P7_TA-PROV(2011)0527
Finantsjuhtimine selliste liikmesiikide suhtes, kes on sattunud tõsistesse finantsstabiilsusega seotud raskustesse või keda ähvardab oht sattuda sellistesse raskustesse (ERF ja ESF) ***I
A7-0383/2011
Euroopa Parlamendi 1. detsembri 2011. aasta seadusandlik resolutsioon ettepaneku kohta võtta vastu Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus, millega muudetakse nõukogu määrust (EÜ) nr 1083/2006 seoses teatavate finantsjuhtimist käsitlevate sätetega selliste liikmesriikide suhtes, kes on sattunud tõsistesse finantsstabiilsusega seotud raskustesse või keda ähvardab oht sattuda sellistesse raskustesse ( KOM(2011)0482 – C7-0221/2011 – 2011/0211(COD) )
(Seadusandlik tavamenetlus: esimene lugemine)
Euroopa Parlament
, –
võttes arvesse komisjoni ettepanekut Euroopa Parlamendile ja nõukogule ( KOM(2011)0482 ),
–
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 294 lõiget 2 ja artiklit 177, mille alusel komisjon esitas Euroopa Parlamendile ettepaneku ( C7-0221/2011 ),
–
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 294 lõiget 3,
–
võttes arvesse Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamust 27. oktoobri 2011. aasta arvamus (
Euroopa Liidu Teatajas
seni avaldamata).
,
–
pärast konsulteerimist Regioonide Komiteega,
–
võttes arvesse nõukogu esindaja poolt 16. novembri 2011. aasta kirjas võetud kohustust kiita Euroopa Parlamendi seisukoht heaks vastavalt Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 294 lõikele 4;
–
võttes arvesse kodukorra artiklit 55,
–
võttes arvesse regionaalarengukomisjoni raportit ( A7-0383/2011 ),
1.
võtab vastu allpool toodud esimese lugemise seisukoha;
2.
palub komisjonil ettepaneku uuesti Euroopa Parlamendile saata, kui komisjon kavatseb seda oluliselt muuta või selle muu tekstiga asendada;
3.
teeb presidendile ülesandeks edastada Euroopa Parlamendi seisukoht nõukogule ja komisjonile ning liikmesriikide parlamentidele.
P7_TC1-COD(2011)0211
Euroopa Parlamendi seisukoht, vastu võetud esimesel lugemisel 1. detsembril 2011. aastal eesmärgiga võtta vastu Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EL) nr .../2011, millega muudetakse nõukogu määrust (EÜ) nr 1083/2006 seoses teatavate sätetega, mis käsitlevad finantsstabiilsuse säilitamisega tõsistes raskustes või sellises ohus olevate teatavate liikmesriikide finantsjuhtimist
EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artiklit 177,
võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut,
olles edastanud seadusandliku akti eelnõu liikmesriikide parlamentidele,
võttes arvesse Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamust 27. oktoobri 2011. aasta arvamus (
Euroopa Liidu Teatajas
seni avaldamata).
,
pärast konsulteerimist Regioonide Komiteega,
toimides seadusandliku tavamenetluse kohaselt Euroopa Parlamendi 1. detsembri 2011. aasta seisukoht.
ning arvestades järgmist: (1)
Enneolematu ulatusega ülemaailmne finantskriis ja majanduslangus on oluliselt pärssinud mitme liikmesriigi majanduskasvu ja kahjustanud finantsstabiilsust ning seega järsult halvendanud nende finants-, majandus-
ja sotsiaaltingimusi
.
Teatavad liikmesriigid on sattunud tõsistesse raskustesse või neid ähvardavad raskused, nagu probleemid majanduskasvu ja finantsstabiilsusega ning suurenev eelarvepuudujääk ja võlakoormus, seda ka rahvusvahelise majandus- ja rahanduskeskkonna tõttu.
(2)
Kuigi peamised meetmed kriisi negatiivse mõju tasakaalustamiseks on juba võetud, sealhulgas õigusliku raamistiku muudatused, on finantskriisi mõju reaalmajandusele, tööturule ja kodanikele laialdaselt tuntav.
Surve liikmesriikide finantsvahenditele on kasvamas ja tuleks
kiiresti
võtta täiendavaid meetmeid selle surve leevendamiseks struktuurifondide ja Ühtekuuluvusfondi vahendite maksimaalse ja optimaalse kasutamise kaudu.
(3)
Vastavalt Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 122 lõikele 2, millega nähakse ette võimalus anda liidu finantsabi liikmesriigile, kes on raskustes või kellel on tõsine oht sattuda suurtesse raskustesse, mida põhjustavad temast olenematud erandlikud juhtumid, kehtestati nõukogu 11. mai 2010. aasta määrusega (EL) nr 407/2010 (millega luuakse Euroopa finantsstabiilsusmehhanism) ELT L 118, 12.5.2010, lk 1.
selline mehhanism liidu finantsstabiilsuse säilitamiseks.
(4)
Iirimaale anti sellist finantsabi nõukogu 7. detsembri 2010. aasta rakendusotsusega 2011/77/EL ELT L 30, 4.2.2011, lk 34.
ja Portugalile nõukogu 30. mai 2011. aasta rakendusotsusega 2011/344/EL ELT L 159, 17.6.2011, lk 88.
.
(5)
Kreeka oli tõsistes finantsstabiilsusega seotud raskustes juba enne määruse (EL) nr 407/2010 jõustumist.
Seega ei olnud Kreekale võimalik kõnealuse määruse alusel finantsabi anda.
(6)
Kreeka jaoks
8. mail 2010
sõlmitud krediidiandjate vaheline leping ja krediidikorralduse leping jõustusid 11. mail 2010.
Nähakse ette, et krediidiandjate vaheline leping jääb täiel määral jõusse kolmeaastase programmiperioodi lõpuni, kui krediidikorralduse lepingu raames on veel lahtisi arveid.
(7)
Nõukogu 18. veebruari 2002. aasta määruses (EÜ) nr 332/2002, millega liikmesriikide maksebilansi toetamiseks luuakse keskmise tähtajaga rahalise abi süsteem ELT L 53, 23.2.2002, lk 1.
, sätestatakse, et nõukogu annab keskmise tähtajaga finantsabi, kui liikmesriik, kes ei ole eurot kasutusele võtnud, on suurtes maksebilansiraskustes või teda ähvardab tõsine oht sellistesse raskustesse sattuda.
(8)
Ungarile anti sellist finantsabi nõukogu 4. novembri 2008. aasta otsusega 2009/102/EÜ ELT L 37, 6.2.2009, lk 5.
, Lätile nõukogu 20. jaanuari 2009. aasta otsusega 2009/290/EÜ ELT L 79, 25.3.2009, lk 39.
ja Rumeeniale nõukogu
6. mai 2009. aasta
otsusega 2009/459/EÜ ELT L 150, 13.6.2009, lk 8.
.
(9)
Ajavahemik, mil Iirimaale, Ungarile, Lätile, Portugalile ja Rumeeniale finantsabi antakse, on sätestatud igat riiki käsitlevas nõukogu otsuses.
Ungarile lõpetati finantsabi andmine 4. novembril 2010.
(10)
Ajavahemik, mille jooksul Kreekale krediidiandjate vahelise lepingu ja krediidikorralduse lepinguga abi antakse, on erinev, kuna see sõltub igast selles vahendis osalevast liikmesriigist.
(11)
11. juulil 2011 kirjutasid 17 euroala liikmesriigi rahandusministrid alla Euroopa stabiilsusmehhanismi asutamislepingule.
Selle Euroopa Ülemkogu 25. märtsi 2011. aasta otsuse järgse asutamislepingu kohaselt hakkab Euroopa stabiilsusmehhanism täitma praeguseid Euroopa Finantsstabiilsuse Fondi ja Euroopa finantsstabiilsusmehhanismi ülesandeid 2013. aastaks.
Seega tuleks käesolevas määruses Euroopa stabiilsusmehhanismi juba arvesse võtta.
(12)
Euroopa Ülemkogu väljendas 23. ja 24. juuni 2011. aasta järeldustes heameelt komisjoni kavatsuse üle tõhustada Kreeka laenuprogrammi ja liidu fondide koostoimet, toetades jõupingutusi, et suurendada Kreeka suutlikkust liidu vahendeid majanduskasvu ja tööhõive edendamise eesmärgil ära kasutada, keskendudes konkurentsivõime parandamisele ja töökohtade loomisele.
Peale selle väljendati järeldustes heameelt selle üle, et komisjon koostab koos liikmesriikidega terviklikku programmi Kreekale antava tehnilise abi kohta, ning toetas seda algatust.
Käesolev 11. juuli 2006. aasta määruse (EÜ) nr 1083/2006 (millega nähakse ette üldsätted Euroopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi ja Ühtekuuluvusfondi kohta) ELT L 210, 31.7.2006, lk 25.
muudatus on osa neist koostoime saavutamiseks tehtavatest jõupingutustest.
(13)
Selleks et lihtsustada liidu rahastamise juhtimist, kiirendada investeeringute tegemist liikmesriikides ja piirkondades ning
parandada
rahastamise
kättesaadavust ühtekuuluvuspoliitika elluviimiseks
, on vaja lubada
põhjendatud juhtudel ajutiselt ja ilma programmiperioodi 2014–2020 mõjutamata
suurendada struktuurifondidest ja Ühtekuuluvusfondist tehtavaid vahemakseid ja lõppmakset kümne protsendipunkti võrra iga prioriteetse suuna kohta kehtivast kaasrahastamise määrast liikmesriikide puhul, kes on tõsistes finantsstabiilsusega seotud raskustes ning on taotlenud selle meetme kaudu abi saamist.
Selle tulemusel vähendatakse vastavalt nõutavat riigi toetust.
Kuna suurendamine on ajutine ja selleks et säilitada esialgsed kaasrahastamise määrad kui võrdlusalus ajutiselt suurendatud summade arvutamiseks, ei peaks mehhanismi kohaldamisest tulenevaid muudatusi rakenduskava rahastamiskavas kajastama.
Siiski peaks olema võimalik rakenduskavasid ajakohastada, et keskendada rahastamine konkurentsivõimele, majanduskasvule ja tööhõivele ning viia nende sihid ja eesmärgid kooskõlla asjaoluga, et kättesaadav kogurahastamine väheneb.
(14)
Liikmesriik, kes esitab komisjonile taotluse määruse (EÜ) nr 1083/2006 artikli 77 lõike 2 alusel erandi saamiseks, peaks oma taotluses täpsustama kuupäeva, millest alates peab ta erandi kohaldamist põhjendatuks.
Asjaomane liikmesriik peaks esitama kogu vajaliku teabe, mille alusel tehakse kindlaks, tuginedes makromajanduse ja eelarve olukorda kirjeldavatele andmetele, et riigi toetuse jaoks ei ole kättesaadavaid vahendeid.
Asjaomane liikmesriik peaks ka näitama, et erandist tulenev maksete suurendamine on vajalik rakenduskavade elluviimise jätkumise tagamiseks, ning et toetuse vastuvõtmise suutlikkuse probleem püsib isegi siis, kui kasutatakse määruse (EÜ) nr 1083/2006 III lisas sätestatud kaasrahastamise määrade maksimaalseid piirmäärasid.
Asjaomane liikmesriik peaks samuti viitama asjakohasele nõukogu otsusele või muule õigusaktile, millega ta
saab õiguse
erandit kasutada.
Komisjon peaks saama kontrollida esitatud teabe õigsust, mistõttu peaks komisjonile jääma pärast liikmesriigi poolt taotluse esitamist 30 päeva aega esitada vastuväiteid.
Selleks et muuta erandi tegemine tõhusaks ja toimivaks, tuleb ette näha, et kui komisjon ei esita vastuväidet, on liikmesriigi taotlus põhjendatud.
Komisjonile tuleks siiski anda õigus võtta rakendusaktide abil vastu otsus liikmesriigi taotluse suhtes esitatava mis tahes vastuväite kohta ning sellisel juhul peaks komisjon oma otsust ka põhjendama.
(15)
Seega tuleks ajavahemikul, mil liikmesriigid saavad finantsabi tõsiste finantsstabiilsusega seotud probleemide lahendamiseks, üle vaadata rakenduskavade vahemaksete ja lõppmakse arvutamise eeskirjad.
(16)
Tuleb tagada, et määruse (EÜ) nr 1083/2006 alusel ajutiselt suurendatud vahemakseid
ja lõppmakset saavatele liikmesriikidele kättesaadavaks tehtud suurendatud summade kasutamise kohta antakse asjakohaselt aru.
(17)
Pärast finantsabi andmise ajavahemiku lõppu võib nõukogu määruse (EÜ) nr 1083/2006 artikli 48 lõike 3 kohastes hindamistes vajalikuks osutuda hinnata muu hulgas ka seda, kas liikmesriigi kaasrahastamise määra vähendamine ei vii märkimisväärse kõrvalekaldumiseni algsetest eesmärkidest.
Selline hindamine võib viia rakenduskava läbivaatamiseni.
(18)
Et rahvusvahelisi finantsturge mõjutav enneolematu ulatusega kriis ja majanduslangus,
mis on kahjustanud mitme liikmesriigi finantsstabiilsust, nõuavad majandusele tervikuna avalduva mõju ohjamiseks kiiret reageerimist, peaks käesolev määrus jõustuma võimalikult kiiresti.
Asjaomaste liikmesriikide erandlikke asjaolusid arvestades tuleks seda kohaldada tagasiulatuvalt, alustades kas 2010. eelarveaastast või finantsabi kättesaadavaks tegemise kuupäevast, sõltuvalt taotleva liikmesriigi staatusest, nende ajavahemike suhtes, kui liikmesriigid said rahalist abi liidult või teistelt euroala liikmesriikidelt seoses suurte raskustega finantsstabiilsuse säilitamisel.
(19)
Määruse (EÜ) nr 1083/2006 artikli 77 lõike 2 kohasele erandile vastavat vahemaksete või lõppmakse kavandatavat ajutist suurendamist tuleks kaaluda kõiki liikmesriike puudutavate eelarvepiirangute kontekstis, mis peaks leidma asjakohast kajastamist Euroopa Liidu üldeelarves.
Peale selle, kuna mehhanismi põhieesmärk on käsitleda konkreetseid praegusi raskusi, peaks selle kohaldamine olema ajaliselt piiratud.
Seetõttu tuleks mehhanismi kohaldamisega alustada 1. jaanuaril 2010 ja selle kestus peaks olema piiratud 31. detsembriga 2013.
(20)
Määrust (EÜ) nr 1083/2006 tuleks seetõttu vastavalt muuta,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:
Artikkel 1
Määruse (EÜ) nr 1083/2006 artikkel 77 asendatakse järgmisega:
Artikkel 77
Vahemakse ja lõppmakse arvutamise üldeeskirjad 1.
Vahemaksete ja lõppmaksete arvutamisel kohaldatakse iga prioriteetse suuna kaasrahastamise määra, mis on sätestatud rakenduskava käsitlevas otsuses, abikõlblike kulude suhtes, mida on kõnealuse prioriteetse suunaga seoses nimetatud igas sertifitseerimisasutuse tõendatud kuluaruandes.
2.
Erandina artikli 53 lõikest 2, artikli 53 lõike 4 teisest lausest ja III lisas kehtestatud piirmääradest ▌suurendatakse vahemakseid ja
lõppmakset
summani, mis on kümme protsendipunkti suurem vastava prioriteetse suuna suhtes kohaldatavast kaasrahastamise määrast, kuid ei ületa 100%, abikõlblike kulude puhul, mida on viimati kinnitatud igas tõendatud kuluaruandes, mis esitatakse ajavahemikul, mil liikmesriik vastab ühele järgmistest tingimustest:
a)
liikmesriik saab finantsabi kooskõlas nõukogu 10. mai 2010. aasta määrusega (EÜ) nr 407/2010 (millega luuakse Euroopa finantsstabiilsusmehhanism)* või muult euroala liikmesriigilt enne kõnealuse määruse jõustumist;
b)
liikmesriik saab keskmise tähtajaga finantsabi kooskõlas nõukogu 18. veebruari 2002. aasta määrusega (EÜ) nr 332/2002, millega liikmesriikide maksebilansi toetamiseks luuakse keskmise tähtajaga rahalise abi süsteem**;
c)
liikmesriik saab finantsabi kooskõlas ▌Euroopa stabiilsusmehhanismi asutamislepinguga pärast selle jõustumist.
3.
Liikmesriik, kes soovib kasutada lõikes 2 sätestatud erandit, esitab kirjaliku taotluse komisjonile hiljemalt …
+
Väljaannete talitus: palun lisada kuupäev – kaks kuud pärast käesoleva määruse jõustumist.
või kahe kuu jooksul alates kuupäevast, mil liikmesriik vastab ühele lõikes 2 osutatud tingimusele.
4.
Lõike 3 kohases taotluses põhjendab liikmesriik erandi vajadust, esitades järgmise teabe, mille alusel tehakse kindlaks, et:
a)
riigi toetuse jaoks ei ole kättesaadavaid vahendeid, tuginedes makromajanduse ja eelarve olukorda kirjeldavatele andmetele;
b)
lõikes 2 osutatud maksete suurendamine on vajalik rakenduskavade elluviimise jätkumise tagamiseks;
c)
probleem püsib isegi siis, kui kasutatakse III lisas esitatud kaasrahastamise määrade maksimaalseid piirmäärasid;
d)
ta vastab ühele lõike 2 punktides a, b või c osutatud tingimusele, esitades viited nõukogu otsusele või muule õigusaktile, ning liikmesriigile finantsabi kättesaadavaks tegemise konkreetsele kuupäevale.
Komisjon kontrollib, kas esitatud teabe põhjal on lõikes 2 sätestatud erandi andmine põhjendatud.
Komisjonil on pärast taotluse saamist 30 päeva aega esitada vastuväiteid esitatud teabe õigsuse suhtes.
Kui komisjon otsustab liikmesriigi taotluse vaidlustada, võtab ta rakendusakti abil vastu otsuse ja esitab oma põhjendused.
Kui komisjon liikmesriigi lõike 3 kohase taotluse suhtes vastuväidet ei esita, loetakse taotlus põhjendatuks.
5.
Liikmesriigi taotluses täpsustatakse samuti lõikes 2 sätestatud erandi kavandatud kasutusviisi ning antakse teavet täiendavate meetmete kohta, mida kavatsetakse võtta selleks, et keskendada rahastamine konkurentsivõimele, majanduskasvule ja tööhõivele, sealhulgas vajaduse korral rakenduskavasid muutes.
6.
Lõikes 2 sätestatud erand ei kehti pärast 31. detsembrit 2013 esitatud kuluaruannete puhul.
7.
Vahemaksete ja lõppmakse arvutamisel pärast seda, kui liikmesriik ei saa enam lõikes 2 osutatud finantsabi, ei võta komisjon arvesse kõnealuse lõike alusel makstud suuremaid summasid.
Küll aga võetakse neid summasid arvesse artikli 79 lõike 1 kohaldamisel.
8.
Lõike 2 kohaldamisest tulenevad suurendatud vahemaksed tehakse võimalikult kiiresti kättesaadavaks korraldusasutusele ja neid kasutatakse üksnes maksete tegemiseks rakenduskavade elluviimise kontekstis.
9.
Liikmesriigid esitavad artikli 29 lõike 1 kohase strateegilise aruandluse raames komisjonile asjakohase teabe käesoleva artikli lõikes 2 sätestatud erandi kasutamise kohta, näidates ära, kuidas suurendatud toetussumma on aidanud kaasa konkurentsivõime, majanduskasvu ja tööhõive loomise edendamisele asjaomastes liikmesriikides.
Komisjon võtab seda teavet arvesse artikli 30 lõikes 1 osutatud strateegiliste aruannete koostamisel.
10.
Olenemata lõikest 2, ei tohi liidu toetus vahemaksete ja lõppmakse näol olla siiski suurem kui avaliku sektori toetus ja fondidest saadav maksimaalne toetus iga prioriteetse suuna jaoks vastavalt komisjoni otsusele rakenduskava heakskiitmise kohta.
11.
Lõikeid 2–9 ei kohaldata Euroopa territoriaalse koostöö eesmärgi rakenduskavade suhtes.
_______________
* ELT L 118, 12.5.2010, lk 1.
** EÜT L 53, 23.2.2002, lk 1.
Artikkel 2
Käesolev määrus jõustub selle
Euroopa Liidu Teatajas
avaldamise päeval.
Seda kohaldatakse siiski tagasiulatuvalt järgmiste liikmesriikide suhtes:
Iirimaa, Kreeka ja Portugali puhul alates neile määruse (EÜ) nr 1083/2006 artikli 77 lõike 2 kohaselt finantsabi kättesaadavaks tegemise päevast ning Ungari, Läti ja Rumeenia puhul alates 1. jaanuarist 2010.
Käesolev määrus on tervikuna siduv ja vahetult kohaldatav kõikides liikmesriikides.
...,
Euroopa Parlamendi nimel
Nõukogu nimel
president
eesistuja
