
acquis
Společenství a Unie, zařazen pojem podpory základních práv; požaduje, aby každou novou politiku, legislativní návrh a program doprovázelo hodnocení jejich dopadů z hlediska dodržování základních práv; toto hodnocení by mělo být součástí odůvodnění jejich návrhu;
12.
vítá vytvoření Skupiny komisařů pro "základní práva, boj proti diskriminaci a rovné zacházení"; vyzývá Komisi a zejména komisaře odpovědné za základní práva, aby vypracovali celkovou a slučitelnou strategii, která by zajistila dodržování základních práv ve všech oblastech politiky Unie;
13.
je toho názoru, že Soudní dvůr sehrál rozhodující úlohu při utváření Společenství a Unie jako "Společenství" a Unie práva, zejména díky plodnému dialogu mezi vnitrostátními a evropskými soudci při plnění jeho Smlouvami stanoveného úkolu poskytovat předběžné právní výklady; podporuje návrh předložený Evropskou radou v jejím programu z Haagu, aby byl posílen dialog mezi nejvyššími soudy členských států, a je toho názoru, že takovéto kroky by nejen prokázaly snahu nejvyšších soudů o sdílení zkušeností, ale zároveň také položily základy evropské veřejné politiky založené na sdíleném cíli ochrany základních práv;
14.
zdůrazňuje, že členské státy a Unie mají zvláštní pravomoc zahájit řízení před soudem v zájmu práva, a soudí, že Parlament,pomocí tohoto nástroje může bránit práva občanů v případech, kdy na jejich základní práva bude mít dopad nějaký akt Unie;
15.
lituje, že v souvislosti s prováděním práva Společenství a Unie členské státy stále více odmítají uznávat zásadu vzájemného uznávání a tvrdí, že úroveň ochrany základních práv je v daném členském státě nedostatečná; v této souvislosti upozorňuje na judikaturu Soudního dvora Spojené věci C-187/01 a C-385/01 Gözütok a Brügge [2003] ECR I-1345.
a vyzývá jak orgány veřejné moci států, které mají poskytnout podrobné informace jako odůvodnění rozhodnutí odmítnout uznání, tak i orgány států požadujících tyto informace, aby poskytly veškerá nezbytná vysvětlení;
Spolupráce s vnitrostátními institucemi pro lidská práva a národními parlamenty
16.
poznamenává, že několik členských států založilo vnitrostátní instituce na ochranu a prosazování lidských práv, zejména s odvoláním na "Pařížské zásady" Organizace spojených národů; vyzývá ostatní členské státy, aby přijaly kroky tímto směrem a zajistily svým vnitrostátním komisím a ústavům přiměřené finanční prostředky, mimo jiné s ohledem na to, že jednou z funkcí těchto institucí je zkoumat vládní politiku lidských práv, a předcházet tak nedostatkům a navrhovat zlepšení, neboť účinnost činnosti spočívá v prevenci, a ne pouze v řešení problémů;
17.
podporuje navázání průběžného dialogu o základních právech s národními parlamenty členských států;
18.
zastává stanovisko, že prioritou je shromažďování údajů spolu s metodickou prací umožňující údaje srovnávat a analyzovat; domnívá se, že v tomto ohledu hrají klíčovou úlohu vnitrostátní instituce;
19.
je i nadále přesvědčen, že základní práva mohou být chráněna mnohem účinněji, je-li šířena osvěta o nich přímo mezi občany a mohou-li občané požadovat ochranu svých základních práv mnohem dříve, než nastane potřeba právních kroků, a to podporou účasti občanů při tvorbě a provádění rozhodnutí; zastává názor, že zakládání vnitrostátních komisí a ústavů pro základní práva s tímto cílem může umožnit nevládním organizacím, aby jednak zastávaly jasnější stanoviska a jednak účinněji zacílily své výzvy k akcím a snahy o odkrytí způsobů zacházení považovaných za protiprávní; opakuje svůj názor, že v oblasti lidských práv by mělo docházet k výměně osvědčených metod mezi vnitrostátními vládními a nevládními organizacemi;
20.
zastává názor, že Komise by měla věnovat pozornost opakovanému a trvalému porušování lidských práv – zejména občanských práv, jako je aktivní a pasivní volební právo –, ke kterému dochází v některých zemích Unie a kterým se zabývaly zprávy komisaře pro lidská práva Rady Evropy pana Alvara Gil-Roblese;
Šíření zásad ochrany základních práv za hranicemi Unie
21.
je toho názoru, že skutečnost, že základní práva jsou univerzální a nedělitelná, musí Evropskou unii a její členské státy podnítit k podpoře šíření těchto práv v jejich vztazích se třetími zeměmi, v neposlední řadě s ohledem na uzavírání smluv o přidružení s třetími zeměmi, a mezinárodními organizacemi, například Organizací spojených národů, která odstartovala reformu kladoucí obzvláštní důraz na ochranu základních práv; zdůrazňuje, že Evropská unie jako celek by měla sehrát aktivní úlohu při provádění takovéto reformy tím, že dále posílí své vnější aktivity v této oblasti a bude se podílet na tvorbě zprávy OSN na toto téma;
22.
navrhuje vypracování interinstitucionálního kodexu chování, který by měl zajistit větší provázanost a spravedlivost ve vnější politice Unie v oblasti demokratizace a lidských práv – tento krok již Parlament schválil ve svém usnesení ze dne 25. dubna 2002 o sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu o roli Evropské unie při prosazování lidských práv a demokratizace ve třetích zemích Úř. věst.
C 131 E, 5.6.2003, s. 147.
; je předsvědčen, že tento kodex by měl upravovat vztahy mezi Unií a více než 120 státy, pro které nyní platí doložka o demokracii jako nezbytný prvek všech typů dohod, kterými jsou vázány;
23.
vyzývá Komisi, aby vypracovala a předložila Parlamentu – společně se svým postojem k této agentuře – podrobnou studii o potřebnosti podobné struktury (v rámci Komise nebo jako samostatného subjektu), která bude poskytovat potřebné informace o situaci v oblasti lidských práv a demokracie v zemích, které nejsou v působnosti této agentury;
Spolupráce s mezinárodními organizacemi pro lidská práva
24.
připomíná významnou úlohu různých monitorovacích mechanismů Rady Evropy a institucí působících v oblasti lidských práv; naléhá na orgány EU a na Agenturu, aby vycházely z těchto zkušeností, aby přitom braly tyto mechanismy v úvahu a začlenily je do postupu práce v síti, a aby využívaly standardů vyvinutých Radou Evropy a dalších podstatných výsledků její práce; pevně trvá na tom, že taková spolupráce by neměla vést k žádnému poklesu standardů EU;
25.
je přesvědčen, že by měl být vytvořen fungující model spolupráce a že v předkládaném legislativním návrhu Komise týkajícím se Agentury by měly být konkrétní návrhy včetně jasného vymezení pravomocí Agentury a různých dalších agentur a institucionalizovaného spojení mezi Radou Evropy a budoucí Agenturou pro základní práva, aby se zamezilo zdvojení činností, aby se Agentuře dostalo veškerých nezbytných vstupních údajů a aby byla zajištěna účinnost její činnosti;
Agentura jako operativní nástroj pro celkovou politiku EU v oblasti lidských práv
26.
poukazuje na to, že zřízení Agentury by mělo přispět k dalšímu prohlubování vzájemné důvěry mezi členskými státy a vytvořit záruku trvalého dodržování zásad stanovených v článcích 6 a 7 Smlouvy o Evropské unii, a domnívá se, že by Agentura měla poskytovat veškeré informace potřebné k rozvoji legislativní činnosti, monitorovací úlohy a osvěty Unie ve prospěch základních práv;
27.
zastává názor, že Agentura musí mít silný mandát a pravomoc ke sledování vývoje uplatňování Listiny základních práv v Evropské unii a v kandidátských zemích; zdůrazňuje, že Agentura by měla být schopna se zabývat rovněž třetími zeměmi, ve kterých existují otázky lidských práv, které mají důsledky pro Unii, například v případech podezření z porušování ustanovení o demokracii;
28.
je přesvědčen, že Agentura pro základní práva by měla mít mezi agenturami EU zvláštní postavení; je přesvědčen, že Agentura bude mít větší legitimitu, budou-li její řídící orgány jmenovány Evropským parlamentem, budou-li se zodpovídat Evropskému parlamentu a budou-li předkládat zprávy příslušným parlamentním výborům; je přesvědčen, že nezávislost a důvěryhodnost Agentury je nutným předpokladem řádné interakce mezi ní a evropskými orgány;
29.
považuje za zásadní, aby byla Agentura považována za zcela a ve všech ohledech nezávislou; proto zdůrazňuje, že by měla mít dostatek personálu a rozpočtových zdrojů k tomu, aby mohla plnit svůj ambiciózní mandát, a její personál by měl být složen z vysoce kvalitních pracovníků s vědeckou odborností a nezpochybnitelným stupněm bezúhonnosti a osobní spolehlivosti;
30.
zastává názor, že klíčové orgány Agentury by měly být složeny z nezávislých odborníků z členských států (pokud možno včetně členů ústavních soudů) těšících se nejvyšší vážnosti v oboru, vysokých představitelů institucí EU, Rady Evropy a mezinárodních nevládních organizací; zdůrazňuje, že za jejím čelným představitelem by měla být vynikající práce v oblasti lidských práv a měl by být jmenován Evropským parlamentem;
31.
zastává názor, že většina doporučení v tomto usnesení, jako třeba doporučení obsažená v těchto bodech:
-
11: hodnocení dopadu každé legislativní a strategické iniciativy EU po vzoru přístupu k hodnocení dopadu, který přijala Komise dne 27. dubna 2005;
-
13:
prosazování dialogu a spolupráce mezi nejvyššími soudy;
-
16, 18 a 19: podpora institutů členských států pro základní práva a komisí pro "rovnost" zřízených podle směrnice
2000/43/ES, pokud jde o sběr údajů;
-
17: vytvoření stálého fóra s národními parlamenty pro otázky základních práv a vytváření EU jakožto prostoru svobody, bezpečnosti a spravedlnosti
;
-
23:
financování studie o vnějších faktorech, které mohou mít vliv na politiky EU, pokud jde o lidská práva, a možná konzultační role, kterou by měla Evropská agentura pro základní práva;
-
24 a 25: strukturovaná operativní spolupráce a součinnost s Radu Evropy;
-
49: informační a komunikační strategie institucí EU, pokud politiky EU ovlivňují základní práva;
-
26, 27, 28, 32, 39, 40, 41, 42, 43, 44, 45, 46, 47, 48, 50: jako možný základ pro budoucí úkoly a mandát Agentury;
-
29, 30, 34, 35, 36, 38: pro řídící orgány a organizační strukturu budoucí Agentury;
má zajistit sběr, analýzu a zpracování informací s cílem posoudit dopad opatření na ochranu lidských práv při výkonu pravomocí Společenství a Unie; kromě toho také mají zlepšit organizaci administrativních a legislativních postupů a nalézt jejich právní odůvodnění, především v politikách, které se týkají opatření pro boj proti diskriminaci (článek 13 Smlouvy o ES), volného pohybu (článek 18 Smlouvy o ES), azylu (článek 63 Smlouvy o ES), soudní spolupráce v občanských věcech (článek 65 Smlouvy o ES), ochrany údajů (článek 286 Smlouvy o ES) a průhlednosti (článek 255 Smlouvy o ES);
32.
zastává v této souvislosti názor, že samotný akt, který definuje úkol sbírat informace, může představovat právní základ pro zřízení Agentury pro základní práva, jejíž úloha doplňuje úkoly institucí v oblastech jmenovaných v tomto usnesení; rovněž by se měl uplatňovat postup spolurozhodování s účastí Parlamentu a Rady, která rozhoduje kvalifikovanou většinou;
33.
vyzývá Komisi, aby podle čl.
192 Smlouvy o ES předložila na základě výše uvedených vodítek legislativní návrh, návrh se má týkat politik, u nichž je Parlament spolutvůrcem právních předpisů; vzhledem k judikatuře Soudního dvora v případech, kdy je více právních základů, by hlavním (ne však výhradním) právním základem měl být článek 13 Smlouvy o ES, který předcházením diskriminaci slouží k ochraně lidské důstojnosti, která je klíčovým prvkem jakékoli politiky zabývající se základními právy; nechává na Komisi, aby posoudila, zda bude nezbytné opatření v rámci třetího pilíře odvolávající se na opatření Společenství v souladu s iniciativami v souvislosti se soudní a policejní spoluprací v trestních věcech;
34.
domnívá se, že Agentura by měla fungovat jako zastřešující organizace věnující se všem otázkám lidských práv, aby různé struktury nedělaly tu samou činnost;
35.
domnívá se, že by Agentura měla být projektována jako mnohovrstevná struktura ("síť sítí"), jako specializovaný subjekt s horizontálními pravomocemi, ve kterém musí každá vrstva hrát svou roli a přispívat k rozvoji kultury základních práv v Unii; je přesvědčen, že by Agentura měla shromažďovat všechny relevantní informace, analýzy a zkušenosti dostupné v evropských a vnitrostátních institucích, národních parlamentech, vládách a institucích pro lidská práva, nejvyšších/ústavních soudech, nevládních organizacích a stávajících sítích, jako je síť nezávislých odborníků v oblasti základních práv, a zejména odborné znalosti Evropského střediska pro sledování rasismu a xenofobie a jeho informační sítě RAXEN;
36.
zastává názor, že stávající evropské a vnitrostátní instituce pro lidská práva by měly být součástí "sítě sítí", přičemž Agentura by měla být nástrojem zabezpečujícím kvalitu a koherenci politiky EU v oblasti lidských práv: za tímto účelem by měla být vytvořena mapa evropských a vnitrostátních institucí a již působících sítí;
37.
pokládá tento rámec za příležitost k vytvoření účinné sítě propojující stávající subjekty, nástroje a postupy zřízením Agentury pro lidská práva;
38.
domnívá se, že před zakládáním nových organizací na ochranu základních práv je třeba zkoumat možnost posílení organizací stávajících a možnost jejich sloučení za účelem zkvalitnění jejich činnosti; proto trvá na tom, aby se budoucí Institut pro rovnost pohlaví stal součástí Agentury pro základní práva, považované za "síť sítí", v níž by pracoval pod svým vlastním názvem, a mohl by být umístěn v sídle Agentury, aby byl při tvorbě nových orgánů zabývajících se základními právy zachován racionální, nákladově efektivní a konzistentní přístup;
39.
navrhuje členit Agenturu podle oblastí zájmu Listiny základních práv – doplňkově k poslání Evropského střediska pro sledování rasismu a xenofobie, jímž je boj proti rasismu a xenofobii – mimo jiné na oblasti svobody projevu, shromažďování a sdružování a myšlení, právo na účast ve volebních procesech za rovných podmínek, právo na vzdělání a svoboda, solidarita a sociální práva, práva dítěte, rovnost mezi muži a ženami, násilí na ženách, obchodování s lidmi, práva občanů a spravedlnost, právo na azyl, romská otázka a práva menšin a respektování kulturní, náboženské a jazykové rozmanitosti; u konkrétních oblastí, na něž se již vztahuje působnost některého orgánu na úrovni Unie, by úkoly Agentury měly být vykonávány tímto specializovaným orgánem, který by se stal nedílnou součástí Agentury;
40.
poznamenává, že závažným tématem v rozšířené EU je ochrana národnostních menšin a že toto téma nebude vyřešeno jen bojem proti xenofobii a diskriminaci; zdůrazňuje, že tento složitý problém musí být řešen i z jiných hledisek a že otázka ochrany etnických a národnostních menšin by měla být jedním z konkrétních úkolů Agentury;
41.
tvrdí, že při navrhování tohoto nového nástroje musí být věnována zvláštní pozornost třem hlavním funkcím, jež taková instituce musí plnit (prosazování základních práv, monitorování dodržování základních práv a zvyšování informovanosti klíčových hráčů, tj. členských států, institucí EU a občanů), aby byly naplňovány strategické potřeby společného prostoru svobody, bezpečnosti a práva;
42.
je toho názoru, že v zájmu plnění svých tří hlavních funkcí by měla Agentura prostřednictvím svých sítí shromažďovat údaje a provádět jejich analýzu a měla by být zmocněna k předkládání stanovisek a doporučení Parlamentu, Radě a Komisi;
43.
domnívá se, že budoucí Agentura by jako součást svého úkolu prosazovat základní práva měla proaktivně podporovat tvorbu politiky lidských práv dvěma způsoby: identifikací oblastí, ve kterých je zdokonalení právních předpisů nejvíce zapotřebí, a monitorováním provádění a prosazování stávajících právních předpisů;
44.
domnívá se, že Agentura by v rámci své práce při ochraně základních práv měla vypracovávat výroční zprávu o stavu těchto práv spadajících do její oblasti činnosti, která by byla předkládána Evropskému parlamentu, Radě a Komisi; dále je přesvědčen, že Agentura, která nemá žádnou soudní pravomoc, by se měla zodpovídat přímo a prvotně Evropskému parlamentu, aby Parlament mohl na tomto základě přijímat závěry a doporučení, a Radě;
45.
domnívá se, že monitorování prováděné Agenturou bude velkým přínosem, neboť bude poskytovat horizontální pohled na ochranu a prosazování základních práv, což bylo důvodem pro to, aby se Agentura zabývala všemi právy obsaženými v Listině základních práv a příslušných ustanoveních první části Ústavní smlouvy; tvrdí, že roční pracovní program Agentury by mohl mít vždy určité tematické zaměření;
46.
zdůrazňuje, že nelze v žádném případě hovořit o přípravě subjektu, který by byl jakýmsi soudem EU pro lidská práva; je si vědom toho, že zkoumání jednotlivých případů porušování lidských práv je zcela jinou činností než monitorování politického systému nebo jeho právních nástrojů, které nemusí odpovídat všeobecně uznávaným standardům dodržování lidských práv;
47.
tvrdí, že pokud jde o ustanovení článku 6 a článku 7 Smlouvy o EU, měla by mít Agentura poradní a konzultační úlohu a měla by podporovat činnost Parlamentu a Rady a využívat informace, poznatky a odborné znalosti získané ze svých sítí;
48.
tvrdí, že Agentura by měla činit konkrétní kroky k nalezení nejlepšího způsobu dosažení toho, aby si občané Evropské unie byli vědomi svých základních práv, a k vytváření kultury základních práv uvnitř EU, která by pak jako jedna z jejích zásadních hodnot mohla být úspěšně prosazována i za hranicemi Unie;
49.
je přesvědčen, že je nutná propracovanější informační a komunikační strategie, má-li být dosaženo cílů prosazování základních práv a zvyšování informovanosti o otázkách základních práv (vytvoření kultury dodržování základních práv); je přesvědčen, že by k dosažení těchto cílů přispělo zařazení předmětu věnujícího se základním právům a lidským právům uznávaným mezinárodním společenstvím do školních osnov ve členských státech;
50.
zastává názor, že výše uvedené konkrétní kroky by měly zahrnovat školení pořádaná Agenturou pro subjekty působící v oblasti lidských práv v Evropě, pro zástupce občanské společnosti i profesní organizace;
51.
pověřuje svého předsedu, aby předal toto usnesení Evropské radě, Radě, Komisi, vládám a parlamentům členských států, vnitrostátním institucím pro lidská práva, Radě Evropy, OBSE a OSN.
