KONEČNÉ ZNĚNÍ
A6-0094/2005
20.
4.
2005
ZPRÁVA
o doporučení Rady týkajícím se jmenování Lorenza Bini Smaghiho členem Výkonné rady Evropské centrální banky
(6289/2005 – C6-0054/2005 – 2005/0802(CNS))
Hospodářský a měnový výbor
Zpravodajka:
Pervenche Berès
PR_CNS_art102
PE 357.552v02-00
Vysvětlivky k označení legislativních postupů
* Postup konzultace
většina odevzdaných hlasů
**I Postup spolupráce (první čtení)
většina odevzdaných hlasů
**II Postup spolupráce (druhé čtení)
většina odevzdaných hlasů pro schválení společného postoje většina hlasů poslanců Parlamentu pro zamítnutí nebo změnu
společného postoje
*** Postup souhlasu většina hlasů poslanců Parlamentu s výjimkou případů uvedených v článcích 105, 107, 161 a 300 Smlouvy o ES a článku 7 Smlouvy o EU
***I Postup spolurozhodování (první čtení)
většina odevzdaných hlasů
***II Postup spolurozhodování (druhé čtení)
většina odevzdaných hlasů pro schválení společného postoje většina hlasů poslanců Parlamentu pro zamítnutí nebo změnu společného postoje
***III Postup spolurozhodování (třetí čtení)
většina odevzdaných hlasů pro schválení společného návrhu
(Druh postupu závisí na právním základu navrženém Komisí.)
Pozměňovací návrhy k legislativnímu textu
V pozměňovacích návrzích Parlamentu je pozměněný text zvýrazněn tučnou kurzívou .
Zvýraznění normální kurzívou označuje části legislativního textu, u nichž je navržena oprava, a má sloužit k usnadnění vypracování konečného znění (např. zjevné chyby nebo vynechání textu v některé jazykové verzi).
Tyto navržené opravy podléhají dohodě příslušných oddělení.
OBSAH
NÁVRH ROZHODNUTÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU......................................................5
VYSVĚTLUJÍCÍ PROHLÁŠENÍ................................................................................................6
PŘÍLOHA 1: ŽIVOTOPIS..........................................................................................................7
PŘÍLOHA 2: OZNÁMENÍ PRO ČLENY Č.
18/2005..............................................................12
Postup ...................................................................................................................................29
NÁVRH ROZHODNUTÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU
o doporučení Rady týkajícím se jmenování pana Lorenza Bini Smaghiho členem Výkonné rady Evropské centrální banky
(6289/2005 – C6-0054/2005 – 2005/0802(CNS) )
Evropský parlament ,
– s ohledem na doporučení Rady ze dne 8. března 2005 (6289/2005)
Úř. věst.
L 068, 15.3.2005, s. 41. ,
– s ohledem na čl.
112 odst.
2 písm. b) Smlouvy o ES, podle něhož Rada konzultovala návrh s Parlamentem ( C6-0054/2005 ),
– s ohledem na článek 102 jednacího řádu,
– s ohledem na zprávu Hospodářského a měnového výboru ( A6-0094/2005 ),
1. souhlasí se jmenováním Lorenza Bini Smaghiho členem Výkonné rady Evropské centrální banky;
2. pověřuje svého předsedu, aby předal toto rozhodnutí předsedovi Rady, který je dále předá vládám členských států.
VYSVĚTLUJÍCÍ PROHLÁŠENÍ
Introduction
1.
Par lettre du 8 mars 2005, le Conseil a consulté le Parlement européen sur la nomination de M.
Lorenzo Bini Smaghi à la qualité de membre du directoire de la Banque centrale européenne pour un mandat d'une durée de huit ans.
La commission compétente du Parlement européen, à savoir la commission économique et monétaire, a ensuite évalué les références du candidat, en particulier au regard des conditions énoncées à l'article 112 du traité et, tel qu'il découle de l'article 110, de l'impératif d'indépendance totale de la BCE.
Dans le cadre de cette évaluation, la commission a reçu du candidat un curriculum vitae (annexe 1) ainsi que ses réponses au questionnaire écrit qui lui avait été adressé (annexe 2).
Ensuite, le 19 avril 2005, la commission a entendu, pendant une heure et demie, le candidat proposé, lequel, au cours de cette audition, a fait une déclaration liminaire puis a répondu aux questions des membres de la commission.
(Le compte rendu in extenso de l'audition est disponible sur support papier et sur le site Internet de la commission.)
Evaluation
2.
Votre rapporteur considère que le dossier de M.
Lorenzo Bini Smaghi démontre que ce dernier a les qualités requises pour être un bon candidat au regard des exigences principales énoncées dans le traité : intégrité personnelle ainsi qu'autorité et expérience professionnelle reconnues dans le domaine monétaire et bancaire.
Ceci a été confirmé par les réponses données, au cours de l'audition du 19 avril 2005, par le candidat désigné.
3.
Les débats ont fait apparaître que le candidat, européen convaincu, compétent et réaliste, était doté d'un grand sens politique et de la communication.
Sans avoir répondu à toutes les questions, il a montré une grande ouverture d'esprit et devrait enrichir le Directoire d'une approche pluridisciplinaire.
PŘÍLOHA 1: ŽIVOTOPIS
LORENZO BINI SMAGHI
Narozen ve Florencii dne 29. listopadu 1956
Odborná praxe
Italské ministerstvo hospodářství a financí
1998–doposud generální ředitel pro mezinárodní finanční vztahy
v současné době také:
- zástupce pro finance v G7; člen Fóra finanční stability
- místopředseda Hospodářského a finančního výboru EU
- předseda podvýboru Hospodářského a finančního výboru pro otázky MMF
- předseda výboru pro finanční trhy OECD
- předsedat SACE S.p.A.
(Italská vývozní úvěrová agentura)
- člen rady EIB; Finmeccanica S.p.A; MTS S.p.A.
Evropská centrální banka/Evropský měnový institut (Frankfurt)
1994–98 zástupce generálního ředitele pro výzkum (1998)
vedoucí oddělení politiky (1994-98)
Banca d’Italia
1988–94 vedoucí oddělení směnných kurzů a mezinárodního obchodu, oddělení pro výzkum
1983–88 ekonom, oddělení pro výzkum, mezinárodní sekce
Mezinárodní měnový fond
1982 letní odborná stáž, oddělení centrálního bankovnictví
Vzdělání
1988 Ph.D. v oboru ekonomie, University of Chicago
1980 M.A. v oboru ekonomie, University of Southern California
1978 Licence en Sciences Economiques, Université Catholique de Louvain
Autor několika článků a knih o mezinárodních a evropských měnových a finančních otázkách.
LORENZO BINI SMAGHI
Bibliografie
Knihy
Chi Ci Salva dalla Prossima Crisi Finanziaria? , Il Mulino , Boloňa, 2000
Open Issues in European Central Banking , McMillan , Londýn, 2000 (spoluautor D.
Gros)
L’Euro, Il Mulino , Boloňa, 1998 (třetí vydání: 2001)
Články
„What Went Wrong with the Stability and Growth Pact?“, v: Monetary Union in Europe – Historical Perspectives and Prospects for the Future , vyd. P.
B.
Sørensen, DJOF Publishing, Kodaň, 2004
„A Single European Seat in the IMF?“, Journal of Common Market Studies , 42 (2), s. 229–248, červen 2004
„The G8’s Role in Promoting Financial Stability“, v: The G8, the United Nations and Conflict Prevention , vyd. J.
Kirton a R.
Stefanova, Ashgate Publishing, s. 143–156, 2004
„The Governance of the International Financial System“, v: The Future of the International Monetary System , vyd. Marc Uzan, Elgar, 2004
„How to Improve Economic Governance?
The Coordination of Macroeconomic Policies in Europe“, Aspen European Dialogue , únor 2003 (spoluautor G.
Tabellini)
„Fiscal Discipline and Policy Coordination in the Eurozone“, v: Budgetary Policy in EMU: Design and Policy Challenges , Haag, Ministerstvo financí, květen 2002
„Why Enlarge the EU?
A look at the Macroeconomic Implications“, The International Spectator , 2, roč. XXXVII, s. 51–63, duben–červen 2002
„Was the Provision of Liquidity Support Asymmetric in the EMS?
New Light on an Old Issue“, 2002, mimeo (spoluautor G.
Ferri)
„Euro“, Iter Treccani (Scuola cultura società) , roč. IV, č. 13, s. 14–18, říjen–prosinec 2001
„Is the ECB Sufficiently Accountable and Transparent?“, European Network of Economic Policy Research Institutes , pracovní dokument č. 7, září 2001 (spoluautor D.
Gros)
„Towards a Truly European Market“, The International Spectator , 4, roč. XXXV, s. 21–25, říjen 2000
„Monetary and Fiscal Policy Co-operation: Institutions and Procedures in EMU“, Journal of Common Market Studies , 38 (3), s. 375–391, září 2000 (spoluautor C.
Casini)
„Financial Stability“, Kredit und Kapital , 2000 (spoluautor D.
Gros)
„The Democratic Accountability of the European Central Bank“, BNL Quarterly Review , červen 1998
“L’Unione Monetaria è Unione Politica”, Il Mulino , č. 373, s. 944–950, září–říjen 1997
„How can the ECB be Credible?“, European University Institute , pracovní dokument RSC č. 96/24, květen 1996
„Convergence of Inflation and Interest Rates Prior to EMU: An Empirical Analysis“, Journal of Policy Modeling , 18 (4), s. 377–395, 1996 (spolautor Paolo Del Giovane)
„Convergence of Inflation: A Necessary Prerequisite for EMU?“, Open Economies Review , 7, s. 117–126, 1996 (spoluautor P.
Del Giovane)
„The 1992–93 EMS Crisis: Assessing the Macroeconomic Costs“ v: European currency crises and after , vyd. C.
Bordes,.
E.
Girardin a J.
Melitz, Manchester University Press, Manchester, s. 28–52, 1995 (spoluautor O.
Tristani)
„EMS Discipline: did it Contribute to Inflation Convergence?“, BNL Quarterly Review , červen 1994
„The Transition to EMU in the Maastricht Treaty“, Princeton Essays in International Finance , č.194, 1994 (spoluautoři T.
Padoa Schioppa a F.
Papadia)
„Monetary Stability, Pre‑condition for Economic Stability in the European Union“, ECU Activities , s. 47–50, 1994
„Aree Valutarie Ottimali e Politiche di Aggiustamento“, v: Unione Europea e Squilibri Regionali , vyd. D.
Pettenati, Il Mulino, 1994
„L’Unione Economica e Monetaria“, Politica Internazionale , č. 1, leden–březen 1993
„Is there a Triffin Dilemma for the EMS?“, Open Economy Review , roč. 4, 1993, (spoluautor S.
Vori)
„Discussion on Economic and Monetary Union: Critical Notes on the Maastricht Treaty“, v: Adjustment and growth in the European Monetary Union , vyd. F.
Torres a F.
Giavazzi, Cambridge University Press, Cambridge, s. 28–36, 1993
„Istituzioni Politiche e Debito Pubblico: un Commento, Teoria Economica e Analisi delle Istituzioni“, vyd. R.
Artoni, Il Mulino, 1993
„Waiting for EMU: Living with Monetary Policy Asymmetries in the EMS“, Temi di discussione , č. 168, Banca d’Italia, duben 1992
„Exchange Rate Dynamics and Capital Mobility“, Economic Notes , roč. 21, č. 1, 1992
„Rating the EC as an Optimal Currency Area: is it Worse than the US?“, v: Finance and the International Economy n. 6.
The Amex Bank Review Price Essays , vyd. Richard O’ Brian, Oxford University Press, 1992 (spoluautor S.
Vori)
„Institutional Developments Towards a Single European Monetary Policy“, Greek Economic Review , roč. 3, č. 2, s 173–200, prosinec 1991
„Monetary Institutions and Monetary Sovereignty in the EMU“, v: A Currency for Europe , vyd. J.
Driffil a M.
Beber, Lothian Foundation Press, Londýn, 1991
„Exchange Rate Variability and International Trade: Why is it so Difficult to Find any Empirical Relationship?“, Applied Economics , roč. 23, s. 927–936, 1991
„Liberalizzazione Valutaria e Apprezzamento del Cambio: ma è Veramente un Paradosso?“, Quaderni Sardi di Economia , č. 1/2, 1991
„Concorrenza, Egemonia e Unificazione Monetaria“, Politica Economica , roč. 6, č. 3, prosinec 1990 (spoluautor S.
Vori)
„From the Werner Report to the Rome Intergovernmental Conference: the Long Road Towards European Monetary Unification“, ECU Newsletter , s. 5–7, říjen 1990
„L’Unione Economica e Monetaria: il Dibattito delle Idee“, L’Impresa e Banca , s. 18–22, září 1990
„Progressing Towards European Monetary Unification: Selected Issues and Proposals“, Temi di discussione , č. 133, Banca d’Italia, březen 1990
„Chapter 10, A Strategy for the ECU“, Ernst and Young, Kogan Page , Londýn 1990
„Monetary and Exchange Rate Policy in the EMS with Free Capital“, v: The European Monetary System in the 1990’s , vyd. Paul De Grauwe a Lucas Papademos, Longman, Londýn, s. 120–155, 1990 (spoluautor S.
Micossi)
„Le Esportazioni dai Paesi in Via di Sviluppo“, Politica Internazionale , č. 1/2, s. 101–121, 1990 (spoluautoři D.
Porciani a L.
Tornetta)
„Il Ruolo delle Esportazioni nel Processo di Crescita e Aggiustamento dei PVS“, v: Il Difficile Sentiero del Riequilibrio: L’Economia Internazionale negli Anni Ottanta , vyd. S.
Micossi a S.
Vona, Il Mulino, 1990 (spoluautoři D.
Porciani a L.
Tornetta)
„Managing Exchange Markets in the EMS with Free Capital“, BNL Quarterly Review , č. 171, s. 395–430, prosinec 1989 (spoluautor S.
Micossi)
„Fiscal Prerequisites for Further Monetary Convergence in the EMS“, BNL Quarterly Review , č. 169, s. 165–190, červen 1989
„Target Zones vs. Real Exchange Rate Rules: Comparative Dynamics“, European Journal of Political Economy , roč..
5, s. 501–517, 1989
„La Coesione dello SME e il Ruolo dei Fattori Esterni: un’Analisi in Termini di Commercio Estero“, Giornale degli Economisti e Annali di Economia , s. 1–44, leden 1988 (spoluautor S.
Vona)
„The Effects of Economic Convergence and Competitiveness on Trade among the EMS Countries“, v: Macroeconomic Policy and Economic Interdependence , vyd. D.
Hodgman a G.
Woods, McMillan, Londýn, 1988 (spoluautor S.
Vona)
„Economic Growth and Exchange Rates in the European Monetary System: their Trade Effects in a Changing External Environment“, v: The European Monetary System , vyd. F.
Giavazzi, S.
Micossi a M.
Miller, Cambridge University Press, Londýn, 1988 (spoluautor S.
Vona)
„L’ Evoluzione degli Accordi di Cambio dello SME“, v: L’Unificazione Monetaria e lo SME , vyd. R.
Masera, Il Mulino, Bologna, 1987 (spoluautor R.
Masera)
„La Rivoluzione della Nuova Macroeconomia“, Quaderni Sardi di Economia , č. 1/2, s. 15–28, 1987
“Le Tensioni Commerciali nello SME: il Ruolo delle Politiche di Cambio e della Convergenza Economica”, Contributi all’Ana ­lisi Economica , č. 2, s. 7‑67, prosinec 1986 (spoluautor S.
Vona)
„La Bilancia dei Pagamenti degli Stati Uniti e il Tasso di Cambio del Dollaro“, Temi di Discussione , č. 58, Banca d’Italia, leden 1986
„Politica Fiscale, Debito Estero degli Stati Uniti e Tasso di Cambio del Dollaro“, Quaderni Sardi di Economia , č. 2/3, s. 225–240, 1986
„Dinamica dei Tassi di Cambio e Interventi“, Giornale degli Economisti e Annali di Economia , s. 619–638, listopad–prosinec 1985
„Have Exchange Rates Varied Too Much With Respect to Market Fundamentals?“, Giornale degli Economisti e Annali di Economia , s. 45–54, leden–únor 1985
„The Effectiveness of Monetary Policy: An Empirical Investigation for Italy (1966‑1981)“, Giornale degli Economisti e Annali di Economia , s. 679–690, září–říjen 1983 (spoluautor P.
Tardini)
__________________________
PŘÍLOHA 2: OZNÁMENÍ PRO ČLENY Č.
18/2005
Věc: Odpovědi na dotazník pro kandidáta na člena Výkonné rady Evropské centrální banky, které předložil Lorenzo Bini Smaghi
V příloze naleznete odpovědi na dotazník pro kandidáta na člena Výkonné rady Evropské centrální banky, které předložil Lorenzo Bini Smaghi
GENERÁLNÍ ŘEDITELSTVÍ
PRO VNITŘNÍ POLITIKY
_____________
4. dubna 2005
Odpovědi na dotazník
pro kandidáta na člena Výkonné rady
Evropské centrální banky,
které předložil
Lorenzo Bini Smaghi
A.
Osobní a profesní otázky
1.
Uveďte prosím hlavní aspekty Vašich odborných zkušeností v měnové, finanční a obchodní oblasti.
Po ukončení studia na Univerzitě v Lovani (Licence en Science Economiques) a na Univerzitě v Chicagu (Ph.D. v oboru ekonomie) jsem v roce 1983 začal pracovat v Banca d´ Italia.
Pracoval jsem v oddělení pro výzkum v mezinárodní divizi, kde jsem měl později na starost oddělení zabývající se evropskou měnovou integrací.
K úkolům oddělení patřilo řízení evropského měnového systému a přípravné práce pro měnovou unii.
Jako náhradní člen měnového výboru jsem se účastnil práce na přípravě Maastrichtské smlouvy.
Zastupoval jsem také Banca d´Italia v podvýboru pro devizovou politiku a v podvýboru pro měnovou politiku, které byly součástí výboru guvernérů centrálních bank, které byly dvěma hlavními fóry pro koordinaci politik během prvního a druhého stádia měnové unie.
V roce 1994 jsem začal pracovat v Evropském měnovém institutu, a to od jeho zřízení.
Stál jsem v čele oddělení politik, které připravovalo institucionální rámec a politiky, které má provádět ECB v oblasti platebních systémů, bankovního dohledu, mezinárodní spolupráce a devizové politiky, účetnictví, bankovek a přechodu na jednotnou měnu.
V roce 1998, bezprostředně po zřízení Evropské centrální banky, jsem začal pracovat na italském ministerstvu financí jako ředitel pro mezinárodní finanční vztahy.
V této funkci jsem byl odpovědný za otázky mezinárodních financí a rozvoje v souvislosti se Skupinou sedmi, Skupinou deseti, Skupinou dvaceti, s Mezinárodním měnovým fondem a Světovou bankou.
Na všech těchto fórech jsem působil jako zástupce italského ministra financí.
Jako člen Hospodářského a finančního výboru (jehož místopředsedou jsem byl od roku 2003) jsem měl také na starost evropské otázky.
V souvislosti s tím jsem také od roku 2001 předsedal podvýboru Hospodářského a finančního výboru pro otázky Mezinárodního měnového fondu.
Byl jsem rovněž členem rady Evropské investiční banky a předsedal jsem výboru OECD (Organizace pro hospodářskou spolupráci) pro finanční otázky.
Od roku 2001 jsem byl prezidentem SACE, italské exportní úvěrové agentury a členem správní rady Finmeccanica SpA a MTS.
2.
Uveďte, prosím, hlavní body Vašich zkušeností v evropském a mezinárodním kontextu
Jak jsem již uvedl, vyvíjela se celá moje profesionální dráha v oblasti problematiky mezinárodních a evropských politik.
V Banca d´Italia a v Evropském měnovém institutu jsem pracoval v oblasti měnové a devizové politiky, a to z hlediska koordinace a přípravy nástrojů a postupů pro jednotnou politiku.
Byl jsem členem hlavního koordinačního fóra pro otázky těchto politik.
Na italském ministerstvu financí jsem měl na starost nejdůležitější otázky mezinárodní a evropské politiky.
Rád bych se také zmínil zejména o předsednictví Skupiny sedmi v roce 2001, během něhož jsem měl na starosti přípravu schůzek ministrů financí a setkání na nejvyšší úrovni, a předsednictví EU v roce 2003.
Napsal jsem rovněž několik knih a článků o mezinárodních a evropských otázkách.
3.
Na jakých třech nejdůležitějších rozhodnutích jste se ve svém profesním životě podílel?
Podílel jsem se na několika rozhodnutích v různých politických oblastech, a to jak přímo, tak i v rámci skupin a fór, jejichž členem jsem byl.
V Banca d´Italia jsem se jako vedoucí oddělení, které se zabývalo Evropským měnovým systémem, podílel zejména na důležitých rozhodnutích v souvislosti s úpravami kurzu liry až do doby, kdy byla v roce 1992 vyřazena z mechanismu směnných kurzů (ERM).
Podílel jsem se také na závěrech Evropské rady v říjnu 1990, které definovaly mandát mezivládní konference, jež vedla k Maastrichtské smlouvě.
Na italském ministerstvu financí jsem byl odpovědný za italské postoje ve správních radách mezinárodních finančních institucí.
Jako člen Hospodářského a finančního výboru jsem se rovněž podílel na významných rozhodnutích, která přijal Ecofin, zejména v souvislosti s prováděním Paktu stability a růstu a na procesu jeho reformy.
Jako zástupce Skupiny sedmi jsem se od roku 1999 podílel na několika rozhodnutích vztahujících se k reformě mezinárodního finančního systému a na vyřešení několika finančních krizí (např. v Brazílii v roce 1999 a v Argentině v roce 2001 a v roce 2003).
B.
Měnová a hospodářská politika
4.
Jaké hlavní cíle si budete klást na dobu Vašeho osmiletého mandátu jako člena Výkonné rady Evropské centrální banky?
ECB má jasný úkol.
Odevzdám všechny své intelektuální kvality, manažerské dovednosti, odborné zkušenosti a čest do služeb ECB, abych napomohl plnit její úkoly co nejefektivněji a nejtransparentněji.
5.
Aniž by to mělo vliv na cenovou stabilitu, která je jedním z cílů, jak by podle Vás měla ECB plnit své další povinnosti, které pro ni vyplývají ze Smlouvy (přispívat k hospodářskému růstu a plné zaměstnanosti) a jaké nástroje by k tomu měla používat?
Smlouva jasně stanoví, že na základě prvotního úkolu, kterým je zajištění cenové stability, by ECB měla podporovat hospodářské politiky Evropské unie se zaměřením zejména na podporu růstu a zaměstnanosti.
ECB má několik nástrojů k dosažení tohoto cíle.
Dovolte, abych začal tím nejzřejmějším: měnovou politikou.
Když je dosaženo cenové stability, tzn. že míra inflace je nižší než 2 % nebo se pohybuje kolem této hranice, může vzniknout prostor pro to, aby měnová politiky podporovala hospodářskou činnost.
Zásadní podmínkou, která musí být splněna je dosažení cenové stability.
Pro její vyhodnocení se musí cenová stabilita měřit nejen z hlediska současné míry inflace, ale také z hlediska odhadů míry inflace a střednědobých očekávání.
Kromě toho vzhledem k tomu, že měnové podmínky ovlivňují ceny a inflaci se zpožděním (v průměru 12 až 18 měsíců) je třeba prostor pro další expanzivní měnovou politiku, tj. pro další snížení úrokové míry, posuzovat z hlediska možného dopadu na inflaci během příštích 12 až 18 měsíců.
Pro možnost snížit úrokové sazby tedy existují omezení, která jsou dána dopadem na vytváření likvidity a na možné vlivy na ceny aktiv, které mohou přispět k budoucí inflaci nebo mohou signalizovat její zvýšení.
Manévrovací prostor pro měnovou politiku je tedy podmíněn nejen současnou inflací, ale také předpokládanou inflací.
Během několika posledních let podporovala měnová politika v eurozóně hospodářskou činnost tím, že udržovala úrokové sazby na nižší úrovni než by byly, kdyby byl růst větší.
To lze vidět např. ze srovnání úrovně úrokových sazeb v eurozóně s mírou růstu HDP.
Za normálních podmínek růstu a bez inflačních tlaků mají úrokové sazby tendenci být stejné jako míra růstu produkce nebo vyšší.
Během posledních dvou let, kdy byl průměrný růst 1–2 % reálně a 4–5 % nominálně, byly reálné krátkodobé úrokové sazby záporné a nominální byly 2 %.
Dokonce i dlouhodobé úrokové sazby byly nižší než nominální růst HDP, což podporovalo podmínky dostatečné likvidity v eurozóně.
Tato nízká úroveň úrokových sazeb byla možná proto, že očekávaná inflace zůstala utlumená díky důvěryhodnosti protiinflační politiky ECB.
Mohly by být úrokové sazby ještě dále sníženy, jako je tomu např. ve Spojených státech?
Několik ukazatelů naznačuje, že by to nebylo vhodné.
Za prvé, dlouhé období záporných reálných úrokových sazeb vytváří deformace ekonomiky a není proto žádoucí, pokud není zdůvodněno mimořádnými okolnostmi, jako je např. deflace.
V uplynulých letech eurozóně nehrozila deflace, zatímco v USA v roce 2002 inflace klesla na relativně nízkou úroveň a vzbudila obavy z možného nebezpečí deflace.
Za druhé, předpokládaná inflace v eurozóně zůstala o něco vyšší než 2 %, takže není důvod pro další snížení sazby.
Za třetí, existují důkazy, že pro finanční trhy je charakteristická dostatečná likvidita, což bylo příčinou značného zvýšení cen aktiv a nemovitostí v některých zemích eurozóny.
Další snížení úrokových sazeb by znamenalo riziko dalšího prohloubení této situace.
Pro měnovou politiku tedy může existovat prostor pro podporu hospodářské činnosti, když bylo dosaženo cenové stability.
Tohoto prostoru se v eurozóně v posledních několika letech široce využívalo.
Existují i jiné způsoby, kterými může ECB podporovat růst a zaměstnanost v eurozóně a o kterých bych se rád stručně zmínil.
Hlavním z nich je vytvoření integrovaného finančního trhu, zejména peněžního trhu.
Jednotný integrovaný finanční trh v Evropě je jednou z klíčových podmínek pro udržitelný dlouhodobý růst.
Dalším nástrojem je úloha ECB při podpoře finanční stability, zejména pomocí dohledu nad platebními systémy a přispění ke koordinaci dozorčích činností.
Finanční stabilita je klíčovým prvkem pro dosažení makroekonomické stability.
Těmito otázkami se budu zabývat také v odpovědích na otázky v části C.
6.
Co se týká diskusí o reformě Paktu stability a růstu (PSR), jste pro nebo proti stávajícím návrhům na jeho reformu a proč?
Na své schůzi ve dnech 22.–23. března Evropská rada potvrdila reformu navrženou Ecofinem.
Než vysvětlím své hodnocení, dovolte mi několik předběžných komentářů.
Více než 7 let po zahájení uplatňování Paktu stability a růstu bylo vhodné zhodnotit na základě zkušeností s jeho fungováním.
Všeobecně se má za to, že hlavní problémy s prováděním Paktu stability a růstu byly způsobeny především neschopností rozpočtových politik provádět vhodné úpravy, zejména v době rozmachu, a tím předejít nadměrným deficitům.
Na druhé straně zkušenosti rovněž ukázaly, že jsou možná určitá zlepšení při uplatňování pravidel a postupů paktu.
V roce 2002 byla například zavedena korekce rozpočtových pozic, která bude brát v úvahu cykličnost situace členských zemí.
Jiným příkladem je rozdílnost právního výkladu Rady a Komise, zda článek 104 odst.
7 Smlouvy umožňuje opakování doporučení zemi, která má nadměrný schodek, když se výchozí hospodářské podmínky změní.
Odvolání k Evropskému soudnímu dvoru a jeho rozsudek vyvolaly nutnost vyjasnit Pakt stability a růstu, jak se to činí v deklaraci připojené k návrhu evropské ústavy, který v červnu 2004 schválili představitelé států a vlád.
Reforma Paktu stability a růstu zavádí větší prostor pro hospodářskou analýzu a posouzení při hodnocení rozpočtových politik a zejména při posouzení toho, zda se mají schodky považovat nadměrné.
V konečném výsledku bude záležet na tom, jak bude reformovaný pakt konkrétně uplatňován, a to jak z hlediska preventivních, tak i korektivních opatření.
V příštích několika měsících však může vzniknout riziko, že reforma způsobí určitou nejistotu v tom, jak se budou brát v úvahu některé „podstatné faktory“ při posuzování nadměrného schodku rozpočtu.
Některé státy se budou možná domnívat, že se nyní bude tolerovat značně vyšší rozpočtový schodek a budou se podle toho chovat.
To by mohlo způsobit určitá nedorozumění a možné napětí.
Dokument schválený Ecofinem a Evropskou radou skutečně říká, že schodek vyšší než 3 %, má-li být oprávněn odpovídajícími faktory a výjimečnými okolnostmi, se musí „blížit“ 3 % a musí být „dočasný“.
Ministři Ecofinu se jasně dohodli, co to znamená „blížit se“ a „dočasný“.
Jedním způsoben, jak lze vyhodnotit nedávnou reformu, je uplatnit ji na zkušenosti z minula.
Dovolte mi uvést několik příkladů.
Za prvé, větší důraz na potřebu silnější rozpočtové úpravy v době „rozmachu“ by umožnil Komisi a Radě, aby v letech 1999–2000, kdy byl v Evropě příznivý hospodářský růst, na země vyvíjely větší tlak, aby provedly silnější rozpočtovou úpravu.
Hlavní problémy, které několik zemí v nedávných letech zažívalo, se skutečně odvíjí od skutečnosti, že rozpočtové vyrovnání se zastavilo zavedení Evropské měnové unie, hlavně v Německu, Francii a v Itálii.
V roce 2000, kdy byl růstu během posledního cyklu nejrychlejšího, se cyklicky upravený schodek těchto zemí zhoršil o 0,5, 0,2 a 0,6 procentních bodů, místo aby se zlepšil.
Z tohoto důvodu se po zpomalení hospodářství v roce 2001 tyto rozpočty zhoršily na 3% hranici nebo nad ni.
Za druhé, schodky, které mírně překračují 3 % hranici během recese, ale které zůstávají blízko této hodnoty, jako tomu bylo v případě Nizozemska v roce 2003, nebudou již pokládány za nadměrné.
Tím se lze vyhnout „procykličnosti“ při úpravách.
Za třetí, je nyní možné mít k dispozici více než jeden rok na korekci nadměrného schodku v případě hospodářské situace, která neumožňuje rychlou a rozsáhlou korekci.
V budoucnu je třeba se vyhýbat případům, kdy velmi rozsáhlá úprava rozpočtu v jednou roce vedla k recesi,.jako tomu bylo v Portugalsku v roce 2003.
Za čtvrté, krizím podobným té, kterou jsme zažili v listopadu 2003, se lze nyní vyvarovat, protože za jistých podmínek bude možné modifikovat doporučení Rady podané podle čl.
104 odst.
7.
Jak si vzpomínáte, v listopadu 2003 nevznikl rozdíl v názorech mezi Radou a Komisí o podstatě doporučení Francii a Německu, ale o postupu, protože Komise měla za to, že první doporučení vydané podle čl.
104 odst.
7 lze modifikovat a že nové doporučení by mělo být vydáno podle čl.
104 odst.
9.
Tyto příklady ukazují, že některá hlediska reformy mohou do budoucna zlepšit provádění Paktu stability a růstu.
V každém případě, k lepšímu Paktu stability a růstu lze dospět pomocí disciplinovanější rozpočtové politiky v členských státech.
7.
Jak hodnotíte současný stav přejmenovaného lisabonského procesu, tzv. strategie „růst a pracovní místa“?
Jak by mohly ECB a nástroje koordinace makroekonomické politiky (širší směry hospodářské politiky, hlavní směry pro zaměstnanost) přispět k úspěchu této strategie?
Jaký máte názor na možnost zvýšení vnitřní poptávky a podpory investic v rámci EU?
Konečná odpovědnost za provádění lisabonského procesu spočívá na členských státech.
Lisabonský proces může pouze vytvořit postup pro srovnávání, posouzení a tlak.
Tento proces nefungoval podle očekávání částečně proto, že byl příliš složitý, protože obsahovat příliš mnoho cílů a členské státy si jej dostatečně „nevzaly za své“.
Revitalizovaný proces znamená podstatné zlepšení, protože se zabývá některými předchozími slabinami.
Avšak konečným klíčem k úspěchu je i nadále ochota vnitrostátních úřadů provádět reformy.
Ohledněme-li se zpět, můžeme vidět, že v několika zemích byly uskutečněny podstatné reformy, zejména na trhu pracovních sil a v sociálním systému.
Mnoho toho je však třeba ještě učinit.
Ve skutečnosti byl reformní proces v jednotlivých zemích přijímán s nejistotou, a to zejména v tom, zda navrhovaná reforma efektivně a definitivně řešila příslušné problémy nebo zda budou dále zapotřebí ještě dodatečné reformy.
To vedlo ke snížení důvěry spotřebitelů a firem, a tím i domácí poptávky.
Následkem toho se zvýšily úspory z opatrnosti.
Zrevidovaný lisabonský proces se snaží překonat některé problémy z minulosti zjednodušením postupů a zlepšením vlastnictví.
Bude rovněž důležité vytvořit podněty pro vlády, aby v krátké uskutečnily reformy, a to i ty, které mohou být nákladné.
Přehodnocený Pakt stability a růstu zavádí některé podněty, zejména tím, že poskytuje zemím čas upravit střednědobé cíle rozpočtové politiky.
Jedním nedávným příkladem je případ Rakouska, které v letech 2003–2004 zavedlo významnou důchodovou reformu, která podstatně zlepší udržitelnost jeho budoucího profilu zadluženosti, a kterému bylo současně umožněno provést snížení daní, které přineslo dočasné odchýlení se od cíle přiblížit se vyrovnanému rozpočtu.
Pro zlepšení přijetí významných reforem ze strany širší veřejnosti lze vyměnit krátkodobá rozpočtová opatření a reformu za dlouhodobější pozitivní dopade na růst a udržitelnost.
ECB může přispět k úspěchu Lisabonské strategie především tím, že se bude držet svých úkolů, tj. zajištění cenové stability.
Může rovněž přispět pomocí podpory integrovanějších finančních trhů (viz odpovědi na otázky 13 a 14 níže).
Je také důležité zdůraznit, že lepší fungování jednotného evropského trhu usnadňuje měnové politice dosáhnout cenové stability a podporovat růst.
Jak jsem již uvedl v odpovědi na otázku č. 5, nepružnost trhu pracovních sil a trhu s výrobky v eurozóně udržela inflaci během posledního zpomalení nad 2 %, a tím omezila možnost ECB dále snížit úrokové sazby pro udržení hospodářské činnosti, jako to učinila Federal Reserve Bank (Fed) v USA.
Co se týká domácí poptávky, revitalizace vyžaduje zlepšení důvěry domácností a firem, zejména z hlediska budoucích příjmů.
Nevyřešené důchodové problémy nadále vytvářejí nejistotu v oblasti očekávané úrovně budoucího zdanění a sociální podpory.
To povzbuzuje k úsporám z opatrnosti a působí proti spotřebě a krátkodobým investicím.
Reformy, které se zabývají pouze částí problémů a vedou k očekáváním, že v budoucnosti mohou být nutné další reformy, mají tendenci zhoršovat sociální klima a tím potlačovat poptávku.
Reformy se musí zaměřit na řešení strukturálních problémů hospodářství, aby se obnovila důvěra, což je předpokladem pro celkovou vyšší poptávku.
8.
Seřaďte podle důležitosti strukturální reformy, které jsou podle Vašeho názoru v EU prioritou, a odůvodněte Vámi sestavené pořadí.
Srovnání příjmu na osobu mezi EU a USA ukazuje, že zatímco produktivita na odpracovanou hodinu je víceméně stejná jako na druhé straně Atlantiku, průměrný počet odpracovaných hodin na osobu a míra účasti je v Evropě mnohem nižší.
To naznačuje, že pokud chceme soutěžit s USA a dosáhnout jejich životní úrovně, je v Evropě klíčově důležitá reforma trhu s pracovními silami.
Musíme pracovat více a v Evropě musí pracovat více lidí, zejména žen a starších pracovníků.
Další významnou oblastí reformy je liberalizace trhu s výrobky, zejména v oblasti služeb.
Srovnání se Spojenými státy opět ukazuje, že Evropa zaostává v začlenění technického pokroku do oblasti služeb.
Překážky vstupu omezují velikost trhu, a proto není možné plně využít úspory z rozsahu, a tím se stávají investice, zejména do výzkumu a vývoje, méně atraktivní.
A na závěr, širší základna malých a středních podniků v Evropě vyžaduje výkonnější a integrovanější finanční systém na maloobchodní úrovni.
Jsou zapotřebí další kroky ke zlepšení integrace finančního trhu v EU (viz odpověď na otázku 13 níže).
9.
Jak hodnotíte nedávný vývoj směnného kurzu mezi USD a EUR?
Jak hodnotíte spolupráci mezi EU a USA v oblasti směnných kurzů?
Domníváte se, že centrální banky jsou schopny účinně bojovat proti nadměrné nestabilitě kurzů?
Jak závažné je podle Vašeho názoru nebezpečí, které představuje dvojí deficit USA?
Myslíte, že je třeba podporovat mezinárodní roli eura?
Nedávný vývoj na devizových trzích byl charakterizován nadměrnými zásobami amerických dolarů, způsobenými kombinací nerovnováhy mezi úsporami a investicemi a velmi přívětivými měnovými podmínkami v USA.
Ukončení tohoto trendu vyžaduje, aby se tyto dva hlavní faktory zvrátily.
V poslední době jsou měnové podmínky méně přívětivé, protože Fed (Federal Reserv System) zvedl úrokové sazby.
To přispělo alespoň dočasně ke stabilizaci americké měny.
Úroveň úrokových sazeb v USA však zůstává z hlediska tempa růstu hospodářství a zvyšujících se inflačních tlaků nízká.
Fed již naznačil, že bude pokračovat v trendu upevňování.
Co se týká současného deficitu, ukazují poslední prognózy, že se v následujících dvou letech ještě rozšíří.
Současný trend je jednoznačně neudržitelný a vyžaduje opravu.
Tato oprava by měla vycházet prvotně z politických kroků, a nikoli z tržních úprav, což by mohlo způsobit další znehodnocení dolaru.
K úpravě by mělo dojít hlavně v USA s cílem snížit veřejné čerpání úspor, zejména pomocí přísnější střednědobé rozpočtové politiky, a s cílem podpořit soukromé úspory.
Určitá úprava je potřebná také v asijských zemích, které zaznamenávají vysokou úroveň úspor a fixují svou měnu na dolar.
Větší flexibilita v asijských měnách by prospěla určité korekci současného deficitu platební bilance USA a rozložila by zátěž úprav na širší škálu zemí a měn.
Centrální banky nemohou ovlivňovat směnné kurzy pouze pomocí jednostranných opatření, s výjimkou stabilizace směnného kurzu.
To by však znamenalo zbavení se měnové suverenity.
To není pro eurozónu vhodná možnost, protože by to nasměrovalo její měnovou politiku na potřeby hospodářství USA, a nikoli na potřeby eurozóny.
Koordinovaná činnost může mít dopad na devizové trhy, zejména může působit proti nepravidelným pohybům.
Tuto činnost lze provádět pomocí různých nástrojů od veřejného prohlášení až po přímé nákupy a prodeje na trhu.
Aby byla tato činnost účinná a měla dlouhodobé výsledky, musí ji doprovázet změny politických postojů, ze kterých vychází.
V případě znehodnocení dolaru by byla nutná rozhodnější činnost na opravu schodku rozpočtu, která by dodala důvěryhodnost činnosti centrální banky na trhu.
Jestliže současný rozpočet USA nebude opraven pomocí politických kroků, mohly by úpravy přinést další znehodnocení dolaru, které by vedlo k nižšímu růstu ve zbytku světa a vyšším úrokovým sazbám v USA, což by zase potlačilo činnost na druhé straně Atlantiku.
Řešením vycházejícím z trhu by se tedy pravděpodobně dosáhlo nižšího hospodářského růstu ve světě, a to tím více, čím neregulérnější a náhlejší by úpravy trhu byly.
Mezinárodní úloha eura v posledních letech progresivně vzrostla.
Evropa může mít z toho trendu pouze prospěch, a to prostřednictvím nižších dlouhodobých úrokových sazeb a větší ochrany proti šokům směnných kurzů.
Aby se tento trend udržel a aby se náhle nezvrátil, měl by se řídit pouze poptávkou a neměl by být podporován uměle.
Kromě toho současný vývoj na devizových trzích nevyžaduje nadměrně agresivní změnu složení portfolia vůči euru, protože by to vyvolávalo další tlak na jeho směnný kurz směrem vzhůru.
10.
Jak je možné rozšířit vliv eurozóny a její měny, zejména u mezinárodních finančních institucí?
Jaký je Váš názor na současnou úroveň koordinace, např. před zasedáním rady MMF?
Od konce 90. let bylo vytvořeno několik fór (jako např. fórum finanční stability) a realizováno několik nástrojů MMF (Contingent Credit Line, FSAP, ROSC, apod.): je možné zhodnotit dopad těchto změn na mezinárodní finanční stabilitu?
Eurozóna se účastní přímo nebo jako pozorovatel všech důležitých mezinárodních fór, jako je IMFC (Mezinárodní měnový a finanční výbor), G7, G10, G20 a Fórum finanční stability.
Co se týká měnové a devizové politiky, postoj eurozóny představuje na každém tomto fóru ECB a/nebo předsednictvo Euroskupiny.
Např. při diskusi v radě MMF o článku IV o eurozóně země eurozóny předloží pouze jedno stanovisko.
Otázkou je, zda by měla být koordinace rozšířena na ostatní důležité mezinárodní finanční záležitosti.
Já osobně jsem o tom pevně přesvědčen a osobně jsem se pro dosažení tohoto cíle angažoval, zejména jako předseda podvýboru Hospodářského a finančního výboru pro otázky MMF (SCIMF).
V nedávných letech SCIMF připravil společný postoj EU k sérii témat jako např. rozvojová pomoc, zapojení soukromého sektoru do řešení krizí, úloha fondu v zemích s nízkým příjmem atd.
Je však nutno učinit více.
S tím, jak další oblasti světa nabývají na významu a snaží se hrát významnější úlohu a více se prosazovat v mezinárodních finančních institucích existuje riziko, že jestliže zastoupení Evropy zůstane roztříštěné, Evropa ztratí vliv.
Do budoucna je žádoucím řešením jednotné zastoupení EU v MMF a ve Světové bance, které by maximalizovalo zájmy EU a umožnilo by, aby EU měla vliv srovnatelný s jejím finančním příspěvkem k rozvojové a finanční stabilitě.
Co se týká efektivity nových fór, je složité zhodnotit, jak přispěly k mezinárodní finanční stabilitě.
Přijetí standardů a kodexů zajisté zvýšilo transparentnost politik a umožnilo účastníkům trhu lepší hodnocení hospodářských podmínek a politik různých zemí.
Přehodnocení politiky přístupu k MMF rovněž zvýšilo transparentnost způsobu, kterým země dostávají finanční podporu a tím snížilo morální rizika.
Hlavním zdrojem stability však byly lepší makroekonomické a strukturální politiky prováděné mnoha ekonomikami nových trhů v Asii i v Latinské Americe.
C.
Finanční stabilita a dohled
11.
Jaké úkoly a jakou úlohu by měla mít ECB s ohledem na finanční stabilitu?
Podporoval byste myšlenku, aby ECB zveřejňovala zprávy o finanční stabilitě?
Smlouva a statut ECB dávají ECB několik úkolů týkajících se finanční stability.
Předně se po ECB žádá, aby přispívala k hladkému vykonávání politik prováděných oprávněnými orgány, které se týkají obezřetnostního dohledu nad úvěrovými institucemi a stability finančního systému.
Tato funkce má doplňovat působení národních orgánů přímo zodpovědných za finanční stabilitu a dohled ve svých vlastních zemích.
Navíc je ECB zodpovědná za podporu hladkého fungování platebních systémů v eurozóně.
Vzhledem k významu tržní infrastruktury jakožto důležité složky finančního systému a v napjatých situacích jakožto možného kanálu pro dominový efekt, představuje tato funkce přímý přínos k finanční stabilitě.
Jako kterákoli jiná centrální banka, jež nemá přímou odpovědnost za dohled, má ECB silný zájem na vytváření finanční stability uvnitř eurozóny.
Finanční stabilita je v první řadě předpokladem pro dosažení cenové stability: cenová stabilita může sotva existovat bez finanční stability.
Efektivní transmisní mechanismus měnové politiky se musí opírat o stabilní finanční systém.
Centrální banky mají tudíž zájem na sledování možných zdrojů zranitelnosti finančního systému i na posuzování jeho schopnosti přestát nepříznivé výkyvy.
Centrální banky mají konečně zájem na tom, aby rámec regulace a dohledu i sociální sítě pracovaly efektivně.
Roli ECB je třeba vidět ve světle pokračující integrace finančních trhů eura.
Finanční integrace posiluje vazby mezi finančními institucemi, trhy a tržními infrastrukturami a v napjatých situacích může zvýšit rozsah finančních výkyvů tak, že se budou šířit za národní hranice a celkové riziko se rozšíří na úroveň eurozóny.
Instituce v eurozóně, které jsou za udržení finanční stability zodpovědné, tedy potřebují mít vhodný mechanismus pro sledování příslušných transmisních kanálů a pro zachycení možných hrozeb.
ECB přispívá k těchto mechanismům prostřednictvím:
- zřízení systematického sledování finančního systému eurozóny (viz níže), který doplňuje sledování finanční stability prováděné na národní úrovni;
- podpory spolupráce mezi centrálními bankami a orgány dohledu na úrovni EU ve věcech společného zájmu – prováděné prostřednictvím Výboru pro bankovní dohled – která doplňuje tento typ spolupráce na národní úrovni;
- příspěvku k vytváření efektivní finanční regulace a požadavků na dohled na mezinárodní, evropské i národní úrovni, zejména prostřednictvím formálních stanovisek ke všem návrhům právních předpisů Společenství i právních předpisů vnitrostátních, které se týkají oblasti bankovního dohledu a finanční stability.
Pokud jde o zveřejňování svých zpráv o finanční stabilitě, v prosinci 2004 vydala ECB poprvé Přezkum finanční stability, který pokrývá celou eurozónu, což zcela rozhodně podporuji.
Cílem zveřejňování tohoto přezkumu je podpora informovanosti finančního průmyslu a široké veřejnosti o tématech podstatných pro ochranu stability finančního systému eurozóny a možných způsobech zmírnění rizik.
12.
Jaký je Váš názor na úlohu ECB v oblasti bankovního dohledu s ohledem na Lamfalussyho proces a na současné debaty o možném celoevropském regulátoru finančních služeb?
Lamfalussyho proces má za cíl spojit všechny relevantní národní orgány a orgány EU odpovědné za různé oblasti obezřetnostní regulace.
Vzhledem k tomu, že výkon měnové politiky v eurozóně, jenž zahrnuje zajištění likvidity, a podpora hladkého fungování platebních systémů jsou těsně spjaty s funkcí dohledu nad solventností, výnosností a likviditou konkrétních úvěrových institucí (viz odpověď na otázku 11), hraje ECB významnou úlohu na všech úrovních Lamfalussyho procesu.
Vzhledem k výkonu bankovního dohledu na jednotném trhu byly základní principy kontroly domácí země a vzájemného uznání efektivní a přispěly také k významnému pokroku v integraci.
Integrovaný trh nevyžaduje nutně centralizovaný dohled.
Aby však byl decentralizovaný dohled efektivní, musí být splněna řada podmínek.
Předně by neměly existovat podstatné rozpory mezi národními pravidly, ze kterých pro finanční instituce vyplývají náklady, zejména na výkon přeshraniční obchodní činnosti.
Za druhé by dohlížecí orgány měly efektivně spolupracovat při výměně informací s cílem sledovat finanční vývoj, a při tom brát náležitě v úvahu efekt přelévání a přeshraniční činnost, a zabraňovat výskytu krizí.
Za třetí musí existovat účinný rámec pro řízení krizí, který se bude zabývat zejména velkými a spletitými finančními institucemi, jež vykazují významné přeshraniční aktivity.
Čím více se integrují finanční trhy a čím více se rozvíjí přeshraniční činnost uvnitř EU, tím silnější koordinační opatření mezi národními a evropskými orgány dohledu budou zapotřebí.
Aby se dále zvýšil finanční dohled v EU, bylo v této souvislosti třeba rozšířit Lamfalussyho rámec na bankovní a pojišťovací sektor.
Diskuze o všeevropském regulátoru finančních služeb jsou stále v raném stadiu.
Úměrně k tomu, jak vzrůstá počet všeevropských bankovních a finančních institucí, přibývají i důvody pro existenci všeevrospkého dohlížecího orgánu, které budou poměřovány, jak je naznačeno v Lamfalussyho zprávě, robustností převládajících koordinačních mechanismů.
Vytvoření všeevropského regulátoru s sebou přináší řadu komplikovaných problémů zvláště právní povahy, které by se musely řešit.
13.
Které problémy týkající se právních předpisů v oblasti finančních služeb, které je nutno dořešit po realizaci akčního plánu finančních služeb, jsou podle Vás nejnaléhavější?
Existuje potřeba většího dohledu nad trhem ze strany evropských regulačních orgánů s ohledem na nedávno zveřejněné údaje o manipulaci na některých trzích?
S blížícím se dokončením FSAP započala diskuze o nezbytnosti nové strategie Společenství, která by byla navržena se záměrem zužitkovat všechny přínosy finanční integrace.
První posouzení provedené pod záštitou Komise naznačuje, že FSAP byl poměrně úspěšný, neboť poskytl základní právní rámec pro jednotný finanční trh.
Opatření přijatá v rámci FSAP podstatným způsobem zaplnila právní mezery v oblasti bankovnictví, pojišťovnictví, cenných papírů a finančních konglomerátů na úrovni EU.
Nicméně ještě chvíli bude trvat, než opatření FSAP přinesou plný efekt.
V každém případě je pravděpodobné, že ve většině sektorů zůstanou překážky bránící opravdové integraci finančních trhů.
Zvláště výklad a provádění pravidel EU stále nejsou jednotné, což vytváří další náklady na přeshraniční obchodní činnost a má za následek roztříštěnost trhu.
Akční plán veřejných úřadů, který bude následovat po FSAP, by se měl inspirovat následujícími hlavními záměry:
i. plně využít potenciálu Lamfalussyho rámce k dosažení konvergence v regulaci a dohledu na úrovni EU;
ii. vymezit a opatrně se zaměřit na zbývající překážky přeshraničního poskytování finančních služeb v EU a plné integrace trhu EU;
iii. využít všech dostupných nástrojů politiky hospodářské soutěže a zaměřit se na jakékoli překážky soutěže ve finančním sektoru;
iv. povzbuzovat průmysl k využití veškerých příležitostí k podpoře integrace evropského trhu.
Bude-li to nezbytné, měla by být podle potřeby přijata nová legislativní opatření zaměřená na vyplnění některých mezer v regulačním rámci EU nebo na aktualizaci stávajících právních předpisů.
Jakákoli nová regulační iniciativa však bude vyžadovat pečlivé posouzení a obezřetnou analýzu nákladů a přínosů, stejně jako zapojení průmyslu.
Co se týče druhé části otázky, řekl bych, že v nedávných případech údajné manipulace trhu reagovaly orgány dohledu nad cennými papíry v celé Evropě velmi rychle, a zahájily vyšetřování.
Od nových harmonizovaných pravidel proti manipulacím na trhu se očekává další posílení regulačního rámce.
Jakmile budou nová pravidla plně prováděna ve všech členských státech, koordinační mechanismus, se kterým se počítalo ve směrnici, umožní orgánům dohledu účinněji zvládat podobné případy možného přeshraničního rozměru.
14.
Jaký máte názor na nadcházející návrhy týkající se vytvoření nového právního rámce pro platby v rámci vnitřních trhu EU?
Jakým způsobem může ECB přispět k vytvoření skutečně jednotné platební oblasti v Evropě, a to jak pro maloobchodní, tak i pro velkoobchodní platby?
Vítám záměr Komise poskytnout pro integrovaný moderní platební trh v EU právní rámec, který bude podporovat inovaci a zajišťovat rovné podmínky regulace.
Návrh směrnice v současné době předložený Komisí jde správným směrem v tom ohledu, že usiluje o plnou harmonizaci, tudíž o odstranění překážek stojících v cestě k opravdovému jednotnému trhu.
Některá ustanovení předloženého návrhu právních předpisů mohou vyžadovat další diskuzi.
Jeden problém se týká například přiměřenosti kapitálu ke krytí finančních rizik vzniklých v platební činnosti.
Tento požadavek závisí na velikosti a době trvání finančních expozic, kterým jsou platební instituce vystaveny.
Jiný problém se týká požadavků na dohled nad tzv. „platebními institucemi,“ které mají povolení vydávat a přijímat karty, aniž by se na ně vztahovaly kapitálové požadavky.
Legislativní proces dá příležitost legislativním orgánům EU, aby vzaly v úvahu všechny otázky týkající se podpory jednotného trhu platebních služeb v Evropě.
Je třeba se vyhnout nadměrné regulaci.
V centru úsilí by mělo být zajištění fungování stávajících právních předpisů.
ECB přispívá k jednotnému trhu platebních služeb v EU a zejména k jednotné oblasti pro platby v eurech jak na velkoobchodním, tak na maloobchodním trhu.
Ve velkoobchodních platbách přispíval ke konsolidaci v EU od dob svého vzniku v roce 1999 systém TARGET.
V roce 2004 měl podíl na trhu okolo 60 % z celkového objemu velkoobchodního styku.
Stále ještě zbývá dokončit harmonizaci obchodních postupů.
Od zavedení systému TARGET2, který má být uveden v činnost v roce 2007 a který nahradí současný systém jednotnou technickou platformou, se očekává, že přinese další zlepšení.
TARGET2 rovněž počítá s poskytováním harmonizované úrovně služeb, která zajistí rovné podmínky činnosti bank v celé Evropě.
To bude podpořeno prováděním systému jednotných cen pro domácí i přeshraniční platby.
TARGET2 navíc nabídne nové vlastnosti, které bankám umožní lépe integrovat řízení likvidity eura.
V rámci služeb maloobchodních plateb je hlavní rolí ECB, jakožto katalyzátoru změny, napomáhat vytvoření jednotné oblasti pro platby v eurech (SEPA).
Jejím posláním je podporovat trhem motivovaný samoregulační integrační proces doprovázený, kde to bude potřeba, regulačními opatřeními.
ECB by měla sledovat pokrok v této oblasti a přínos, kterým k SEPA přispěje každé národní bankovní společenství za asistence ze strany EPC.
15.
Je obecně řečeno nová směrnice o kapitálové přiměřenosti (návrhy „Basel II“) v zájmu evropských občanů?
V tomto kontextu má ECB sledovat možné procyklické účinky vyplývající z přístupu založeného na riziku, který tvoří základ návrhů Basel II: očekáváte, že tyto účinky budou významné?
Navrhované směrnice jsou nezbytnými složkami akčního plánu finančních služeb.
Jejich posláním je modernizovat stávající rámec kapitálové přiměřenosti pro úvěrové instituce a investiční podniky.
Jakmile bude členskými státy řádně prováděn, směrnice zajistí v celé EU koherentní uplatňování revidovaného rámce pro mezinárodní konvergenci měření kapitálu a kapitálových standardů pro banky působící na mezinárodní úrovni.
Basel II významně přispěje k ochraně bezpečnosti a zdravé finanční situace bank a ke zvýšení stability finančního systému jako celku.
Za tímto účelem je nový rámec v oblasti kapitálové přiměřenosti opatřen mechanismem, který posiluje stimuly pro obezřetné bankovní řízení.
Také počítá s tím, že orgány bankovního dohledu budou přímo zapojeny do ověřování vnitřního měření rizika bank a do stanovení kapitálové rezervy.
Konečně zavedením sdělovacích povinnosti vytváří prostředí, ve kterém mají účastníci trhu lepší přístup k informacím o rizicích v jednotlivých bankách, takže může být uplatňována efektivnější tržní disciplína.
Tímto způsobem zvýší zmíněný rámec důvěru ve finanční instituce a posílí ochranu spotřebitele v EU.
Mnozí komentátoři se zaměřili na potenciálně negativní následky, které nové kapitálové požadavky mohou mít na financování malých a středních podniků.
Byly vyjádřeny zejména obavy, že by kvantitativní ratingové metody mohly klást větší důraz na finanční ukazatele než na kvalitativní faktory, jako jsou schopnosti podnikatele nebo podnikatelské plány.
Zdá se, že rámec Basel II, zveřejněný v červnu 2004, rozptýlil většinu těchto obav.
Výzkum ukazuje, že se očekává, že většina malých a středních podniků na tom nyní bude lépe, než v rámci Basel I.
Většina výhod se očekává, až bude nový systém plně prováděn.
Nelze vyloučit, že v přechodném období může některé finanční instituce a jejich zákazníky postihnout.
To bude třeba sledovat.
Pokud jde o druhou část otázky, procykličnost se týká toho, že úvěrové obchody bank mají tendenci sledovat stejné cyklické výkyvy jako reálné hospodářství, tj. silný růst v době hospodářského vzestupu a pomalý růst či dokonce oslabení v období hospodářského poklesu, čímž přispívají k prohlubování těchto výkyvů.
Obecně řečeno, činnost bank vykazuje procyklickou povahu bez ohledu na konkrétní podobu kapitálových požadavků, což je způsobeno například výskytem asymetrických informací nebo nedostatků trhu.
Ve snaze reagovat na obavy z další procykličnosti obsahuje rámec Basel II větší množství konkrétních opatření, které rozsah takových účinků významně omezují.
Avšak zde je třeba posoudit, jak by tento rámec fungoval v praxi.
ECB bude přispívat k periodickému sledování možných dopadů směrnic na hospodářský cyklus.
Evropská komise pak bude dvakrát ročně podávat zprávu Evropskému parlamentu a Radě.
16.
Jaké závažné úkoly bude dle Vašeho názoru muset řešit ECB v rámci měnové politiky v průběhu přípravy na přijetí eura v nových členských státech, které přistoupily k Evropské unii v roce 2004?
Jaký máte názor na rychlost, s jakou by se měly připojit k měnové unii a přijmout euro s ohledem na veškerá kritéria konvergence a na účast v mechanismu směnných kurzů (ERM II)?
Hlavní úkol se týká nových zemí, neboť ty musejí před vstupem do eurozóny dosáhnout udržitelné konvergence.
Kritéria konvergence jsou popsána ve Smlouvě (týkají se zejména nezávislosti centrální banky a dále inflace, dlouhodobých úrokových sazeb, zamezení přílišnému schodku a účasti na mechanismu směnných kurzů ERM).
Bude hodnotit ECB a Komise.
Z tohoto hlediska je nezbytné zajistit stejné zacházení jako v předchozích případech.
Eurosystém vykonává svou měnovou politiku s cílem dosáhnout cenové stability v eurozóně jako celku.
Měnová politika tedy nemůže brát v úvahu specifičnosti nebo odlišnosti jednotlivých zemí.
Nové členské země jsou z hlediska HDP ve srovnání se zbytkem eurozóny poměrně malé.
Pokud se tedy vyskytne jakýkoli problém, vznikne především v těchto zemích.
Prvním významným úkolem, který není explicitní součástí konvergenčních kritérií, by mohla být integrace národních centrálních bank nových zemí do Eurosystému.
Ta obnáší například napojení jejich platebního systému na platební systém eurozóny (TARGET) a integraci nástrojů a mechanismů měnové politiky do stávajícího decentralizovaného systému.
V tomto ohledu je ještě nezbytné vykonat hodně práce, je však nezbytné zajistit, aby přechod proběhl hladce.
Jiný úkol by mohl vyplynout z možných rozdílů v transmisních mechanismech měnové politiky a vycházet například z rozdílu ve stádiu vývoje finančního sektoru.
Následkem toho by změny úrokových sazeb mohly mít různý dopad, pokud jde o zpoždění a rozměr, než ve zbytku eurozóny.
Některé z těchto rozdílů jsou endogenní, a tudíž se s přibývajícím časem zákonitě zmenší, jak se to stalo v případě současných členů.
Jiné rozdíly mohou vyžadovat reformy finančního systému a jiných trhů.
Pokud jde o rychlost vstupu, není stanoven žádný časový plán.
Účast na mechanismu směnných kurzů ERM II je nutnou, nikoli však postačující podmínkou.
Všechna kritéria budou vzata v úvahu s cílem zabezpečit udržitelnost konvergence.
D.
Fungování ECB a demokratická odpovědnost a transparentnost
17.
Neměly by se různé úkoly, které mají jednotliví členové Výkonné rady, časem změnit, aby odpovídaly změnám, k nimž došlo v úloze a prioritách ECB?
Činnosti, které má na starost Výkonná rada ECB, jsou vykonávány kolektivně, a Výkonná rada je za ně kolektivně odpovědná.
Úkoly připravovat a navenek reprezentovat rozhodnutí, která jsou plodem této sdílené odpovědnosti, se rozdělují na základě společného rozhodnutí podle několika kritérií, jako jsou efektivita, zkušenosti, preference.
Naplňování těchto kritérií a stále se vyvíjejících úkolů a priorit ECB možná bude v průběhu času vyžadovat jisté střídání těchto funkcí.
18.
Mohl byste blíže vysvětlit své názory na koncepci demokratické odpovědnosti s ohledem na ECB a obecně na centrální banky?
ECB dostala jasný úkol: udržet cenovou stabilitu a v rámci pověření tímto úkolem podporovat hospodářské politiky EU.
Musí se tedy pravidelně odpovídat z toho, jak plní své funkce, aby tohoto cíle dosáhla.
Demokratická odpovědnost je povinnost, které musí dostát všechny nevolené orgány, jimž byl přidělen nějaký konkrétní úkol.
Odpovídat se znamená vysvětlovat kroky, které byly podniknuty k dosažení cíle, důvody pro tyto kroky a jejich efektivnost.
Odpovědnost musí být vykonávána vůči orgánům, které dotyčný úkol přidělily, a orgánům, které reprezentují obecný zájem ovlivněný přiděleným úkolem.
V případě ECB by měla být odpovědnost vykonávána vůči orgánům, které reprezentují zájmy obyvatelstva, které přijalo euro, zejména vůči Evropskému parlamentu a Radě.
ECB vykonává svou odpovědnost vůči Evropskému parlamentu prostřednictvím periodických slyšení svého prezidenta.
Prezident ECB se navíc účastní schůzí Euroskupiny a předseda Euroskupiny je zván na schůze Rady guvernérů ECB.
ECB se ze svých rozhodnutí zodpovídá také široké veřejnosti prostřednitvím pravidelných tiskových konferencí po schůzích rady, na kterých se přijímají politická rozhodnutí, a prostřednitvím vydávání měsíčního bulletinu a výroční zprávy.
Ve srovnání s jinými centrálními bankami dosahuje ECB v požadavcích odpovědnosti jednoho z nejvyšších standardů.
19.
ECB se dlouho zdráhala vyslyšet žádost Evropského parlamentu ohledně zveřejňování zápisů ze zasedání Rady guvernérů.
Jaké překážky a obtíže by podle Vás takové zveřejnění způsobilo?
Souhlasil byste se zveřejněním zápisů ze zasedání Rady guvernérů ECB v blízké budoucnosti?
Zveřejnění zápisů ze schůzí Rady guvernérů ECB může být chápáno jako jeden ze způsobů, kterými ECB vykonává svou odpovědnost.
Je však třeba si uvědomit, že Rada guvernérů ECB je kolektivní orgán, podobně jako Evropská komise nebo Evropský soudní dvůr.
To znamená, že členové rady ECB jsou společně odpovědní za rozhodnutí přijatá radou, a musejí se tedy společně odpovídat.
Tato odpovědnost musí být vykonávána s přihlédnutím ke konkrétním rozhodnutím přijatým ECB, a ne k procesu, který k těmto rozhodnutím vedl, tj. k hlasování, k čemuž by vedlo zveřejňování zápisů.
To v současné době platí i o Evropské komisi a Soudním dvoru, kteří zveřejňují svá rozhodnutí a odůvodnění těchto rozhodnutí, nikoli však zápisy ze schůzí či z hlasování, která k rozhodnutí vedla.
Složení Rady guvernérů ECB je takové povahy, že by byla individuální odpovědnost obtížně proveditelná.
Zatímco prezident a členové Výkonné rady jsou nominováni „evropským“ postupem, kterého se účastní Rada, ECB, Evropský parlament a Evropská rada, guvernéři národních centrálních bank jsou nominováni „národními“ postupy.
Avšak nelze je učinit zodpovědnými vůči národním orgánům, jako jsou národní parlamenty, neboť jejich poslání je evropské, totiž cenová stabilita v eurozóně, a nikoli v jejich vlastní zemi.
Svou odpovědnost nemohou vykonávat ani vůči evropským orgánům, které nebyly zapojeny do jejich nominace.
To je důvod, proč jejich odpovědnost, jestliže se nominační procedura guvernérů národních centrálních bank nezmění a nestane se „evropštější“, může být pouze kolektivní, a ne individuální.
20.
Jaké závěry můžete učinit na základě srovnání politik transparentnosti americké Federal Reserve Bank a ECB?
Jaký je Váš názor na zveřejnění zápisů z jednání Federal Reserve Bank a Bank of England?
Domníváte se, že by ECB mohla realizovat tuto politiku?
Transparentnost je zásadní, protože rozhodnutí centrální banky, zejména ta, která se týkají měnové politiky, mohou vést k přerozdělení příjmů mezi účastníky trhu, zvláště mezi věřiteli a dlužníky.
Transparentnost zaručuje přístup všech účastníků trhu ke stejným informacím, a utváření tržních cen (zejména úrokových sazeb) se tak odehrává na základě rovného přístupu.
To také zaručuje, že jsou všichni účastníci dobře připraveni na politická rozhodnutí, což zlepšuje šíření impulzů měnové politiky finančními trhy.
Jak se ukázalo v literatuře, ECB je stejně transparentní jako jiné centrální banky, ne-li transparentnější.
Cíl měnové politiky je jasně vymezen (tak tomu není kupříkladu v případě Federal Reserve Bank) a nemůže být libovolně měněn (jak tomu může být v případě Bank of England ze strany vlády).
Nástroje a postupy měnové politiky jsou dobře známé a opírají se o jednoduché transparentní operace a utváření krátkodobých i dlouhodobých sazeb ponechávají tržním mechanismům.
Strategie a podkladová analýza pro politická rozhodnutí jsou dobře známy a pravidelně vysvětlovány několik minut po přijetí rozhodnutí na živých tiskových konferencích prezidenta ECB.
Měsíční bulletin ECB je publikován jen o několik dní později a přináší důkladnější podkladovou analýzu.
Předpovědi a hospodářské analýzy, na jejichž základě se rozhodnutí přijímají, jsou pravidelně zveřejňovány.
To neznamená, že nelze provést další zlepšení.
V uplynulých několika letech bylo podniknuto několik iniciativ s cílem zvýšit transparentnost.
Osobně tomuto tématu přikládám velký význam a budu svým dílem přispívat k zabezpečení toho, aby si ECB v této oblasti udržela vůdčí roli.
Co se týče zveřejňování zápisů, samo o sobě neposkytuje dodatečné informace o povaze rozhodnutí samotného, ale spíše o postupu, který k rozhodnutí vedl. Jak jsem uvedl výše, odlišnost od Federal Reserve Bank a Bank of England vychází z odlišnosti ve složení a postupu nominace členů Výkonné rady ECB, který ji činí kolektivně, spíše než individuálně odpovědnou.
Skutečnost, že ECB nezveřejňuje své zápisy neomezuje množství relevantních informací, které účastníci trhu potřebují k tomu, aby mohli jednat efektivně.
Postup
Název
Doporučení Rady týkající se jmenování Lorenza Bini Smaghiho členem Výkonné rady Evropské centrální banky
Referenční údaje
6289/2005 – C6-0054/2005 – 2005/0802(CNS)
Právní základ
Čl.
112 odst.
2 písm. b) Smlouvy o ES
Základ v jednacím řádu
Článek 102
Datum konzultace s Parlamentem
8.3.2005
Příslušný výbor Datum postoupení
ECON 10.3.2005
Zpravodaj Datum jmenování
Pervenche Berès 11.4.2005
Předchozí zpravodaj
Christa Randzio-Plath
Projednání ve výboru
19.4.2005
Datum schválení
19.4.2005
Výsledek závěrečného hlasování
pro:
proti: zdrželi se:
16 2 1
Členové přítomní při závěrečném hlasování
Pervenche Berès, Pier Luigi Bersani, Udo Bullmann, Paolo Cirino Pomicino, Benoît Hamon, Wolf Klinz, Piia-Noora Kauppi, Christoph Konrad, Enrico Letta, Hans-Peter Martin, John Purvis, Alexander Radwan, Bernhard Rapkay, Dariusz Rosati, Antolín Sánchez Presedo, Peter Skinner, Sahra Wagenknecht
Náhradníci přítomní při závěrečném hlasování
Katerina Batzeli, Satu Hassi
Náhradníci (čl.
178 odst.
2) přítomní při závěrečném hlasování
Datum předložení – A6
20.4.2005
A6-0094/2005
Poznámky
...
