A7-0290/2011
26.
7.
2011
ZPRÁVA
o řešení otázky bezpečnosti těžby ropy a plynu v pobřežních vodách
(2011/2072(INI))
Výbor pro průmysl, výzkum a energetiku
Zpravodajka: Vicky Ford
Navrhovatelka stanoviska (*): Corinne Lepage, Výbor pro životní prostředí, veřejné zdraví a bezpečnost potravin
(*) Postup s přidruženými výbory – článek 50 jednacího řádu
PE 460.753v02-00
OBSAH
NÁVRH USNESENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU............................................................3
VYSVĚTLUJÍCÍ PROHLÁŠENÍ..............................................................................................19
STANOVISKO Výboru pro životní prostředí, veřejné zdraví a bezpečnost potravin 25
STANOVISKO Výboru pro zaměstnanost a sociální věci .............................33
STANOVISKO Výboru pro právní záležitosti ......................................................37
VÝSLEDEK KONEČNÉHO HLASOVÁNÍ VE VÝBORU.....................................................40
(*) Postup s přidruženými výbory – článek 50 jednacího řádu
NÁVRH USNESENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU
o řešení otázky bezpečnosti těžby ropy a plynu v pobřežních vodách
(2011/XXXX(INI))
Evropský parlament ,
– s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 94/22/ES ze dne 30. května 1994 o podmínkách udělování a užívání povolení k vyhledávání, průzkumu a těžbě uhlovodíků
Úř. věst.
L 164, 30.6.1994, s. 3. ,
– s ohledem na směrnici Rady 92/91/EHS ze dne 3. listopadu 1992 o minimálních požadavcích na zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců v těžebním vrtném průmyslu
Úř. věst.
L 348, 28.11.1992, s. 9. ,
– s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2008/1/ES ze dne 15. ledna 2008 o integrované prevenci a omezování znečištění
Úř. věst.
L 24, 29.1.2008, s. 8. ,
– s ohledem na směrnici Rady 85/337/EHS ze dne 27. června 1985 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí (směrnice o posuzování vlivu na životní prostředí)
Úř. věst.
L 175, 5.7.1985, s. 40. ve znění směrnice 97/11/ES
Úř. věst.
L 73, 14.3.1997, s. 5. , 2003/35/ES
Úř. věst.
L 156, 24.6.2003, s. 17. a 2009/31/ES
Úř. věst.
L 140, 5.6.2009, s. 114. ,
– s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2004/35/ES ze dne 21. dubna 2004 o odpovědnosti za životní prostředí v souvislosti s prevencí a nápravou škod na životním prostředí (směrnice o odpovědnosti za životní prostředí)
Úř. věst.
L 143, 30.4.2004, s. 56. ,
– s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1406/2002 ze dne 27. června 2002, kterým se zřizuje Evropská agentura pro námořní bezpečnost
Úř. věst.
L 208, 5.8.2002, s. 1. , ve znění pozdějších předpisů,
– s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2038/2006 o víceletém financování činnosti Evropské agentury pro námořní bezpečnost v oblasti zasahování při znečištění z lodí a o změně nařízení (ES) č. 1406/2002/ES
Úř. věst.
L 394, 30.12.2006, s. 1. ,
– s ohledem na směrnici Evropského Parlamentu a Rady 2008/56/ES ze dne 17. června 2008, kterou se stanoví rámec pro činnost Společenství v oblasti mořské environmentální politiky (rámcová směrnice o strategii pro mořské prostředí)
Úř. věst.
L 162, 21.6.2008, s. 11. ,
– s ohledem na své usnesení ze dne 7. října 2010 o činnosti EU v oblasti průzkumu ložisek ropy a těžby ropy v Evropě
Přijaté texty, P7_TA(2010)0352 . ,
– s ohledem na sdělení Komise nazvané „Řešení otázky bezpečnosti těžby ropy a zemního plynu v pobřežních vodách“ (KOM(2010)560),
– s ohledem na článek 194 Smlouvy o fungování Evropské unie,
– s ohledem na články 11 a 191 Smlouvy o fungování Evropské unie,
– s ohledem na havárii ropné plošiny Deepwater Horizon, která vedla k tragickým ztrátám na životech a k významným škodám na životním prostředí,
– s ohledem na konečnou zprávu státní komise USA, která se věnuje úniku ropy z ropné plošiny společnosti BP Deepwater Horizon a problematice ropných vrtů v pobřežních vodách,
– s ohledem na směrnici Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin (směrnice o stanovištích)
Úř. věst.
L 206, 22.7.1992, s. 7. ,
– s ohledem na článek 48 jednacího řádu,
– s ohledem na zprávu Výboru pro průmysl, výzkum a energetiku a stanoviska Výboru pro zaměstnanost a sociální věci, Výboru pro životní prostředí, veřejné zdraví a bezpečnost potravin a Výboru pro právní záležitosti ( A7-0290/2011 ),
A. vzhledem k tomu, že článek 194 SFEU výslovně potvrzuje, že členské státy mají právo stanovit si podmínky pro využívání svých energetických zdrojů, a zároveň to, že je nutné zachovávat solidaritu a chránit životní prostředí,
B. vzhledem k tomu, že v článku 191 SFEU je zakotveno, že politika Unie v oblasti životního prostředí se musí snažit dosáhnout vysoké míry ochrany a být založena na principu předběžné opatrnosti a na zásadě, že je nutné přijímat preventivní opatření, že škody na životním prostředí je nutné odstraňovat pokud možno na místě jejich vzniku a že znečišťovatel by za ně měl platit,
C. vzhledem k tomu, že tuzemské zdroje ropy a plynu významným způsobem přispívají k uspokojování stávajících energetických potřeb v Evropě a jsou v současnosti z hlediska naší energetické bezpečnosti a různorodosti energetických zdrojů nepostradatelné,
D. vzhledem k tomu, že dochází k rozšiřování činnosti v pobřežních vodách, které sousedí s územím EU a na něž se nevztahují právní předpisy EU, kde by však měla každá havárie důsledky pro území EU, a vzhledem dále k tomu, že mnoho z těchto oblastí je v současné době politicky nestabilní,
E. vzhledem k tomu, že již existuje velké množství mezinárodních právních předpisů a mezinárodních úmluv, kterými se řídí činnost na moři, a to i v evropských vodách,
F. vzhledem k tomu, že úmluva Organizace spojených národů o mořském právu (UNCLOS) stanovuje právní rámec, v jehož mezích se musí vykonávat činnost v oceánech a mořích, a to včetně vymezení kontinentálního šelfu a výlučných hospodářských zón,
G. vzhledem k tomu, že je nutné zaručit bezpečnost a řádný průběh průzkumu ložisek ropy a zemního plynu a co nejvyšší ochranu evropských občanů a životního prostředí,
H. vzhledem k tomu, že účinky havárie by mohly ze své podstaty přesahovat hranice států, a jsou proto důvodem k tomu, aby si EU předem vytvořila mechanismus reakce na znečištění životního prostředí, který by přihlížel i k haváriím mimo vody EU,
I. vzhledem k tomu, že ropná havárie plošiny Deepwater Horizon poukázala na možné ničivé environmentální a lidské důsledky těžby ropy v extrémním prostředí a na nesmírně vysoké hospodářské náklady spojené s takovým dopadem na životní prostředí,
J. vzhledem k tomu, že některá doporučení státní komise USA, která se věnuje úniku ropy z ropné plošiny společnosti BP Deepwater Horizon a problematice ropných vrtů v pobřežních vodách, jsou odrazem postupů, jež se v některých částech EU uplatňují již nejméně 20 let,
K. vzhledem k tomu, že ropná havárie plošiny Deepwater Horizon v Mexickém zálivu musí přimět EU, aby, v případě nutnosti, s ohledem na zásady předběžné opatrnosti a přijetí preventivních opatření bezodkladně a do hloubky přezkoumala příslušné právní předpisy a regulaci, které se týkají všech aspektů těžby ropy a zemního plynu nebo průzkumu jejich zdrojů v pobřežních vodách EU, včetně bezpečné přepravy ropovody/plynovody na mořském dně nebo pod ním; vzhledem k tomu, že Parlament v této souvislosti vítá odhodlání Komise bezodkladně vyplnit mezery ve stávajících právních předpisech EU,
L. vzhledem k tomu, že havárie v Mexickém zálivu přiměla průmyslové podniky a příslušné orgány k tomu, aby vytvořily fóra, jako je GIRG
Celosvětová skupina zaměřená na prevenci havárií a odstraňování následků úniku ropy (Global Industry Response Group). a OSPRAG
Skupina pro reakci na únik ropy (Oil Spill response group). , jež umožní, abychom se z této havárie poučili, a že mnohé z těchto iniciativ již přinesly konkrétní výsledky,
M. vzhledem k tomu, že v roce 2007 realizovaly 52 % celosvětové těžby ropy státní ropné společnosti, které kontrolovaly 88 % doložených zásob ropy, a že jejich význam vůči nadnárodním ropným společnostem prudce vzrůstá,
N. vzhledem k tomu, že rozdílné regulační mechanismy členských států velmi ztěžují zajištění ucelenosti bezpečnostních opatření, představují pro podniky dodatečnou finanční zátěž a komplikují řádné a bezproblémové fungování vnitřního trhu,
O. vzhledem k tomu, že existují důkazy o tom, že oddělením postupu udělování licencí od hodnocení vlivu těžby a zpracování ropy na zdraví a bezpečnost lze zabránit potenciálnímu střetu zájmů či nejasnostem ohledně cílů,
P. vzhledem k tomu, že státní regulační orgány musí před udělením licence a konečného souhlasu s prováděním vrtů zhodnotit finanční proveditelnost a způsobilost a zajistit, aby existoval dostatek finančních prostředků, a to i na základě pojištění odpovědnosti a obecních finančních prostředků,
Q. vzhledem k tomu, že již existují nejrůznější mezinárodní fóra, kde si mohou regulační orgány vyměňovat osvědčené postupy, včetně fóra NSOAF
Fórum orgánů dohledu nad pobřežními vodami v Severním moři (North Sea Offshore Authorities Forum). ,
R. vzhledem k tomu, že se Komise zastupující EU již stala smluvní stranou úmluvy OSPAR
Úmluva OSPAR je platným právním nástrojem upravujícím mezinárodní spolupráci v oblasti ochrany mořského prostředí severovýchodního Atlantiku. , což je regionální úmluva o ochraně mořského prostředí severovýchodního Atlantiku,
S. vzhledem k tomu, že již existují mechanismy hlášení nehod, mezi něž patří mj. výroční zpráva o únicích ropy, ropných skvrnách a emisích vypracovávaná v rámci úmluvy OSPAR a že k šíření informací o zkušenostech s těmito haváriemi lze využívat postupy neregulační kanály, např. „bezpečnostní věstníky“ fóra NSOAF,
T. vzhledem k tomu, že v rámci řady stávajících dohod, jako např. dohody OCES
Služba pro spolupráci útvarů pro mimořádné situace v pobřežních vodách (Offshore Cooperative Emergency Services) sdružuje národní sdružení Dánska, Německa, Irska, Nizozemska, Norska a Spojeného království. , již byly vypracovány postupy mezinárodní reakce na ropné úniky mezinárodního významu,
U. vzhledem k tomu, že směrnice EU o strojních zařízeních se obecně vztahuje na vybavení zařízení pro těžbu ropy a zemního plynu v pobřežních vodách, avšak ze své působnosti vylučuje mobilní vrtné jednotky na volném moři a jejich vybavení,
V. vzhledem k tomu, že Evropská agentura pro námořní bezpečnost již Komisi poskytuje technickou podporu při vypracovávání a uplatňování právních předpisů EU v oblasti námořní bezpečnosti a byla pověřena provozními úkoly v oblasti reakce na znečištění ropou, satelitního sledování a identifikace a sledování lodí na velké vzdálenosti,
W. vzhledem k tomu, že se odpovědnost za odstranění ropných úniků a za škody zakládá na článku 191 SFEU, v němž je zakotvena zásada, že za znečištění platí znečišťovatel, a že se tato odpovědnost odráží i v sekundárních právních předpisech, jako je směrnice o odpovědnosti za životní prostředí a směrnice o odpadech,
X. vzhledem k tomu, že v Severním moři již existuje dobrovolný systém odškodnění za znečištění ropou,
Regulativní přístup
1. bere na vědomí, že vydávání licencí a jiných povolení k průzkumu a využívání ložisek uhlovodíků je výsadou členských států, že jakékoli rozhodnutí o pozastavení činnosti je v diskreční pravomoci daného členského státu; zdůrazňuje však, že postup udělování licencí musí splňovat jistá společná kritéria EU, a poukazuje na to, že členské státy by měly při vydávání povolení k průzkumu a využívání ložisek uhlovodíků uplatňovat zásadu předběžné opatrnosti;
2. zdůrazňuje tudíž, že zavedení celounijního moratoria na veškeré nové ropné vrty na volném moři ve vodách EU by bylo vzhledem k potřebě zajistit vysoké bezpečnostní normy v celé EU neúměrně přísnou reakcí;
3. zdůrazňuje, že právní předpisy a regulační systém každého členského státu musí zajistit, aby všechny subjekty předložily pro každou lokalitu „doklad bezpečnosti“ založený na rizicích, který by vyžadoval, aby příslušným zdravotnickým, bezpečnostním a environmentálním orgánům jednoznačně doložily, že vzaly v úvahu všechna rizika spojená s určitou lokalitou i jiná rizika a že v případě každého zařízení existují spolehlivé kontroly;
4. zdůrazňuje, že do veškerých legislativních a regulačních rámců členských států by měly být začleněny přísné systémy v souladu se stávajícími osvědčenými postupy, kde by musel být ke každému návrhu na zahájení vrtu přiložen doklad bezpečnosti, který by musel být schválen ještě před zahájením těžby, včetně nezávislých postupů ověřování třetí stranou a kontrol, které by byly uplatňovány nezávislými odborníky v pravidelných a přiměřených intervalech; zdůrazňuje, že vytvoření regulačních „kontrolních bodů“ před zahájením vrtů navíc zajistí, že budou zvážena a omezena veškerá rizika a v přiměřených intervalech budou u každého zařízení prováděny kontroly ze strany nezávislých odborníků;
5. požaduje, aby se doklad bezpečnosti stal živým dokumentem, který se vyvíjí, tak aby veškeré materiální a technické změny a změny ve vybavení musely schvalovat příslušné odpovědné orgány, přičemž každý doklad bezpečnosti by se přehodnocoval přinejmenším každých pět let, mj. ze strany nezávislých regulačních orgánů; zdůrazňuje, že doklad bezpečnosti musí obsahovat veškeré postupy na místě a vybavení schopné se vypořádat s možnými úniky ropy a plynu;
6. je si vědom toho, že již existují sítě systémů a osvědčených postupů, a domnívá se, že i jediný nový konkrétní právní předpis EU by mohl vést k riziku destabilizace stávající sítě systémů, které by se tak vzdálily osvědčenému principu založenému na dokladu bezpečnosti, a zdůrazňuje, že nové právní předpisy nesmí usilovat o zdvojování či ohrožení stávajících osvědčených postupů;
7. podporuje záměr Komise vzájemně sladit ve spolupráci s členskými státy minimální normy v EU na nejvyšší úroveň; domnívá se, že by se otázka bezpečnosti a životního prostředí měla stát součástí všech právních předpisů a že ve všech oblastech těžby ropy a plynu v pobřežních vodách by se měly uplatňovat nejvyšší bezpečnostní a ekologické normy; vyzývá k ustavení nezávislé třetí strany, což by vedlo k vyšší míře koordinace v případě havárie; doporučuje, aby byla plněním této úlohy pověřena agentura EMSA;
8. požaduje rozšíření platnosti směrnice o posuzování vlivů na životní prostředí
Směrnice Rady ze dne 27. června 1985 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí (ve znění pozdějších předpisů); Úř. věst.
L 175, 5.7.1985, s. 40. tak, aby se vztahovala na všechny fáze realizace projektů v pobřežních vodách (při průzkumu i těžbě), a také požaduje, aby směrnice o posuzování vlivů na životní prostředí stanovila zvláštní požadavky v případě vrtů v hluboké vodě, složitých vrtů a obtížných podmínek těžby a v případě přepravy ropy / zemního plynu ropovody či plynovody na mořském dně nebo pod ním; dále se domnívá, že by Komise měla zajistit, aby se posuzování vlivů na životní prostředí u projektů v pobřežních vodách schválených orgány členských států vztahovalo také na postupy, které musí subjekty dodržovat ve fázi vyřazení z provozu; vyzývá Komisi, aby přehodnotila právní ustanovení o posuzování vlivů na životní prostředí a stanovila v nich, že posuzování vlivů na životní prostředí musí být svěřeno odborníkům, kteří jsou nezávislí na zadavateli;
9. vyzývá Komisi, aby přezkoumala stávající regulační rámec týkající se vyřazování existujících vrtných soustav z provozu a aby vyjasnila, v případě nutnosti formou právních předpisů, odpovědnost provozovatelů za bezpečné odstranění soustav a za jakoukoli škodu na životním prostředí způsobenou vyřazováním soustav nebo vrtnou plošinou po vyřazení z provozu;
10. žádá, aby Komise zvážila důvody pro rozšíření působnosti zdravých zásad obsažených v právních předpisech týkajících se kontroly rizik na pevnině (SEVESO II
Směrnice Rady 96/82/ES ze dne 9. prosince 1996 o kontrole nebezpečí závažných havárií s přítomností nebezpečných látek; Úř. věst.
L 10, 14.1.1997, s. 13. a III
Návrh směrnice Evropského parlamentu a Rady o kontrole nebezpečí závažných havárií s přítomností nebezpečných látek, KOM(2010)781. ) na právní předpisy zaměřené na činnosti v souvislosti s těžbou ropy a zemního plynu v pobřežních vodách; mezitím, a v případě, že Komise nenavrhne takovéto konkrétní nové právní předpisy, žádá Komisi, aby přezkoumala svůj návrh směrnice SEVESO III a rozšířila její platnost i na ropné plošiny a ropovody/plynovody na mořském dně nebo pod ním a na všechny fáze od průzkumu zásob ropy a zemního plynu až po vyřazení vrtu z provozu; vítá důvodovou zprávu Komise týkající se přezkumu směrnice SEVESO II, ve které Komise uvádí, že určí náležitý způsob, jak zpřísnit právní předpisy v oblasti životního prostředí;
11. konstatuje, že těžba ropy a zemního plynu v pobřežních vodách není zahrnuta v klíčových ustanoveních směrnice o průmyslových emisích
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2010/75/EU ze dne 24. listopadu 2010 o průmyslových emisích (integrované prevenci a omezování znečištění); Úř. věst.
L 334, 17.12.2010, s. 17. ; navrhuje, aby Komise přidala „činnosti v souvislosti s těžbou ropy a zemního plynu v pobřežních vodách“ pod bod 1.5 přílohy I jako součást prvního přezkumu oblasti působnosti, který by měl být proveden do 31. prosince 2011, a navrhuje, aby Evropský úřad pro integrovanou prevenci a omezování znečištění definoval dostupné osvědčené postupy pro činnosti v souvislosti se zdroji ropy a zemního plynu v pobřežních vodách;
12. vítá záměr Komise přezkoumat směrnici 92/91/EHS a žádá o přístup vycházející ze společných norem, díky němuž se zabrání situaci, kdy se v rámci jedné společnosti zachází s pracovníky na různých pracovištích různým způsobem; žádá navíc také o zavedení souboru transparentních, účinných a konzistentních pravidel, které se budou vztahovat na všechny zaměstnance pracující v odvětví těžby v pobřežních vodách, jakož i o posouzení účinnosti platných právních předpisů a možností jejich budoucí harmonizace;
13. vyzývá Evropskou unii, aby v odvětví těžby a zpracování ropy a zemního plynu prosazovala uplatňování Metodických návodů MOP pro systémy řízení bezpečnosti a ochrany zdraví při práci (ILO-OSH 2001);
14. varuje však, že účinnost právních předpisů v konečném důsledku závisí na kvalitě jejich uplatňování ze strany příslušných evropských orgánů a orgánů členských států a subjektů, které uplatňují, spravují a prosazují tyto příslušné právní předpisy; domnívá se, že Komise by měla aktivně sledovat dodržování právních přepisů ze strany orgánů členských států;
15. zdůrazňuje, že ve srovnání se situací na mezinárodní a evropské úrovni některé členské státy již disponují vynikajícími bezpečnostními mechanismy;
16. poukazuje na to, že je důležité, aby kontroly byly pravidelné, rozmanité a přísné a aby je prováděli nezávislí vyškolení odborníci obeznámení s místními podmínkami; domnívá se, že systémy provádění kontrol u provozovatele musejí podléhat také ověřování třetí stranou; podporuje snahu, kterou již v zájmu zvýšení počtu přísných kontrol vyvinuly některé členské státy; zdůrazňuje význam nezávislosti orgánů členských států a transparentního řešení možného střetu zájmů, jemuž čelí inspektoři s ohledem na své možné budoucí zaměstnavatele;
17. podotýká, že zkušených inspektorů není neomezený počet, a vyzývá k dalším investicím, aby bylo možné vybudovat kvalifikovanější síť kontrol ve všech členských státech EU; požaduje, aby Komise zjistila, jakým způsobem by bylo možné členským státům pomoci s vytvořením jejich vlastních inspektorátů;
18. trvá na tom, že je nezbytné zavést účinné systémy kontroly, kterou by inovativními metodami, jako jsou zvláštní kontroly pracovní doby nebo záchranných akcí, prováděly inspekční orgány, a zavést rovněž možnost ukládat sankce při porušení předpisů, které zajišťují ochranu zdraví a bezpečnosti pracovníků;
19. konstatuje, že systémy provádění kontrol u provozovatele musejí podléhat ověřování třetí stranou a inspekci na úrovni EU a že kontroly plavidel by se měly rozšířit i na plošiny pro pobřežní těžbu ropy a plynu;
20. zastává názor, že v některých případech méně rozsáhlé těžby by členské státy mohly dosáhnout úspor z rozsahu na základě společného využívání inspekční služby;
21. upozorňuje na skutečnost, že při jakémkoli případném rozšíření působnosti předpisů EU v oblasti bezpečnosti výrobků na vybavení pobřežních těžebních zařízení by se mělo přihlížet k vysoké míře technického pokroku – příliš normativní technické požadavky se mohou snadno stát zbytečnými;
22. je znepokojen skutečností, že „inspektoři inspektorů“ na úrovni EU nejsou dostatečným přínosem, který by ospravedlnil odchod již tak malého počtu inspektorů od příslušných orgánů členských států; uvědomuje si nicméně potenciál spojený s rozsáhlými zkušenostmi agentury EMSA při předcházení ropným haváriím a při sledování a detekci a domnívá se dále, že shromažďování údajů, výměna osvědčených postupů a koordinace zdrojů využívaných při reakci na havárie by měly být koordinovány pro celou EU; vyzývá Komisi, aby přezkoumala, zda by byl evropský regulační orgán pro těžbu v pobřežních vodách, který by podle vzoru úřadu BEREC v oblasti telekomunikací sdružoval regulační orgány členských států, přínosem a zda by mohl prospívat a posílit prosazování a uplatňování nejpřísnějších norem v celé EU;
Prevence a výměna informací a osvědčených postupů
23. zdůrazňuje význam regionálních iniciativ jakožto prvního stupně mnohostranných opatření a zastává názor, že v případě členských států v oblasti Středozemního, Baltského a Černého moře je zapotřebí vytvořit fóra, jako je NSOAF v Severním moři, s cílem dohlížet na přijímání a prosazování minimálních norem; vitá v tomto ohledu iniciativu Komise na vytvoření Fóra orgánů pro těžbu v pobřežních vodách Středozemního moře (MOAF) a vyzývá země mimo EU, aby se jej účastnily; domnívá se, že standardy a pravidla přijaté pro Evropskou unii by měly přihlížet k environmentálním aspektům průzkumu ložisek uhlovodíků na území třetích zemí;
24. je si vědom toho, že různé mořské oblasti mají odlišné podmínky, domnívá se však, že vhodnými mezi regionálními iniciativami by měla existovat koordinace příslušných fór, aby bylo na úrovni EU zajištěno uplatňování osvědčených postupů; zdůrazňuje, že Komise by měla hrát v rámci těchto fór aktivní úlohu;
25. vítá iniciativu Komise na zahájení společných schůzí mezi EU a fórem NSOAF jakožto příležitost k výměně osvědčených postupů v celé EU; zdůrazňuje, že těchto schůzí by si měli účastníci považovat;
26. vítá rozhodnutí Mezinárodního sdružení producentů ropy a plynu založit Celosvětovou skupinu zaměřenou na prevenci havárií a odstraňování následků úniku ropy a plynu (GIRG) v reakci na katastrofu v Mexickém zálivu; požaduje, aby tyto subjekty postupovaly při výměně informací a spolupráci s úřady transparentním způsobem;
27. poukazuje na to, že programy, do nichž jsou zapojeni zaměstnanci, přinášejí značné výhody z hlediska bezpečnosti; zasazuje se o vytvoření pevných vazeb a společných iniciativ mezi průmyslovými podniky, zaměstnanci a příslušnými orgány členských států v oblasti zdraví, bezpečnosti a ochrany životního prostředí;
28. zdůrazňuje, že v odvětví těžby ropy a zemního plynu v pobřežních vodách jsou pracovníci vystaveni velmi vysokým zdravotním a bezpečnostním rizikům, jejichž příčinou jsou často extrémní environmentální podmínky, dvanáctihodinové směny a odloučenost pracoviště, a uznává, že tyto specifické pracovní podmínky, zejména psychická zátěž, jsou a musí být i nadále upraveny náležitými předpisy, které budou omezovat selhání lidského faktoru na minimum a chránit pracovníky; doporučuje proto, aby tito pracovníci měli k dispozici systém pojištění a vzájemnou pojišťovnu odpovídající podstupovaným rizikům;
29. upozorňuje na nejnovější zprávu britského Úřadu pro zdraví a bezpečnost o pracovních podmínkách v Severním moři, z níž vyplývá, že počet smrtelných úrazů a těžkých zranění se během uplynulého roku zdvojnásobil a že závažné úniky uhlovodíků se zvýšily o třetinu;
30. domnívá se, že je zapotřebí více pracovat na výchově k preventivní ochraně zdraví a bezpečnosti, a to zapojením zaměstnavatelů a odborů i aktivní účastí zaměstnanců, čehož by bylo možné dosáhnout především konzultacemi se zaměstnanci, jejich účastí na vypracovávání a uplatňování bezpečnostních postupů a předáváním informací o případných rizicích; zdůrazňuje, že je důležité tyto postupy testovat a sledovat v rámci celé struktury řízení, a zajistit tak, aby i vysoce postavení řídící pracovníci byli vyškoleni a nesli odpovědnost v případě nehod či bezpečnostních selhání;
31. vyzývá průmyslové podniky, aby v rámci svých organizací pěstovaly skutečnou kulturu bezpečnosti, ať už v pobřežních vodách nebo v prostředí kanceláří; podporuje proto organizaci pravidelných školení pro všechny stálé i dočasné zaměstnance a zaměstnavatele;
32. žádá Komisi, aby zvážila možnost zavedení společných přísných bezpečnostních norem a systémů, jejichž pomocí by bylo možné čelit ohrožením a omezovat je s cílem snížit rizika na minimum a v případech nutnosti umožnit rychlé a účinné reakce; žádá dále, aby v členských státech EU byly formulovány požadavky na odbornou přípravu pracovníků, kteří plní vysoce rizikové úkoly, včetně dodavatelů a subdodavatelů, a aby tyto požadavky byly harmonizovány, a bylo tak možné zajistit jejich jednotné uplatňování ve všech evropských vodách; žádá Komisi o navázání vstřícné spolupráce s mezinárodními partnery s cílem prozkoumat, zda by předpisy ohledně ochrany zdraví a bezpečnosti pracovníků nebylo možné prosazovat formou globální iniciativy a zda by tyto předpisy mohly být pravidelně aktualizovány tak, aby odpovídaly nejnovějšímu technologickému vývoji;
33. vyzývá členské státy, aby povolovaly pouze certifikovaná interní či externí školení;
34. vítá mezinárodní výměnné programy pro zaměstnance příslušných orgánů členských států a žádá Komisi a členské státy, aby předložily iniciativy, které by k těmto programům přispěly;
35. žádá o zavedení přísných kritérií, která by platila v oblasti bezpečnosti, ochrany zdraví a odborné přípravy pro subdodavatele, jež musí mít v oblasti, za niž odpovídají, kvalifikaci potřebnou k práci na údržbě a výstavbě; před skutečným vykonáním dané práce je nutné informovat pracovníky, a to i dodavatele a subdodavatele a profesní organizace, o všech rizicích, které tato práce obnáší;
36. zdůrazňuje, že velmi vysoká zdravotní a bezpečnostní rizika podstupují i pracovníci v dalších fázích zpracovatelského řetězce pracující v pobřežních vodách nebo na pobřeží; žádá členské státy, aby do působnosti svých předpisů zahrnuly i tyto pracovníky;
37. žádá, aby pracovníkům působícím v odvětví těžby ropy a plynu v pobřežních vodách byla poskytována pravidelná a specifická následná lékařská péče; doporučuje provádět u těchto pracovníků alespoň jednou ročně lékařskou kontrolu jejich fyzického i psychického stavu;
38. vyzývá ke schválení mechanismu, který by vyhodnocoval rizika podstupovaná pracovníky, a rovněž vyzývá k tomu, aby toto vyhodnocení bylo zohledňováno při stanovování odměn těchto pracovníků;
39. vyzývá průmyslové podniky, aby uplatňovaly osvědčené postupy týkající se zástupců pro otázky bezpečnosti; je třeba, aby měli pracovníci možnost zvolit zástupce pro otázky bezpečnosti, který se zabývá těmito otázkami na všech úrovních provozu a rozhodovacího procesu; je dále přesvědčen, že pracovníci by měli mít možnost anonymně příslušným orgánům hlásit případy bezpečnostního selhání či upozorňovat je na rizika, přičemž by byli chráněni před obtěžováním;
40. zastává myšlenku, že je třeba se více zasazovat o výměnu osvědčených postupů mezi členskými státy, pokud jde o regulaci, normy a postupy a při hlášení a řízení havárií, včetně odborných stanovisek, systémů provozní bezpečnosti a ochrany životního prostředí, řízení rizik, postupů při reakci na havárie apod.;
41. je si vědom toho, že k výměně informací dochází již nyní, ať už prostřednictvím regulačních skupin nebo obchodních partnerství či společných podniků; je toho názoru, že bezpečné postupy nemohou být vlastnictvím žádného subjektu;
42. vyzývá příslušné orgány členských států, aby shromažďovaly, vyměňovaly si a zveřejňovaly informace získané z hlášení o haváriích (s patřičným přihlédnutím k citlivosti obchodních informací), aby bylo možné si z nich vzít ponaučení; uznává, že upevnění a další koordinace stávajících postupů a hlášení havárií by mohly pomoci při zajišťování transparentnosti a důslednosti v celé EU; tyto informace, které je nutné si vyměňovat co nejrychleji po vzniku havárie, by se měly týkat mj. případů úrazů zaměstnanců, poruch strojního zařízení, úniku uhlovodíků a jiných závažných nehod; vítá myšlenku, aby mezinárodní iniciativy, včetně pracovní skupiny G20, napomáhaly na celosvětové úrovni šíření informací o haváriích a veškerých nezbytných nápravných opatřeních;
43. domnívá se, že Komise by měla vyhodnotit účinnost nejrůznějších dostupných informačních kanálů, možnost racionalizace nebo možnost vytvoření nových mezinárodních systémů, a to s přihlédnutím k výsledné administrativní zátěži;
Udělování licencí a souhlasu s prováděním vrtů
44. bere na vědomí, že existuje rozdíl mezi udělováním licencí a souhlasu s prováděním vrtů a že v případě subjektu, jemuž byla udělena licence, se může jednat o jinou organizaci, než o tu, která provádí vrt; zastává názor, že by po udělení licence a před zahájením vrtu měly existovat regulační „kontrolní body“;
45. doporučuje, aby ve všech členských státech byly odděleny funkce udělování licencí a funkce dohledu nad bezpečností a ochranou zdraví; domnívá se, že Komise by měla spolupracovat s členskými státy na vytvoření společných transparentních a objektivních kritérií, která by zajistila oddělení funkce udělování licencí od funkce dohledu nad bezpečností a ochranou zdraví, aby došlo k omezení rizika střetu zájmů;
46. podotýká, že ve vodách EU se nachází celá řada zastaralých těžebních zařízení; vítá snahu o zlepšení neporušenosti vybavení stávajících těžebních plošin;
47. domnívá se, že hospodářské subjekty nakládající s ropou a zemním plynem by měly mít povinnost prokázat během licenčního řízení, v průběhu celého období fungování a ve všech fázích realizace projektů v pobřežních vodách (průzkum, těžba i vyřazení z provozu), že jsou dostatečně finančně způsobilé zajistit nápravu v souvislosti se škodou na životním prostředí způsobenou konkrétními činnostmi, které vykonávají, včetně škod následkem nehod s nízkou pravděpodobností a vysokým dopadem – ať už systémem povinných vzájemných záruk, formou povinného pojištění nebo smíšeným systémem zaručujícím finanční zajištění;
Havarijní plány
48. prosazuje využívání havarijních plánů pro konkrétní lokality, které by identifikovaly rizika, vyhodnotily případné zdroje znečištění a jeho dopad, poskytovaly by strategický návod, jak v daném případě postupovat, a obsahovaly by plány pro případné odlehčovací vrty; doporučuje, aby provozovatelé zařízení, kteří získali licenci, měli jako podmínku jejího získání vypracovat posouzení vlivů na životní prostředí a předložit své havarijní plány alespoň dva měsíce před zahájením činnosti; v případě složitých vrtů a obtížných podmínek by tyto plány měly být vyhodnoceny, konzultovány a schváleny zároveň s jinými regulačními postupy schvalování (např. s postupy v souvislosti s životním prostředním či podobou vrtu); činnost nesmí být v žádném případě zahájena předtím, než členský stát, na jehož území má tato činnost probíhat, havarijní plán schválí; havarijní plány by měly zveřejňovat příslušné orgány členských států s řádným přihlédnutím k ochraně údajů;
49. vyzývá členské státy, aby vypracovaly, upravily či aktualizovaly národní havarijní plány, které by poskytovaly podrobné informace o strukturách velení a mechanismech poskytování státní formy pomoci, která by se v případě úniku využívala spolu s průmyslovými zdroji; vyzývá členské státy, aby při vypracovávání regionálních havarijních plánů spolupracovaly mezi sebou i se zeměmi sousedícími s EU; vyzývá k tomu, aby byly tyto plány poskytnuty agentuře EMSA;
50. bere na vědomí, že události z poslední doby poukázaly na rizika vyhledávání ložisek ropy a plynu a těžební činnosti na moři pro námořní dopravu a mořské prostředí; je přesvědčen, že využívání schopností agentury EMSA reagovat na havárie by se mělo jednoznačně rozšířit tak, aby se vztahovalo i na prevenci znečištění způsobeného touto činností a reakci na tyto případy znečištění;
51. navrhuje, aby inventáře zdrojů umožňujících reagovat na mimořádné události, které spravuje agentura EMSA, obsahovaly veškeré příslušné státní a průmyslové možnosti, aby měla tato agentura dobré podmínky, které jí umožní ujmout se v případě závažné havárie koordinační úlohy, pokud to bude nutné;
52. navrhuje, aby se dostupné vybavení k zastavení případných úniků ropy a plynu stalo nedílnou součástí havarijních plánů a aby bylo k dispozici v blízkosti těžebních zařízení, a bylo jej tak možné včas použít v případě závažné havárie;
53. naléhavě požaduje, aby podniky i nadále vyčleňovaly finanční prostředky na výzkum a vývoj nových technologií zaměřených na prevenci a nápravu havarijních situací; zdůrazňuje, že před svým začleněním do schválených havarijních plánů musejí být veškeré technologie používané v reakci na havárii nezávisle vyzkoušeny, vyhodnoceny a schváleny;
54. považuje za nezbytné provádět cílený a inovativní vědecký výzkum, jenž by umožnil využívání automatických systémů sledování těžební činnosti na vrtných plošinách i jejího přerušení, které by zvýšily spolehlivost těžby, průzkumu a protipožárních bezpečnostních systémů v extrémních klimatických podmínkách;
55. zastává názor, že je nutné přísně kontrolovat a neustále testovat chemické dispergátory a provádět posuzování jejich vlivů na životní prostředí (a to také v případě plánů reakce na havarijní situace zahrnujících použití chemických dispergátorů), aby byla v případě úniku zajištěna jejich vhodnost a zabránilo se dopadům na veřejné zdraví a životní prostředí; vyzývá Komisi, aby zajistila detailnější průzkum vlivů těchto chemických látek, a to pomocí výzkumných programů EU, pokud to bude nutné;
Reakce na katastrofy
56. domnívá se, že za reakci na katastrofy odpovídá především dané průmyslové odvětví; vítá společné iniciativy v tomto odvětví zaměřené na rozvoj, mobilizaci a využívání zdrojů, které mají zabránit únikům ropy; zdůrazňuje, že veřejný sektor hraje důležitou úlohu při regulaci, zajišťování bezpečnosti a koordinaci reakce na havárii;
57. doporučuje, aby byl kladen větší důraz na systematické školení, zejména v oblasti praktického používání vybavení určeného pro případ havárie;
58. žádá členské státy a Komisi, aby zajistily, aby systém udělování licencí obsahoval přiměřené bezpečnostní finanční nástroje, aby bylo možné v případě závažné vážné havárie urychleně mobilizovat finanční zdroje nutné k pokrytí hospodářských, sociálních a ekologických škod způsobených únikem ropy či plynu;
59. vítá snahu Komise rozšířit mandát Evropské agentury pro námořní bezpečnost tak, aby do její pravomoci spadala nejen plavidla, ale také pobřežní zařízení;
60. podotýká, že využívání odborných znalostí a zdrojů agentury EMSA sice bude upraveno v přepracovaném nařízení o EMSA, mělo by však být jednoznačně rozšířeno i na reakci na znečištění, k němuž došlo v důsledku průzkumu ložisek ropy a plynu, přičemž tyto znalosti a zdroje by měly být v případě potřeby k dispozici v celé EU i v sousedních zemích;
61. je přesvědčen, že při haváriích/nehodách pobřežních těžebních zařízení lze používat nástroje na sledování úniku ropy a plynu a na jeho omezení, které byly vypracovány na úrovni EU, resp. síť pohotovostních plavidel pro odstraňování ropného znečištění agentury EMSA a systém pro sledování a vyhledávání úniků ropy CleanSeaNet (CSN);
62. doporučuje, aby se ke sledování ropných plošin a nelegálního vypouštění ropy z lodí používal systém CleanSeaNet agentury EMSA; je si vědom toho, že ke sledování ropných plošin lze použít 50 % snímků, které se v současnosti dostávají do systému CleanSeaNet;
63. doporučuje proto, aby se používala servisní síť pohotovostních plavidel pro odstraňování ropného znečištění agentury EMSA, a to po vyhodnocení těchto otázek:
a) ne všechny lodě jsou schopny pracovat v atmosféře s teplotou vzplanutí pod 60°C;
b) je nutné zdokonalit smlouvy, tak aby umožňovaly delší operace při odstraňování ropného znečištění;
c) je nutné vyplnit mezery ve stávající síti;
d) je nutné prozkoumat nové způsoby odstraňování ropného znečištění, např. práci se sítěmi zachycujícími ropu;
64. opakuje své výzvy, aby Komise co nejdříve předložila návrhy na vytvoření jednotky civilní ochrany EU, která by byla založena na mechanismu civilní ochrany EU, a aby společně s členskými státy vypracovala evropský akční plán, který by zahrnoval konkrétní mechanismy stanovující, jak má EU reagovat na rozsáhlé znečištění způsobené ropnými zařízeními v pobřežních vodách, včetně ropovodů/plynovodů na mořském dně nebo pod ním;
65. uznává, že Monitorovací a informační středisko Komise
Monitorovací a informační středisko, které provozuje Komise. hraje významnou úlohu jakožto doplněk mechanismů nouzových opatření v rámci členských států a daného průmyslového odvětví;
66. podporuje inovační služby zaměřené na námořní odvětví; vítá diskuzi mezi Komisí a členskými státy o nové elektronické iniciativě v této oblasti, která navazuje na projekt SafeSeaNet, a domnívá se, že by mohla pro těžbu ropy a plynu v pobřežních vodách představovat další přínos z hlediska bezpečnosti;
67. zdůrazňuje, že každá mořská oblast musí mít vždy přístup k dostatečnému množství dostupného zařízení, aby bylo možné v případě konkrétní mořské oblasti, a to nejen ve vodách EU, reagovat na rozsáhlé úniky ropy podle nejhoršího scénáře;
68. vyzývá Komisi, aby zajistila, že lepší správa údajů o moři, jak navrhuje sdělení „Znalosti v námořní oblasti 2020“
Sdělení Komise nazvané „Znalosti v námořní oblasti 2020, sběr údajů o moři a pozorování za účelem inteligentního a udržitelného rozvoje“ KOM(2010)461. a návrh nařízení o zavedení programu na podporu dalšího rozvoje integrované námořní politiky
KOM(2010)0494 . , přihlédne k tomu, že je třeba zajistit náležité sledování případných rizik znečištění, aby bylo možné včas zvolit vhodný postup;
69. žádá Komisi, aby připravila návrh, který zajistí, aby vědecké poznatky získané subjekty působícími v pobřežních vodách na základě veřejné licence byly dostupné pro odpovědné orgány podle norem a protokolů vypracovaných v souvislosti se sdělením „Znalosti v námořní oblasti 2020“, což by usnadnilo veřejnou kontrolu a prohloubilo znalosti o mořském prostředí;
Odpovědnost
70. naléhavě žádá členské státy, aby při zvažování zavedení finančních záručních mechanismů, včetně potřeby zavést pojištění odpovědnosti, věnovaly dostatečnou pozornost nastavení finančních podmínek pojištění tak, aby vycházely z reálného rizika vyplývajícího z obtíží při provádění vrtu a při těžbě tak, aby nedošlo k vytěsnění malých a středních subjektů ucházejících se o licenci z trhu, avšak současně bylo zajištěno, že zůstane zachována odpovědnost za způsobenou škodu;
71. zdůrazňuje, že zatímco finanční záruky lze v zásadě zabezpečit buď pojištěním nebo rozložením rizik, je důležité zajistit, aby subjekty ukázaly, že mají finanční záruky, které by plně pokryly odstranění škod a kompenzace v případě velké katastrofy a že rizika a odpovědnost nejsou externalizovány na menší firmy, u kterých je vyšší pravděpodobnost, že v případě nehody vyhlásí platební neschopnost; požaduje vytvoření společných programů tak, aby byla zachována motivace vyhýbat se rizikům a aby byly dodržovány nejvyšší možné bezpečnostní normy při jednotlivých činnostech;
72. uznává výhody obecních fondů, jako je fond OPOL v Severním moři, a vyzývá k tomu, aby byly tyto fondy vytvořeny v každé mořské oblasti EU; požaduje, aby byla účast příslušných subjektů v těchto fondech povinná a aby byla zajištěna právní jistota, čímž by vznikl bezpečnostní mechanismus, který by členským státům, námořnímu odvětví, zejména rybářům, a daňovým poplatníkům poskytl nezbytnou jistotu;
73. zdůrazňuje, že dobrovolná povaha systémů jako OPOL vede k omezení jejich právní kontroly, a domnívá se proto, že pokud by tyto fondy byly při udělování licencí povinným požadavkem, získaly by větší význam;
74. zdůrazňuje, že příspěvky do těchto fondů by se měly zakládat jak na míře rizika v příslušné oblasti, tak i na havarijních plánech, a měly by jim odpovídat;
75. žádá Komisi, aby přezkoumala svůj postoj vyjádřený ve zprávě zveřejněné dne 12. října 2010
Zpráva Komise Radě a Evropskému parlamentu podle čl.
14 odst.
2 směrnice 2004/35/ES o odpovědnosti za životní prostředí v souvislosti s prevencí a nápravou škod na životním prostředí, KOM(2010)581. , v jejímž závěru stojí, že „v současné době neexistují dostatečné důvody pro zavedení harmonizovaného systému povinného finančního zajištění“; naléhá na Komisi, aby s předložením zprávy, jež bude obsahovat případné vhodné návrhy upravující směrnici o odpovědnosti za životní prostředí, nečekala na nejzazší lhůtu stanovenou v čl.
18 odst.
2 této směrnice;
76. je toho názoru, že oblast působnosti směrnice o odpovědnosti za životní prostředí
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/35/ES ze dne 21. dubna 2004 o odpovědnosti za životní prostředí v souvislosti s prevencí a nápravou škod na životním prostředí; Úř. věst.
L 143, 30.4.2004, s. 56. by měla být rozšířena, aby se na všechny škody v mořských vodách a škody ohrožující biologickou rozmanitost moří dala uplatňovat zásada „znečišťovatel platí“ a režim objektivní odpovědnosti, aby tak ropné a plynárenské společnosti mohly být pohnány k odpovědnosti za veškeré ekologické škody, které způsobí, a aby mohly převzít plnou hmotnou odpovědnost, bez horní hranice, za případné škody, což by zajišťovaly rezervy subjektů;
77. žádá přezkum směrnice o odpovědnosti za životní prostředí, kterým by se její platnost rozšířila na veškeré mořské vody EU v souladu s rámcovou směrnicí o strategii pro mořské prostředí
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/56/ES ze dne 17. června 2008, kterou se stanoví rámec pro činnosti Společenství v oblasti mořské environmentální politiky (rámcová směrnice o strategii pro mořské prostředí), Úř. věst.
L 164, 25.6.2008, s. 19. ;
78. vybízí Komisi, aby v rámci směrnice o odpovědnosti za životní prostředí snížila prahové hodnoty a vynucovala dodržování režimu objektivní odpovědnosti, který by pokryl veškeré škody v mořských vodách a škody ohrožující biologickou rozmanitost bez ohledu na jakékoli stropy vyplývající z rozložení rizika nebo z pojistného krytí;
79. domnívá se, že by Komise měla zjistit, zda by v rámci režimu odpovědnosti za životní prostředí mohl být vytvořen vyrovnávací fond pro ropné katastrofy, jenž by obsahoval závazná ustanovení o finančním zajištění;
80. doporučuje, aby členské státy zvážily možnost zavedení a zpřísnění postihů za nedbalost a nedodržování předpisů jako např. pokuty, odebrání licencí a trestnou odpovědnost zaměstnanců; poukazuje však na to, že tento systém existoval v USA už před únikem ropy z ropné plošiny Deepwater Horizon;
81. zdůrazňuje, že před zahájením vrtů je zapotřebí jednoznačně stanovit, které ze stran nesou finanční odpovědnost za způsobené škody;
Vztahy se třetími zeměmi
82. naléhavě požaduje, aby se v rámci daného průmyslového odvětví uplatňovaly přinejmenším ekologické a bezpečnostní normy EU, bez ohledu na to, v které části světa provozují tyto společnosti svou činnost; je si vědom problémů spojených s prosazováním požadavku, aby se společnosti se sídlem v EU, které fungují po celém světě, řídily normami EU, vyzývá však Komisi, aby zjistila, jaké mechanismy by byly vhodné, aby bylo zajištěno, že společnosti se sídlem v EU budou celosvětově dodržovat přinejmenším bezpečnostní standardy EU; zastává názor, že v této oblasti by měla jednu z klíčových úloh hrát i odpovědnost podniků a že v rámci systémů udělování licencí v jednotlivých členských státech by se mohlo při jejich udělování přihlížet k rozsáhlým haváriím způsobeným podniky za předpokladu, že tyto havárie budou důkladně prošetřeny; vyzývá Komisi, aby propagovala uplatňování těchto přísných norem mezi partnery na celém světě;
83. naléhavě žádá Komisi a členské státy, aby v rámci G20 i nadále přispívaly k iniciativám v pobřežních vodách a zároveň přihlédly k úmluvě Organizace spojených národů o mořském právu (UNCLOS);
84. poukazuje na význam platných právních předpisů, které vznikly na popud Programu OSN pro životní prostředí na základě úmluvy OSPAR a Barcelonské a Helsinské úmluvy, je si však vědom, že stávající mezinárodní právo neposkytuje úplný a ucelený rámec pro bezpečnostní a ekologické normy v oblasti pobřežní těžby ropy a plynu a že může být obtížné jej prosazovat;
85. zdůrazňuje, že je nutné, aby neratifikovaný Protokol o ochraně pobřežních oblastní Středozemního moře z roku 1994, jehož cílem je ochrana proti znečištění v důsledku průzkumu a využívání pevninského šelfu, začal plně platit;
86. požaduje, aby se Evropská komise aktivně zapojila do spolupráce s jinými státy hraničícími s mořskými oblastmi EU, aby bylo zajištěno, že regulační rámce a dozor zajistí stejně vysokou úroveň bezpečnosti;
87. vyzývá EU ke spolupráci s příslušnými zeměmi mimo EU, jejichž státní příslušníci pracují v odvětví těžby ropy a plynu v pobřežních vodách EU, a rovněž vyzývá ke spolupráci se sdruženími těchto pracovníků a zaměstnavatelů v daných zemích, a to s cílem zajistit, aby pro společnosti sídlící mimo EU, ale působící ve vodách EU, platily pracovní podmínky EU a její právní předpisy na ochranu zdraví a bezpečnosti při práci;
88. vyzývá Komisi, aby zahájila diskusi o právních předpisech, která by se týkala odpovědnosti za škodu na životním prostředí a finančních záruk a která by taktéž zahrnovala třetí země;
89. naléhavě žádá Komisi, aby spolupracovala s partnery a sousedními zeměmi s cílem dosáhnout vytvoření zvláštního systému pro veškeré těžební provozy v arktické oblasti s řádným přihlédnutím k únosnosti a nezbytnosti pobřežní těžební činnosti v tomto citlivém a jedinečném prostředí;
90. je zastáncem mezinárodních dvoustranných partnerství založených na akčních plánech evropské politiky sousedství, které mj. nabádají třetí země k tomu, aby přijaly přísné bezpečnostní normy; doporučuje zemím, které dosud neuvedly plně v činnost evropskou politiku sousedství, aby tak učinily;
91. podporuje podniky vedené systémy vytvořené v rámci daného průmyslového odvětví, na jejichž základě dochází k poskytování odborných zkušeností, zejména zemím s méně rozvinutým regulačním rámcem;
92. pověřuje svého předsedu, aby předal toto usnesení Radě, Komisi a členským státům.
VYSVĚTLUJÍCÍ PROHLÁŠENÍ
Tuzemské zásoby ropy a plynu jsou důležitým přínosem z hlediska spotřeby a zabezpečení energie v EU, kde se více než 90 % ropy a 60 % plynu těží v pobřežních vodách.
Těžební činnost je v EU rozložena nerovnoměrně, přičemž velká většina těžby probíhá v Severním moři.
V rámci EU probíhá přibližně 80 % těžby ropy jen ve dvou členských státech
Ve Velké Británii a Dánsku. , zatímco Norsko těží více než celá EU27.
Ne všechna těžba ropy a plynu v pobřežních vodách Evropy probíhá ve vodách pod kontrolou EU.
Například ve Středozemním moři probíhá rozsáhlý průzkum ložisek u břehů severní Afriky, zejména u Egypta a Libye.
Havárie plošiny Deepwater Horizon přiměla všechny, kdo se zabývají průzkumem ložisek a těžbou ropy a plynu v pobřežních vodách, přehodnotit bezpečnostní aspekty ve svém odvětví.
Státní komise USA, která se věnuje úniku ropy z ropné plošiny společnosti BP Deepwater Horizon a problematice ropných vrtů v pobřežních vodách (National Commission on the BP Deepwater horizon spill and Offshore drilling) vydala řadu doporučení, z nichž bylo mnoho již realizováno.
Důsledky pro Evropu už tak jasné nejsou.
Mnoho doporučení týkajících se situace v USA odráží postupy, které se v některých částech EU používají už 20 i více let.
Evropa má v Severním moři moderní zařízení, která často fungují v rozvinutých oblastech pod dohledem vyspělých a dále se vyvíjejících regulačních systémů.
Jedno z prvních doporučení zmíněné komise zní: „Ministerstvo vnitra by mělo vypracovat aktivní koncepci založenou na výsledcích, která by přihlížela k rizikům spojeným s jednotlivými zařízeními, provozy a prostředími a která by se podobala koncepci založené na „dokladu bezpečnosti“, jež se uplatňuje v Severním moři.“
s. 252.
Normativní systémy jsou ze své podstaty reakční a nejsou schopny vést k trvalému zdokonalování postupů a metod, jež jsou nutné k tomu, aby udržely krok k rychle se rozvíjejícím průmyslovým odvětvím, které se zabývá dobýváním stále vzácnějších a méně přístupných zásob uhlovodíků.
Projekty je nutné místo toho posuzovat individuálně na základě lokálních environmentálních a technických podmínek.
Vrtání spojené s vysokým tlakem nebo vysokou teplotou představuje pro projekty, kdy je ropu nutné těžit za použití vysokého tlaku, nejrůznější rizika.
Hloubka vody v každém případě ovlivňuje technickou obtížnost vrtání a opatření zaměřená na odstranění následků havárií, ne vždy jsou však lokality hluboko v moři nebezpečné a ne vždy jsou lokality v mělkém moři bezpečné.
Koncepce „dokladu bezpečnosti“ je založena na rizicích v určité lokalitě a požaduje, aby provozovatelé zařízení doložily příslušným orgánům členských států v oblasti bezpečnosti, ochrany zdraví a životního prostředí, že zvážili veškerá rizika a vytvořili kontrolní mechanizmy.
Veškeré zbytkové riziko by mělo odpovídat principu ALARP (as low as reasonably possible).
Pokud možno co nejnižší.
Příslušný orgán by měl před zahájením jakéhokoli provozu prověřit „doklad bezpečnosti“ i veškeré jeho změny.
Regulační „kontrolní body“ před provedením vrtu zajišťují, že zahájení provozu není automatické, nýbrž že může začít až po zvážení a omezení všech rizik.
Žádný nový návrh nesmí snižovat účinnost těchto regulačních norem, které členské státy již zavedly.
Naopak by se měl snažit o rozšíření osvědčené praxe do všech vod EU a zároveň o to, aby byla bez výjimky uplatňována.
Ve Spojených státech se udělování licencí i zajištění bezpečnosti a ochrana zdraví sjednotily do jediného úřadu.
To vedlo k vnitřnímu napětí, nejasnostem ohledně cílů a umožnilo to ovlivňování úřadu zvenčí.
Je proto záhodno, aby členské státy oddělily postup udělování licencí od otázky bezpečnosti a ochrany zdraví.
Je důležité udávat tón regulačního rámce, právní předpisy jsou však účinné, pouze pokud jsou správně uplatňovány.
Pro zajištění řádného dodržování předpisů je proto velmi důležité, aby probíhaly pravidelné inspekce prováděné odborníky, kteří jsou obeznámeni se zvláštními podmínkami vrtů a kterým provozovatelé důvěřují.
Těchto erudovaných inspektorů, zejména pokud mají dlouholeté zkušeností, není dostatek.
Je nutné podporovat veškeré iniciativy, které prosazují přeshraniční výměnu zkušeností, a inspektoři by si to měli uvědomit a být v tomto ohledu přínosem, místo aby těmito důležitými zdroji mrhali.
Zatímco některým členským státům s omezenou činností v pobřežních vodách může využívání společných inspektorátů přinést úspory z rozsahu, nesmí se tím omlouvat nižší míra dozoru.
Náklady na regulaci své činnosti nese průmyslové odvětví, důležitou otázkou je proto spíše nedostatek regulačních zdrojů, než náklady na ně.
Je nutné se zvláště zmínit o jedné z konkrétních provozních otázek, totiž že pro zajištění základní bezpečnosti vrtu jak na pevnině, tak i v pobřežních vodách je nutné vytvořit ve všech případech dvě kontrolované bariéry.
Je nutné často ověřovat funkčnost zařízení proti výbuchům.
Výměna informací
Je nutné se co nejvíce snažit o rozvoj dialogu a podporovat společné iniciativy mezi příslušnými orgány členských států, přičemž jako vzor by mohlo sloužit fórum NSOAF.
Fórum orgánů pro těžbu v pobřežních vodách Severního moře.
Středozemní, Baltské a Černé moře mohou těžit z podobného fóra, kdy by regulační orgány hodnotily vývojové tendence v rámci daného průmyslového odvětví, reagovaly by na havárie a rozšiřovaly poznatky mj. prostřednictvím nadnárodních auditních projektů a na základě pracovních skupin, které by podávaly zprávy na pravidelných plenárních zasedáních.
Mají-li tato fóra fungovat efektivně, měla by zahrnovat všechny příslušné státní orgány nehledě na to, zda jsou v EU či nikoli.
V oblasti jaderného průmyslu je povinností hlásit výskyt havárií agentuře IAEA.
Právní předpisy EU vyžadují hlášení nehod v případě civilního letectva, přičemž analýza a poskytování veškerých informací je zajištěno na základě využívání společného výzkumného střediska jako centrální evidence.
Mechanizmy hlášení nehod již byly vytvořeny
Např. „Zpráva o případech úniku ropy, ropných skvrnách a emisích“. a v rámci postupů neregulační povahy lze poskytovat informace o zkušenosti, které vyplývají z jednotlivých případů
Např. „Bezpečnostní věstníky“ fóra NSOAF. , podle všeho je však stále prostor k přijímání dalších opatření, zejména v celosvětovém měřítku.
Příslušné orgány členských států by měly porovnávat informace získané na základě hlášení o mimořádných událostech a včas je zveřejňovat, a to s přihlédnutím k informacím citlivým z obchodního hlediska.
Předtím, než Komise začne zvažovat potřebu jakýchkoli nových přeshraničních iniciativ, měla by vyhodnotit účinnost nejrůznějších dostupných informačních kanálů.
Zapojení zaměstnanců
V zájmu vytvoření přísné kultury zajišťování bezpečnosti je nezbytné, aby se do iniciativ zaměřených na bezpečnost a ochranu zdraví zapojili také zaměstnanci pracující na ropných plošinách, jelikož právě oni nejlépe vědí, co brání zlepšování bezpečnosti a lepší ochraně zdraví.
Britský program Step Change in Safety byl založen s cílem vytvořit silné obecné povědomí o otázkách bezpečnosti na základě zapojení pracovníků, vytvoření společných norem a zveřejnění osvědčené praxe.
Za účinné pokyny ke zvýšení bezpečnosti lze často považovat nepatrné změny v chování.
Největší riziko však obvykle představují postupy, které vyžadují lidský zásah (vrtání, údržba apod.), proto se soustředění se na tyto změny může ukázat jako velmi cenné.
Bezpečnostní školení
Ropný a plynárenský průmysl v pobřežních vodách se může pochlubit stále se zlepšujícími zdravotními a bezpečnostními podmínkami, které poskytuje svým zaměstnancům.
Bezpečnost personálu by však neměla odvádět pozornost od bezpečných postupů, zejména s ohledem na prevenci havárií a odstraňování jejich následků.
Je nezbytné zajistit důkladné proškolení zaměstnanců pro případ řešení nejrůznějších havárií.
V celosvětovém měřítku se už například stalo normou, že provozovatelé procházejí kurzy na kontrolu ropných vrtů (zahrnující školení, jak se zachovat v případě havárií).
K řadě bezpečnostních selhání při havárii ropné plošiny Deepwater Horizon podle všeho došlo na základě kulturních aspektů jejího provozu.
Připravit se na nejhorší
Základním krokem v rámci regulačního postupu by mělo být předložení, konzultace a schválení havarijního plánu pro určitou lokalitu.
Tento plán by měl stanovit potenciální rizika, vyhodnotit zdroje znečištění a jeho dopad, poskytovat návod, jak postupovat, což může zahrnovat plán vrtání odlehčovacích vrtů, a určit vhodné zařízení, které se má v daném případě použít.
Provoz by neměl být zahájen, než bude schválen havarijní plán.
V případě složitých vrtů nebo obtížných podmínek vrtání by se měl havarijní plán posuzovat již v průběhu jiných regulačních postupů schvalování.
Dopad havárie ropné plošiny Deepwater Horizon byl zvýšen tím, že neexistovalo příslušné jímací zařízení.
Z této havárie je třeba se poučit při konstrukci rezervních systémů a zařízení určených k obnovení řádné funkce vrtu.
Jednou z hlavních oblastí k diskuzi na fórech jako GIRG
Celosvětová skupina zaměřená na prevenci havárií a odstraňování následků úniku ropy (Global Industry Response Group). a OSPRAG
Skupina zaměřená na prevenci a odstraňování následků úniku ropy (Oil Spill Prevention and Response Group). je otázka jak reagovat na budoucí krize.
Společné iniciativy zaměřené na vhodné jímací zařízení a zařízení na odstraňování následků úniku ropy už začínají přinášet ovoce – skupina OSPRAG nedávno objednala výrobu „poklopu“, který by v případě úniku vrt uzavřel.
Tato technologie se má používat v oblasti kontinentálního šelfu kolem Britských ostrovů.
Dané průmyslové podniky a regulační orgány by měly zajistit, aby bylo podobné zařízení k dispozici i ve Středozemním moři.
V rámci přepracování nařízení o vytvoření agentury EMSA, které se zabývá otázkou odstraňování znečištění, jež je důsledkem těžby ropy a plynu v pobřežních vodách, by tato agentura měla porovnat zařízení na odstraňování škod, které mají k dispozici průmyslové podniky, s možnostmi států.
Nápravná opatření
Typickými rysy reakce na havárii ropné plošiny Deepwater Horizon v počáteční fázi byly nejasnosti ohledně pravomocí, nedostatečný dohled ze strany vlády a nedůsledné poskytování informací veřejnosti.
Únik ropy s celostátním dopadem by měl v EU spustit havarijní plán daného členského státu, který by obsahoval podrobné informace o strukturách velení, komunikačních kanálech a plánech na využití státních možností zásahu, jež by doprovázely snahu daného podniku o likvidaci havárie.
Odpovědnost
Teoretické náklady jakékoli havárie ovlivňuje řada faktorů, které souvisejí s typem vrtu (velikostí zásobníku, tlakem, teplotou apod.), širším okolím a typem reakce na danou havárii, přičemž rozhodující je její rychlost.
Odpovědnost za škody na životním prostředí je v EU založena na principu „znečišťovatel platí“.
Důležitou regulační kontrolou před zahájením těžby je ujistit se, zda provozovatelé mají dostatečné finanční zdroje, aby vyhověli tomuto požadavku a splnili své další povinnosti.
Regulační překážky v této oblasti však nesmějí být natolik vysoké, aby v podstatě znemožnily malým, často specializovaným společnostem vyvíjet činnost v daném odvětví.
Velké nadnárodní společnosti stále častěji zjišťují, že je pro ně neekonomické dále těžit v některých již existujících lokalitách, zatímco malé podniky je mohou často převzít, pokračovat v investicích a rozšířit dodávky surovin.
Aby bylo možné zastavit snižování těžby v již zavedených zařízeních na těžbu ropy a plynu v EU, je naprosto nezbytné zajistit další investice.
Potřebám unijního hospodářství, životního prostředí a energetiky oligopolní situace v pobřežní těžbě ropy nevyhovuje.
Sdružení OPOL je systémem vzájemných záruk v Severním moři, který zavazuje své členy z řad průmyslových podniků přijmout přísnou objektivní odpovědnost za škody způsobené v důsledku znečištění a povinnost vyplatit finanční náhradu za nápravná opatření, přičemž v současné době činí horní hranice této odpovědnosti 250 mil.
USD za jednu havárii.
Tato částka nepředstavuje nejvyšší možnou výši finanční odpovědnosti.
Tento systém poskytuje možnost řádného řešení žádostí o odškodnění a motivuje všechny strany k okamžitému odstranění způsobených škod.
Daný systém vzájemného sdílení rizik dává vzniknout určité vlastní kontrole a dohledu v rámci průmyslových podniků.
Závisí na důvěře mezi jednotlivými členy, kteří operují v podobných lokalitách.
Zřejmě by nebylo vhodné rozšířit působnost sdružení OPOL na zařízení v pobřežních vodách v jiných mořích EU.
Vzhledem k jeho výhodám by se však pro těžební zařízení v těchto vodách měly vytvořit rovnocenné systémy.
Mezinárodní rozměr
Na vody EU se vztahuje velké množství mezinárodních právních předpisů.
Pokud by jakákoli opatření na úrovni EU byla v této oblasti přínosem, je nutné je jen přivítat.
Průmyslové podniky by měly zajistit, aby na celém světě působily na základě stejně přísných norem.
Zdá se však, že vyžadovat to po společnostech se sídlem v EU je těžko proveditelné.
Nehledě na případné právní otázky je nemožné, aby příslušné orgány členských států sledovaly činnost těchto společností na celém světě.
Je také otázkou, jaký dopad na celosvětové bezpečnostní normy by mělo, kdyby byl pod kontrolou vládních či státních regulovaných ropných společností stále větší podíl celosvětové těžby ropy.
Lepším a realističtějším přístupem je podpora mezinárodní snahy na úrovni uskupení G20 vyměňovat si informace o osvědčené praxi, pokud jde o právní předpisy, normy a postupy.
Průmyslové podniky mají doplňkovou úlohu a je zapotřebí podpořit práci nadací jako PETRAD
Výměna zkušeností s norskými těžaři. , zejména pokud spolupracují s rozvojovými zeměmi.
21.
6.
2011
STANOVISKO Výboru pro životní prostředí, veřejné zdraví a bezpečnost potravin
pro Výbor pro průmysl, výzkum a energetiku
o řešení otázky bezpečnosti těžby ropy a zemního plynu v pobřežních vodách
( 2011/2072(INI) )
Navrhovatelka: (*) : Corinne Lepage
(*)Postup s přidruženými výbory – článek 50 jednacího řádu
NÁVRHY
Výbor pro životní prostředí, veřejné zdraví a bezpečnost potravin vyzývá Výbor pro průmysl, výzkum a energetiku jako věcně příslušný výbor, aby do svého návrhu usnesení začlenil tyto návrhy:
1. domnívá se, že únik ropy z plošiny Deepwater Horizon v Mexickém zálivu musí přimět EU, aby, v případě nutnosti, s ohledem na zásady předběžné opatrnosti a přijetí preventivních opatření bezodkladně a do hloubky přezkoumala příslušné právní předpisy a nařízení, které se týkají všech aspektů těžby ropy a zemního plynu nebo průzkumu jejich zdrojů v pobřežních vodách EU, včetně bezpečné přepravy ropovody/plynovody na mořském dně nebo pod ním; v této souvislosti vítá odhodlání Komise bezodkladně vyplnit mezery ve stávajících právních předpisech EU;
2. podotýká, že nehody způsobené vrtnými plošinami pro těžbu ropy a plynu v pobřežních vodách mají důsledky, které přesahují hranice států, a že tudíž opatření na úrovni EU, jež by jim zabránila a zmírnila jejich účinky, jsou opodstatněná;
3. podotýká, že aktivity v oblasti těžby ropy a zemního plynu v pobřežních vodách se uskutečňují ve stále extrémnějších prostředích, což může mít závažné a ničivé důsledky pro životní prostředí a hospodářství mořských a pobřežních oblastí;
4. podporuje touhu Komise vzájemně sladit minimální normy v EU na nejvyšší úroveň; domnívá se, že by se otázka bezpečnosti a životního prostředí měla stát součástí všech právních předpisů a že ve všech oblastech těžby ropy a plynu v pobřežních vodách by se měly uplatňovat nejvyšší bezpečnostní a ekologické normy;
5. varuje však, že účinnost právních předpisů v konečném důsledku závisí na schopnostech příslušných evropských a vnitrostátních orgánů a subjektů uplatňovat, spravovat a prosazovat příslušné právní předpisy; domnívá se, že by Komise měla bedlivě sledovat dodržování právních předpisů ze strany orgánů členských států;
6. konstatuje, že zvláštní pozornost je třeba věnovat oblasti Arktidy, vzhledem k její zranitelnosti a důležitosti při zmírňování změny klimatu;
7. vybízí Komisi a členské státy, aby posílily a zintenzívnily kontrolní postupy a účinnou vzájemnou spolupráci a aby v EU zavedly systém „kontroly kontrolních orgánů“ založený na minimálních závazných bezpečnostních požadavcích, který by zajistil nezávislost sledování a dozoru na úrovni EU; dále se domnívá, že shromažďování údajů, výměna osvědčených postupů a koordinace zdrojů využívaných při reakci na havárie by měly probíhat na úrovni EU a že by se navíc měla prosazovat lepší koordinace mezi příslušnými orgány členských států, čímž by se zlepšilo sdílení osvědčených postupů a optimalizovaly by se postupy udělování povolení;
8. podotýká, že některé ropné a plynárenské společnosti se řídí rozdílnými bezpečnostními normami v EU a mimo ni v závislosti na regulačních požadavcích států; žádá Komisi společně s členskými státy, aby zaprvé iniciovaly komplexní přezkum právního rámce odvětví těžby ropy a zemního plynu v pobřežních vodách a zadruhé harmonizovaly různé bezpečnostní normy tak, aby jejich minimální požadovaná úroveň byla co nejvyšší, čímž by se zajistila právní jistota pro podniky a také to, že:
- se nejmodernější postupy stanou normou všech provozů v celé EU a že
- bude zaručena nejvyšší možná ochrana v případě havárie;
za účelem dosažení těchto cílů naléhá na Komisi, aby uvážila, zda zavést nové právní předpisy zaměřené na činnosti v souvislosti s těžbou ropy a zemního plynu v pobřežních vodách, které by se týkaly všech fází realizace (průzkum, těžba, přeprava a vyřazení z provozu), nebo zda dokončit a zpřísnit stávající právní předpisy tak, aby zahrnovaly činnosti v souvislosti s těžbou ropy a zemního plynu v pobřežních vodách;
9. je přesvědčen, že komplexní a aktivní spolupráce se třetími zeměmi (zejména s těmi, které mají společnou námořní hranici s Evropskou unií) je rovněž nezbytná k zajištění náležité ochrany životního prostředí a náležitých mořských podmínek v souvislosti s průzkumem zdrojů, těžbou a přepravou ropy a zemního plynu;
Zlepšení schopnosti EU reagovat na katastrofy
10. opakuje své výzvy, aby Komise co nejdříve předložila návrhy na vytvoření jednotky civilní ochrany EU, která by byla založena na mechanismu civilní ochrany EU, a aby společně s členskými státy vypracovala evropský akční plán, který by využíval konkrétních mechanismů stanovujících, jak má EU reagovat na rozsáhlé znečištění způsobené ropnými zařízeními v pobřežních vodách včetně ropovodů/plynovodů na mořském dně nebo pod ním;
11. vyzývá Komisi, aby zajistila, že lepší spravování údajů o moři, jak jej navrhuje sdělení „Znalosti v námořní oblasti 2020“
Sdělení Komise nazvané „Znalosti v námořní oblasti 2020“, údaje o moři pro inteligentní a udržitelný rozvoj KOM(2010)461. a návrh nařízení o zavedení programu na podporu dalšího rozvoje integrované námořní politiky
KOM(2010)0494 . , přihlédne k tomu, že je třeba zajistit náležité sledování případných rizik znečištění, aby bylo možné včas zvolit vhodný postup;
12. žádá Komisi, aby připravila návrh, který zajistí, aby vědecké poznatky získané subjekty působícími v pobřežních vodách na základě veřejné licence byly dostupné pro odpovědné orgány podle norem a protokolů vypracovaných v souvislosti se sdělením „Znalosti v námořní oblasti 2020“, což by usnadnilo veřejnou kontrolu a prohloubilo znalosti o mořském prostředí;
13. žádá, aby ropné a plynárenské společnosti věnovaly 5 % svých finančních prostředků, které jsou určeny na výzkum a vývoj, na nové technologie zaměřené na prevenci a nápravu havarijních situací; zdůrazňuje, že před svým začleněním do schválených havarijních plánů musejí být veškeré technologie používané v reakci na havárie nezávisle vyzkoušeny, vyhodnoceny a schváleny;
14. navrhuje, aby inventáře možností reakce na mimořádné události, které spravuje Evropská agentura pro námořní bezpečnost (EMSA), obsahovaly veškeré příslušné veřejné a průmyslové prostředky, aby měla tato agentura nejlepší možnost ujmout se v případě závažné havárie koordinační úlohy, pokud to bude nutné;
15. navrhuje, aby se dostupné vybavení k zastavení všech případných úniků ropy a plynu stalo nedílnou součástí havarijních plánů a aby bylo k dispozici v blízkosti těžebních zařízení, aby jej bylo možné v případě závažné havárie včas použít;
Režimy odpovědnosti za životní prostředí a mechanismy finančních záruk
16. je toho názoru, že oblast působnosti směrnice o odpovědnosti za životní prostředí
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/35/ES ze dne 21. dubna 2004 o odpovědnosti za životní prostředí v souvislosti s prevencí a nápravou škod na životním prostředí; Úř. věst.
L 143, 30.4.2004, s. 56. by měla být rozšířena, aby se na všechny škody v mořských vodách a škody ohrožující biologickou rozmanitost moří dala uplatňovat zásada „znečišťovatel platí“ a režim objektivní odpovědnosti, aby tak ropné společnosti mohly být pohnány k odpovědnosti za veškeré škody, které způsobí, a aby mohly převzít plnou hmotnou odpovědnost, bez horní hranice, za případné škody, což by zajišťovaly rezervy subjektů;
17. žádá přezkum směrnice o odpovědnosti za životní prostředí, kterým by se její platnost rozšířila na veškeré mořské vody EU v souladu s rámcovou směrnicí o strategii pro mořské prostředí
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/56/ES ze dne 17. června 2008, kterou se stanoví rámec pro činnosti Společenství v oblasti mořské environmentální politiky (rámcová směrnice o strategii pro mořské prostředí), Úř. věst.
L 164, 25.6.2008, s. 19. ;
18. vybízí Komisi, aby v rámci směrnice o odpovědnosti za životní prostředí snížila prahové hodnoty výše škod a vynucovala dodržování režimu objektivní odpovědnosti, který by pokryl všechny škody v mořských vodách a škody ohrožující biologickou rozmanitost moří bez ohledu na stropy vyplývající z rozložení rizika nebo z pojistného krytí, a navrhuje zahájit dialog s pojistiteli ohledně závazných pojistných programů pro celou EU, které by zajišťovaly vymahatelnost odpovědnosti;
19. domnívá se, že by Komise měla zjistit, zda by v rámci režimu odpovědnosti za životní prostředí mohl být vytvořen vyrovnávací fond pro ropné katastrofy, jenž by obsahoval závazná ustanovení o finančním zajištění;
20. zdůrazňuje, že před zahájením vrtů je zapotřebí jednoznačně stanovit, které ze stran nesou finanční odpovědnost za způsobené škody;
21. domnívá se, že hospodářské subjekty nakládající s ropou a zemním plynem by měly mít povinnost prokázat během licenčního řízení a ve všech fázích realizace projektů v pobřežních vodách (průzkum, těžba i vyřazení z provozu), že jsou dostatečně finančně způsobilé zajistit nápravu v souvislosti se škodou na životním prostředí způsobenou konkrétními činnostmi, které vykonávají, včetně škod následkem nehod s nízkou pravděpodobností a vysokým dopadem – ať již systémem povinných vzájemných záruk, formou povinného pojištění nebo smíšeným systémem zaručujícím finanční zajištění;
22. zdůrazňuje, že zatímco finanční záruky lze v zásadě zabezpečit buď pojištěním nebo rozložením rizik, je důležité zajistit, aby subjekty ukázaly, že mají finanční záruky, které by plně pokryly odstranění škod a kompenzace v případě velké katastrofy a že rizika a odpovědnost nejsou externalizovány na menší firmy, u kterých je vyšší pravděpodobnost, že v případě nehody vyhlásí platební neschopnost; požaduje vytvoření společných programů tak, aby byla zachována motivace vyhýbat se rizikům a aby byly dodržovány nejvyšší možné bezpečnostní normy při jednotlivých činnostech;
23. uznává výhody obecních fondů, jako je fond OPOL v Severním moři, a nutnost, aby byly tyto fondy vytvořeny v každé mořské oblasti EU; požaduje, aby byla účast příslušných subjektů v těchto fondech povinná, aby byla zajištěna právní jistota, čímž by vznikl bezpečnostní mechanismus, který by členským státům, námořnímu odvětví, a to zejména rybářům, a daňovým poplatníkům poskytl nezbytnou jistotu;
24. žádá Komisi, aby přezkoumala svůj postoj vyjádřený ve zprávě zveřejněné dne 12. října 2010
Zpráva Komise Radě a Evropskému parlamentu podle čl.
14 odst.
2 směrnice 2004/35/ES o odpovědnosti za životní prostředí v souvislosti s prevencí a nápravou škod na životním prostředí KOM(2010)581. , v jejímž závěru stojí, že „v současné době neexistují dostatečné důvody pro zavedení harmonizovaného systému povinného finančního zajištění“; naléhá na Komisi, aby s předložením zprávy, jež bude obsahovat případné vhodné návrhy upravující směrnici o odpovědnosti za životní prostředí, nečekala na nejzazší lhůtu stanovenou v čl.
18 odst.
2 této směrnice;
25. navrhuje, aby členské státy vedle odebrání povolení pro zařízení jakožto nejpřísnějšího opatření přijaly další vhodná opatření postihující nedbalost při provádění bezpečnostních právních předpisů a bezpečnostních nařízení nebo jejich nedodržování a nařídily pravidelné kontroly založené na jednotných postupech v celé EU;
Zlepšení právních předpisů EU v oblasti životního prostředí
26. požaduje rozšíření platnosti směrnic o posuzování vlivů na životní prostředí
Směrnice Rady ze dne 27. června 1985 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí (ve znění pozdějších předpisů); Úř. věst.
L 175, 5.7.1985, s. 40. tak, aby se vztahovaly na všechny fáze realizace projektů v pobřežních vodách (průzkum i těžba), a také požaduje, aby směrnice o posuzování vlivů na životní prostředí stanovily zvláštní požadavky v případě vrtů v hluboké vodě, složitých vrtů a obtížných podmínek těžby a v případě přepravy ropy/zemního plynu ropovody/plynovody na mořském dně nebo pod ním; dále se domnívá, že by Komise měla zajistit, aby se posuzování vlivů na životní prostředí u projektů v pobřežních vodách schválených orgány členských států vztahovalo také na postupy, které musí subjekty dodržovat ve fázi vyřazení z provozu; vyzývá Komisi, aby přehodnotila právní ustanovení o posuzování vlivů na životní prostředí a stanovila v nich, že posuzování vlivů na životní prostředí musí být svěřeno odborníkům, kteří jsou nezávislí na zadavateli;
27. vyzývá Komisi, aby přezkoumala stávající regulační rámec týkající se vyřazování existujících vrtných soustav z provozu a aby vyjasnila, v případě nutnosti formou právních předpisů, odpovědnost provozovatelů za bezpečné odstranění soustav a za jakoukoli škodu na životním prostředí způsobenou vyřazováním soustav nebo vrtnou plošinou po vyřazení z provozu;
28. žádá, aby Komise zvážila důvody pro rozšíření působnosti zdravých zásad obsažených v právních předpisech týkajících se kontroly rizik na pevnině (SEVESO II
Směrnice Rady 96/82/ES ze dne 9. prosince 1996 o kontrole nebezpečí závažných havárií s přítomností nebezpečných látek; Úř. věst.
L 10, 14.1.1997, s. 13. a III
Návrh směrnice Evropského parlamentu a Rady o kontrole nebezpečí závažných havárií s přítomností nebezpečných látek, KOM(2010)781. ) na právní předpisy zaměřené na činnosti v souvislosti s těžbou ropy a zemního plynu v pobřežních vodách; mezitím, a v případě, že Komise nenavrhne takovéto konkrétní právní předpisy, žádá Komisi, aby přezkoumala svůj návrh směrnice SEVESO III a rozšířila její platnost i na ropné plošiny a ropovody/plynovody na mořském dně nebo pod ním a na všechny fáze průzkumu zásob ropy a zemního plynu až po fázi vyřazení vrtu z provozu; vítá důvodovou zprávu Komise týkající se přezkumu směrnice SEVESO II, ve které Komise uvádí, že určí náležitý způsob, jak zpřísnit právní předpisy v oblasti životního prostředí;
29. vítá návrh Komise rozšířit mandát Evropské agentury pro námořní bezpečnost (EMSA) na případy znečištění moře nezpůsobené plavidly, ale jinými zdroji, zejména zařízeními pro těžbu ropy a zemního plynu v pobřežních vodách; domnívá se, že zahrnuta by měla být rovněž mobilní a přepravní zařízení včetně terminálů; podporuje požadavek Komise, aby tyto nové úkoly byly vzaty v potaz, pokud jde o rozpočet a počet pracovníků EMSA; domnívá se, že mandát EMSA by mohl být dále rozšířen tak, aby byla ustanovena nezávislá třetí strana, která by zajišťovala kontrolu posuzování vlivů na životní prostředí a udělování licencí k činnostem souvisejícím s těžbou ropy a zemního plynu v pobřežních vodách, a také pravidelné kontroly subjektů;
30. konstatuje, že těžba ropy a zemního plynu v pobřežních vodách není zahrnuta v klíčových ustanoveních směrnice o průmyslových emisích
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2010/75/EU ze dne 24. listopadu 2010 o průmyslových emisích (integrované prevenci a omezování znečištění); Úř. věst.
L 334, 17.12.2010, s. 17. ; navrhuje, aby Komise přidala „činnosti v souvislosti s těžbou ropy a zemního plynu v pobřežních vodách“ pod bod 1.5 přílohy I jako součást prvního přezkumu oblasti působnosti, který by měl být proveden do 31. prosince 2011, a aby Evropský úřad pro integrovanou prevenci a omezování znečištění definoval dostupné osvědčené postupy pro činnosti v souvislosti se zdroji ropy a zemního plynu v pobřežních vodách;
Společné závazky s třetími zeměmi a na mezinárodní úrovni
31. vyzývá Komisi, aby zahájila diskusi o právních předpisech, které by se týkala odpovědnosti za škodu na životním prostředí a finančních záruk a která by taktéž zahrnovala třetí země;
32. vítá návrh Komise, aby členské státy požadovaly od firem se sídlem v EU, aby dodržovaly normy EU i při svých činnostech mimo EU; podporuje vůli Komise zintenzívnit dialog a spolupráci se zeměmi sousedícími s EU v oblasti bezpečnosti v pobřežních vodách za účelem stanovení nových společných opatření pro vymáhání práva, jako jsou kontroly zařízení, a zajistit stejně tak přísné bezpečnostní normy v oblastech, které hraničí s vodami EU podporuje myšlenku Komise podnítit vytvoření regionálních fór/iniciativ a vytvářet sítě příslušných vnitrostátních orgánů ve Středozemním, Černém a Baltském moři budováním na stávajících strukturách pro spolupráci, jako je např. Unie pro Středomoří;
33. podporuje Komisi v jejím záměru vytvořit celosvětový systém, který stanoví společné cíle pro bezpečnost a udržitelnost průzkumu a produkce v pobřežních vodách, a vyzývá ji, aby prosazovala přísné společné bezpečnostní normy jak na mezinárodní úrovni, tak v sousedních státech;
Arktida, chemické dispergátory atd.
34. žádá Komisi, aby provedla komplexní přezkum požadavků na udělování licencí, které se vztahují na průzkum a těžbu uhlovodíků v pobřežních vodách, a aby předložila návrhy na minimální harmonizaci požadavků na úrovni EU včetně nezávislé kontroly třetí stranou, která by zajistila transparentnost a informovanost ohledně postupů v oblasti životního prostředí a která by snížila nebezpečí střetu zájmů;
35. požaduje, aby bylo vyhlášeno moratorium na průzkum a těžbu uhlovodíků v arktických pobřežních vodách s ohledem na zranitelnost tohoto jedinečného prostředí;
36. upozorňuje na nejnovější zprávu britského Úřadu pro zdraví a bezpečnost o pracovních podmínkách v Severním moři, z níž vyplývá, že počet smrtelných úrazů a těžkých zranění se během uplynulého roku zdvojnásobil a že závažné úniky uhlovodíků se zvýšily o třetinu;
37. vyzývá Komisi, aby přezkoumala příslušné právní předpisy s ohledem na zavedení zákazu vrtů a průzkumu zdrojů v pobřežních vodách ve vzdálenosti menší než 80 kilometrů od mořských národních parků a přírodních rezervací;
38. vyzývá Komisi, aby při posuzování vlivů projektů v přímořských vodách vzala v úvahu nepříznivý vliv, který činnosti v souvislosti se zdroji uhlovodíků v pobřežních vodách mají v daných oblastech na cestovní ruch;
39. zastává názor, že je nutné přísně kontrolovat a neustále testovat chemické dispergátory a provádět posuzování jejich vlivů na životní prostředí (a to také v případě plánů reakce na havarijní situace zahrnujících použití chemických dispergátorů), aby byla v případě úniku zajištěna jejich vhodnost a také aby se zabránilo jejich vlivu na veřejné zdraví a životní prostředí; vyzývá Komisi, aby zajistila detailnější průzkum vlivů těchto chemických látek, a to pomocí výzkumných programů EU, pokud to bude nutné.
VÝSLEDEK KONEČNÉHO HLASOVÁNÍ VE VÝBORU
Datum přijetí
15.6.2011
Výsledek konečného hlasování
+:
–:
0:
46
5
1
Členové přítomní při konečném hlasování
János Áder, Elena Oana Antonescu, Kriton Arsenis, Sophie Auconie, Pilar Ayuso, Paolo Bartolozzi, Sandrine Bélier, Sergio Berlato, Milan Cabrnoch, Nessa Childers, Chris Davies, Bairbre de Brún, Esther de Lange, Anne Delvaux, Bas Eickhout, Jill Evans, Elisabetta Gardini, Gerben-Jan Gerbrandy, Julie Girling, Françoise Grossetête, Jolanta Emilia Hibner, Dan Jørgensen, Jo Leinen, Corinne Lepage, Peter Liese, Linda McAvan, Radvilė Morkūnaitė-Mikulėnienė, Miroslav Ouzký, Andres Perello Rodriguez, Mario Pirillo, Pavel Poc, Vittorio Prodi, Frédérique Ries, Oreste Rossi, Daciana Octavia Sârbu, Carl Schlyter, Richard Seeber, Theodoros Skylakakis, Salvatore Tatarella, Åsa Westlund, Glenis Willmott, Sabine Wils, Marina Yannakoudakis
Náhradník(ci) přítomný(í) při konečném hlasování
Esther Herranz García, Romana Jordan Cizelj, Riikka Manner, Bill Newton Dunn, Alojz Peterle, Michail Tremopoulos, Vladimir Urutchev, Kathleen Van Brempt, Peter van Dalen
15.
6.
2011
STANOVISKO Výboru pro zaměstnanost a sociální věci
pro Výbor pro průmysl, výzkum a energetiku
k řešení otázky bezpečnosti těžby ropy a plynu v pobřežních vodách
( 2011/2072(INI) )
Navrhovatelka:
Pervenche Berès
NÁVRHY
Výbor pro zaměstnanost a sociální věci vyzývá Výbor pro průmysl, výzkum a energetiku jako věcně příslušný výbor, aby do svého návrhu usnesení začlenil tyto návrhy:
1. zdůrazňuje, že v odvětví těžby ropy a zemního plynu v pobřežních vodách jsou pracovníci vystaveni velmi vysokým zdravotním a bezpečnostním rizikům, jejichž příčinou jsou někdy extrémní environmentální podmínky, dvanáctihodinové směny a odloučenost pracoviště, a uznává, že tyto specifické pracovní podmínky, zejména psychická zátěž, jsou a musí být i nadále upraveny náležitými předpisy, které budou omezovat selhání lidského faktoru na minimum a chránit pracovníky; doporučuje proto, aby tito pracovníci měli k dispozici systém pojištění a vzájemnou pojišťovnu odpovídající podstupovaným rizikům;
2. vítá záměr Komise přezkoumat směrnici 92/91/EHS a žádá o přístup vycházející ze společných norem, díky němuž se zabrání situaci, kdy se v rámci jedné společnosti zachází s pracovníky na různých pracovištích různým způsobem; žádá navíc také o zavedení transparentních, účinných a konzistentních předpisů, které se budou vztahovat na všechny zaměstnance pracující v odvětví těžby v pobřežních vodách, jakož i o posouzení účinnosti platných právních předpisů a možností jejich budoucí harmonizace;
3. zdůrazňuje, že ve srovnání se situací na mezinárodní a evropské úrovni některé členské státy již disponují výbornými bezpečnostními mechanismy;
4. zdůrazňuje, že je nanejvýš důležité najít nejlepší postupy, pokud jde jak o zdraví a bezpečnost při práci, tak i o odbornou přípravu a získávání kvalifikace;
5. trvá na tom, že je nezbytné zavést účinné systémy kontroly, kterou by inovativními metodami, jako jsou zvláštní kontroly pracovní doby nebo záchranných akcí, prováděly inspekční orgány, a zavést rovněž možnost ukládat sankce při porušení předpisů, které zajišťují ochranu zdraví a bezpečnost pracovníků;
6. domnívá se, že je zapotřebí více pracovat na výchově k preventivní ochraně zdraví a bezpečnosti, a to zapojením zaměstnavatelů a odborů i aktivní účastí zaměstnanců, čehož by bylo možné dosáhnout především konzultacemi se zaměstnanci, jejich účastí na vypracovávání a uplatňování bezpečnostních postupů a předáváním informací o případných rizicích; zdůrazňuje, že je důležité tyto postupy testovat a sledovat v rámci struktury řízení, a zajistit tak, aby i vysoce postavení řídící pracovníci byli vyškoleni a nesli odpovědnost v případě nehod či bezpečnostních selhání;
7. vyzývá Evropskou unii, aby v odvětví těžby a zpracování ropy a zemního plynu prosazovala uplatňování Metodických návodů MOP pro systémy řízení bezpečnosti a ochrany zdraví při práci (ILO-OSH 2001);
8. vyzývá členské státy, aby povolovaly pouze certifikovaná interní či externí školení, a žádá Komisi, aby pro vystavování certifikátů k těmto školením vypracovala evropské normy;
9. domnívá se, že by všichni pracovníci na těžebních zařízeních v pobřežních vodách měli být rovněž plně informováni o postupech souvisejících s ochranou zdraví a bezpečností při práci bez ohledu na vykonávané funkce či na jejich smluvní postavení;
10. žádá Komisi, aby zvážila možnost zavedení společných přísných bezpečnostních norem a systémů, jejichž pomocí by bylo možné čelit ohrožením a omezovat je s cílem snížit rizika na minimum a v případech nutnosti umožnit rychlé a účinné reakce; žádá, aby v členských státech EU byly formulovány požadavky na odbornou přípravu pracovníků, kteří plní vysoce rizikové úkoly, včetně dodavatelů a subdodavatelů, a aby tyto požadavky byly harmonizovány, a bylo tak možné zajistit jejich jednotné uplatňování ve všech evropských vodách; žádá Komisi o navázání vstřícné spolupráce s mezinárodními partnery s cílem prozkoumat, zda by předpisy ohledně ochrany zdraví a bezpečnosti pracovníků nebylo možné prosazovat formou globální iniciativy a zda by tyto předpisy mohly být pravidelně aktualizovány tak, aby odpovídaly nejnovějšímu technologickému vývoji;
11. naléhavě vyzývá Komisi, aby zavedením ochrany pracovníků před obtěžováním posílila jejich práva, a zajistila jim tak možnost anonymně hlásit příslušným orgánům případy bezpečnostního selhání či upozorňovat je na rizika;
12. žádá o zavedení přísných kritérií, která by platila v oblasti bezpečnosti, ochrany zdraví a odborné přípravy pro subdodavatele, jež musí mít v oblasti, za niž odpovídají, kvalifikaci potřebnou k práci na údržbě a výstavbě; před skutečným vykonáním dané práce je nutné informovat pracovníky, a to i dodavatele a subdodavatele a profesní organizace, o všech rizicích, které tato práce obnáší;
13. vybízí k tomu, aby v souvislosti s těžbou ropy a plynu v pobřežních vodách byla vyvinuta užší spolupráce mezi regionem Baltského a Severního moře;
14. požaduje, aby ve společnostech se sídlem v EU platila pro veškerou jejich činnost stejná pravidla pro zdraví a bezpečnost pracovníků, ať už tuto činnost vyvíjejí v jakékoli části světa, a aby Komise ve spolupráci s Radou a Parlamentem vypracovala globální iniciativu zaměřenou na zlepšení těchto pravidel v rámci i mimo EU, ledaže by tyto společnosti vyvíjely svou činnost v zemi, kde pro ochranu zdraví a bezpečnost při práci platí přísnější normy než v EU, které je pak nutné uplatňovat;
15. vyzývá EU ke spolupráci s příslušnými zeměmi mimo EU, jejichž státní příslušníci pracují v odvětví těžby ropy a plynu v pobřežních vodách EU, a rovněž vyzývá ke spolupráci se sdruženími pracovníků a zaměstnavatelů v těchto zemích, a to s cílem zajistit, aby pro společnosti sídlící mimo EU, ale působící ve vodách EU, platily pracovní podmínky EU a její právní předpisy pro ochranu zdraví a bezpečnosti při práci;
16. zdůrazňuje, že velmi vysoká zdravotní a bezpečnostní rizika podstupují i pracovníci v dalších fázích zpracovatelského řetězce pracující v pobřežních vodách nebo na pobřeží; žádá členské státy, aby do působnosti svých předpisů zahrnuly i tyto pracovníky;
17. žádá, aby pracovníkům působícím v odvětví těžby ropy a plynu v pobřežních vodách byla poskytována pravidelná a zvláštní následná lékařská péče; doporučuje provádět u těchto pracovníků alespoň jednou ročně lékařskou kontrolu jejich fyzického i psychického stavu;
18. vyzývá EU, aby zvážila možnost zřídit nezávislý regulační orgán pro ochranu zdraví a bezpečnost při práci, který by byl určen výhradně pro odvětví těžby ropy a plynu;
19. požaduje, aby rizika byla neustále sledována na základě systematického shromažďování informací a odborných stanovisek, což by umožnilo předvídat nová a blížící se rizika;
20. požaduje více transparentnosti, zejména pokud jde o zveřejňování hlášení o nehodách, jejich případný dopad na zdraví veřejnosti a zprávy o kontrolách; navrhuje, aby tyto informace byly centralizovány formou veřejné evropské platformy;
21. vyzývá ke schválení mechanismu, který by vyhodnocoval rizika podstupovaná pracovníky, a rovněž vyzývá k tomu, aby toto vyhodnocení bylo zohledňováno při stanovování odměn těchto pracovníků.
VÝSLEDEK KONEČNÉHO HLASOVÁNÍ VE VÝBORU
Datum přijetí
15.6.2011
Výsledek konečného hlasování
+:
–:
0:
36
8
Členové přítomní při konečném hlasování
Regina Bastos, Edit Bauer, Heinz K.
Becker, Jean-Luc Bennahmias, Pervenche Berès, Mara Bizzotto, Philippe Boulland, Milan Cabrnoch, David Casa, Alejandro Cercas, Ole Christensen, Derek Roland Clark, Sergio Gaetano Cofferati, Proinsias De Rossa, Frank Engel, Sari Essayah, Ilda Figueiredo, Marian Harkin, Nadja Hirsch, Danuta Jazłowiecka, Martin Kastler, Ádám Kósa, Jean Lambert, Patrick Le Hyaric, Veronica Lope Fontagné, Elizabeth Lynne, Thomas Mann, Elisabeth Morin-Chartier, Csaba Őry, Konstantinos Poupakis, Sylvana Rapti, Licia Ronzulli, Elisabeth Schroedter, Joanna Katarzyna Skrzydlewska, Jutta Steinruck, Traian Ungureanu
Náhradník(ci) přítomný(í) při konečném hlasování
Vilija Blinkevičiūtė, Sergio Gutiérrez Prieto, Roger Helmer, Richard Howitt, Filiz Hakaeva Hyusmenova, Jelko Kacin, Evelyn Regner, Emilie Turunen
24.
5.
2011
STANOVISKO Výboru pro právní záležitosti
pro Výbor pro průmysl, výzkum a energetiku
k řešení otázky bezpečnosti těžby ropy a plynu v pobřežních vodách
( 2011/2072(INI) )
Navrhovatelka:
Eva Lichtenberger
NÁVRHY
Výbor pro právní záležitosti vyzývá Výbor pro průmysl, výzkum a energetiku jako věcně příslušný výbor, aby do svého návrhu usnesení začlenil tyto návrhy:
A. vzhledem k tomu, že podle článku 191 Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU) musí veškerou činnost EU v této oblasti doprovázet vysoká úroveň ochrany založená mimo jiné na zásadě předběžné opatrnosti,
1. zdůrazňuje, že plná odpovědnost v souvislosti s jakoukoli škodou způsobenou průzkumem ložisek a těžbou nafty nebo plynu musí být založena na zásadě „znečišťovatel platí“, kterou stanoví čl.
191 odst.
2 SFEU;
2. domnívá se, že stávající právní předpisy o odpovědnosti za životní prostředí obsahují několik významných nedostatků a poukazuje na své usnesení o činnosti EU v oblasti průzkumu ložisek ropy a těžby ropy v Evropě přijaté dne 7. října 2010, ve kterém Parlament vyzval Komisi, aby zvážila přezkum obsahu a rozšíření oblasti působnosti současných právních předpisů EU (včetně směrnice o odpovědnosti za životní prostředí, směrnice SEVESO II a opatření zahrnujících balíček Erika a třetí balíček pro námořní bezpečnost) a/nebo zavedení případných nových nezbytných právních předpisů s cílem zohlednit veškerá rizika spojená s námořní těžbou ropy a posílit předpisy upravující odpovědnost v případě ropných havárií;
3. žádá Komisi, aby provedla komplexní přezkum požadavků na udělování licencí, které se vztahují na průzkum uhlovodíků v pobřežních vodách, a aby v případě potřeby předložila návrhy na minimální harmonizaci požadavků na úrovni EU;
4. naléhavě žádá Komisi, aby spolupracovala s partnery a sousedy na vypracování zvláštního režimu pro jakékoli operace rozvíjené v Arktidě a věnovala přitom bedlivou pozornost udržitelnost pobřežních činností v tomto zranitelném a jedinečném prostředí a jejich potřebnosti;
5. prosazuje provádění posouzení dopadu v rámci plánu řešení mimořádných událostí, kdekoli je to možné (například u použití chemických dispergátorů jako nouzového opatření);
6. vítá záměr Komise navrhnout změny směrnice o odpovědnosti za životní prostředí tak, aby obsáhla škodu na životním prostředí všech mořských oblastí, jak je vymezeno v rámcové směrnici o strategii pro mořské prostředí (směrnice 2008/56/ES);
7. vítá snahu Komise rozšířit mandát Evropské agentury pro námořní bezpečnost, aby do její pravomoci spadala nejen plavidla, ale také pobřežní zařízení;
8. naléhavě žádá Komisi, aby začlenila ustanovení o povinném finančním zajištění do směrnice o odpovědnosti za životní prostředí; bere v tomto ohledu na vědomí, že Komise je ochotna zvážit možnost zavedení požadavku povinného finančního zajištění a prozkoumat, do jaké míry je vhodný stávající finanční strop;
9. vyzývá Komisi, aby se zabývala otázkou odpovědnosti v souvislosti s vyřazováním existujících vrtných soustav z provozu a aby objasnila, formou právních předpisů, bude-li to nezbytné, odpovědnost provozovatelů za odstranění soustav a jejich odpovědnost za jakoukoli škodu na životním prostředí způsobenou vyřazováním soustav nebo vrtnou plošinou po vyřazení z provozu;
10. vyzývá Komisi, aby revidovala stávající právní předpisy, na základě kterých mohou držitelé licence pro námořní těžbu ropy pronajímat zařízení třetím stranám, tak aby mohla být v následných občanskoprávní sporech snadněji stanovena odpovědnost za ztráty na lidských životech a škody na životním prostředí, které byly způsobeny haváriemi a katastrofami na námořních vrtných plošinách;
11. naléhavě žádá členské státy, aby při přijímání jakýchkoli opatření zohlednily zvláštní situaci malých a středně velkých provozovatelů; v tomto ohledu žádá, aby měli malí a středně velcí provozovatelé povinnost mít uzavřeno pojištění odpovědnosti nebo být členem společného fondu pojištění odpovědnosti.
VÝSLEDEK KONEČNÉHO HLASOVÁNÍ VE VÝBORU
Datum přijetí
24.5.2011
Výsledek konečného hlasování
+:
–:
0:
25
Členové přítomní při konečném hlasování
Raffaele Baldassarre, Luigi Berlinguer, Sebastian Valentin Bodu, Françoise Castex, Christian Engström, Lidia Joanna Geringer de Oedenberg, Syed Kamall, Klaus-Heiner Lehne, Antonio Masip Hidalgo, Jiří Maštálka, Alajos Mészáros, Bernhard Rapkay, Evelyn Regner, Francesco Enrico Speroni, Dimitar Stoyanov, Alexandra Thein, Diana Wallis, Rainer Wieland, Cecilia Wikström, Zbigniew Ziobro, Tadeusz Zwiefka
Náhradník(ci) přítomný(í) při konečném hlasování
Piotr Borys, Kurt Lechner, Eva Lichtenberger, József Szájer
Náhradník(ci) (čl.
187 odst.
2) přítomný(í) při konečném hlasování
Pablo Arias Echeverría
VÝSLEDEK KONEČNÉHO HLASOVÁNÍ VE VÝBORU
Datum přijetí
12.7.2011
Výsledek konečného hlasování
+:
–:
0:
41
6
Členové přítomní při konečném hlasování
Jean-Pierre Audy, Zigmantas Balčytis, Ivo Belet, Jan Březina, Maria Da Graça Carvalho, Giles Chichester, Lena Ek, Ioan Enciu, Vicky Ford, Gaston Franco, Adam Gierek, Norbert Glante, Fiona Hall, Romana Jordan Cizelj, Krišjānis Kariņš, Lena Kolarska-Bobińska, Philippe Lamberts, Bogdan Kazimierz Marcinkiewicz, Marisa Matias, Jaroslav Paška, Miloslav Ransdorf, Herbert Reul, Teresa Riera Madurell, Michèle Rivasi, Jens Rohde, Paul Rübig, Francisco Sosa Wagner, Konrad Szymański, Britta Thomsen, Patrizia Toia, Evžen Tošenovský, Ioannis A.
Tsoukalas, Claude Turmes, Vladimir Urutchev, Kathleen Van Brempt, Alejo Vidal-Quadras, Henri Weber
Náhradník(ci) přítomný(í) při konečném hlasování
Antonio Cancian, Francesco De Angelis, Françoise Grossetête, Cristina Gutiérrez-Cortines, Jolanta Emilia Hibner, Holger Krahmer, Bernd Lange, Mario Pirillo, Vladimír Remek, Silvia-Adriana Ţicău
