A6-0393/2008
14.10.2008
RAPORT
Tarbijakaitse: tarbijate hariduse ja teadlikkuse parandamine krediidi ja rahanduse valdkonnas
(2007/2288(INI))
Siseturu- ja tarbijakaitsekomisjon
Raportöör:
Iliana Malinova Iotova
Arvamuse koostaja(*):
Jean Paul Gauzès, majandus- ja rahanduskomisjon
(*) Kaasatud komisjon – kodukorra artikkel 47
PE 407.783v02-00
SISUKORD
EUROOPA PARLAMENDI RESOLUTSIOONI ETTEPANEK................................................3
SELETUSKIRI............................................................................................................................7
majandus- ja rahanduskomisjonI ARVAMUS(*).................................................12
PARLAMENDIKOMISJONIS TOIMUNUD LÕPPHÄÄLETUSE TULEMUS.......................15
(*) Kaasatud komisjon – kodukorra artikkel 47
EUROOPA PARLAMENDI RESOLUTSIOONI ETTEPANEK
tarbijakaitse kohta: tarbijate hariduse ja teadlikkuse parandamine krediidi ja rahanduse valdkonnas
( 2007/2288(INI) )
Euroopa Parlament ,
– võttes arvesse komisjoni 18. detsembri 2007. aasta teatist finantsteadmiste kohta ( KOM(2007)0808 );
– võttes arvesse komisjoni rohelist raamatut jaefinantsteenuste kohta ühtsel turul ( KOM(2007)0226 );
– võttes arvesse Euroopa Parlamendi seisukohta, mis võeti vastu teisel lugemisel 16. jaanuaril 2008. aastal nõukogu ühise seisukoha kohta eesmärgiga võtta vastu Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv, mis käsitleb tarbijakrediidilepinguid ja millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 87/102/EMÜ
Vastuvõetud tekstid, P6_TA(2008)0011 . ;
– võttes arvesse oma 11. juuli 2007. aasta resolutsiooni valge raamatu: finantsteenuste poliitika (2005–2010) kohta
ELT 175 E, 10.7.2008, lk 392. ;
– võttes arvesse kodukorra artiklit 45;
– võttes arvesse siseturu- ja tarbijakaitsekomisjoni raportit ning majandus- ja rahanduskomisjoni arvamust ( A6‑0393/2008 ),
A. arvestades ühelt poolt, et finantsturud arenevad kiiresti, on muutunud väga dünaamiliseks ja järjest keerukamaks, ning teiselt poolt, et ühiskonna ja elustiili muutused loovad vajaduse eraisikute rahaasjade mõistliku korralduse järele ning vajaduse korrapäraselt kohandada eraisikute rahaasju vastavalt muutustele töös ja pereelus;
B. arvestades, et tarbijate finantsteadlikkuse tõstmine peaks olema poliitikutele prioriteediks nii liikmesriikide kui ka Euroopa tasandil, ja seda mitte ainult üksikisikutele tõusva kasu tõttu, vaid ka kasu tõttu ühiskonnale ja majandusele, näiteks probleemsete laenude arvu vähenemise, säästude suurenemise, konkurentsi suurenemise, kindlustustoodete sobiva kasutamise ja pensionipõlveks piisava kindlustamise mõttes;
C . arvestades, et uuringutest nähtub, et tarbijad kalduvad oma finantsteenuste alaseid teadmisi üle hindama ning et neid on vaja teavitada tõsiasjast, et nad ei ole finantsasjadest nii teadlikud, kui nad ise usuvad, ning selle tagajärgedest;
D. arvestades, et kindla suunitlusega ja võimaluse korral õppija vajadustele kohandatud kvaliteetsed finantsharidusprogrammid võivad tõsta finantsteadlikkust, võimaldades tarbijatel teha teadlikke valikuid ja aidates nii kaasa finantsturgude tõhusale toimimisele;
E. arvestades, et piiriüleste finantsteenuste tähtsus suureneb pidevalt ning et komisjon peaks tegema ELi tasandil algatusi piiriülese ja vajaduse korral finantsharidust käsitleva võrreldava teabe edendamiseks;
F. arvestades, et haridusega seoses tuleks eritähelepanu pöörata tundlike tarbijate ja noorte tarbijate vajadustele, kes seisavad silmitsi otsustega, mis mõjutavad nende majanduslikke väljavaateid kogu elu jooksul;
G. arvestades, et uuringud näitavad, et need, kes on väga varases eas omandanud isiklike rahaasjade korraldamise põhitõed, on suurema finantsteadlikkusega; arvestades, et finantsharidus on tihedalt seotud põhioskuste õpetamisega (matemaatika ja lugemine),
1. tervitab komisjoni algatusi tarbijate finantshariduse valdkonnas, eelkõige hiljutist finantshariduse ekspertrühma moodustamist, ning kavatsust avaldada finantshariduse kavade ja uuringute kohta veebipõhine andmebaas; on seisukohal, et sellel finantshariduse ekspertrühmal peaksid olema kindlad kohustused ja volitused; teeb ettepaneku, et rühmal palutaks eelkõige uurida ELi finantshariduse ja piiriüleste finantsteenuste antavat lisandväärtust ja nende parimaid tavasid;
2. rõhutab, et tarbijate harimise ja teadlikkuse parandamise eesmärk rahanduse ja krediidi valdkonnas on suurendada tarbijate majanduslikku ja rahanduslikku teadlikkust, et aidata neil mõista majanduslikke kohustusi ning hoiduda tarbetust riskist, ülemäärasest võlgnevusest ja finantsalasest tõrjutusest; on seisukohal, et tarbijate koolitamine ja teavitamine peaks võimaldama neil kujundada sõltumatu, nende endi otsustusvõimel põhineva suhtumise finantstoodetesse, mida neile pakutakse või mida nad kavatsevad kasutada;
3. märgib, et kõrge riskitasemega hüpoteeklaenude kriis näitab nii ohtusid, mis kaasnevad laenuvõtjatele ebapiisava teabe andmisega, kui ka kõnealuse teabe puudulikku mõistmist ja tundmist, mille tagajärjel tarbijad ei võta piisavalt arvesse maksejõuetuse ja ülemäärase võlgnevusega seotud riski;
4. rõhutab, et oma õigustest teadlikud ja haritud tarbijad aitavad edendada konkurentsi, kvaliteeti ja innovatsiooni panganduse ja finantsteenuste valdkonnas ning tuletab meelde, et haritud ja kindlad investorid võivad kapitaliturgudele lisada investeeringuteks ja kasvuks vajalikku täiendavat likviidsust;
5. rõhutab, kui oluline on määrata finantsteadlikkuse tase liikmesriikides ja mõista lisandväärtust, mida EL võib pakkuda, samuti määratleda konkreetsete ühiskonnarühmade haridusvajadus vastavalt eri kriteeriumidele, nagu vanus, sissetulek ja haridustase;
6. tunnustab eraalgatuste, finantsteenuste valdkonna ja tarbijaorganisatsioonide rolli nii ühenduse kui ka liikmesriigi tasandil sihtrühmade finantsharidusega seotud konkreetsete vajaduste määratlemises, olemasolevate hariduskavade nõrkade külgede ja puuduste väljatoomises ning finantsteabe andmises tarbijatele, sh finantsplaneerimise veebipõhiste vahendite, meedia- ja hariduskampaaniate jms abil;
7 on seisukohal, et finantshariduse programmid on kõige tõhusamad siis, kui need on välja töötatud konkreetsete sihtrühmade vajadusi arvestades ning vajaduse korral õppija vajadustele kohandatud; on lisaks seisukohal, et kõik finantshariduse programmid peaksid kaasa aitama iga isiku finantsvõimaluste teadliku ja realistliku kasutamise parandamisele; kaaluda tuleks täiskasvanute finantsilisi võimalusi parandavate programmide väljatöötamist;
8. kutsub komisjoni üles koostöös liikmesriikidega töötama ELi tasandil välja haridusprogramme isiklike rahaasjade korraldamise valdkonnas lähtuvalt üldistest eeskirjadest ja põhimõtetest, mida saab kohandada kõigi liikmesriikide vajadustele ning rakendada kõigis liikmesriikides, seades võrdlusaluseid ja edendades parimate tavade vahetust;
9. rõhutab, et finantsharidus võib küll täiendada, kuid ei saa asendada sidusaid tarbijakaitsesätteid finantsteenuseid käsitlevates õigusaktides ega finantsinstitutsioonide tegevuse reguleerimist ja ranget järelevalvet nende üle;
10. tunnistab erasektori, eriti finantsinstitutsioonide tähtsat rolli tarbijate finantsteenustest teavitamises; toonitab siiski, et finantsharidust peaks tarbija huvide teenimiseks pakkuma erapooletul, neutraalsel ja läbipaistval viisil ning see peab olema selgelt eraldiseisev ärinõustamisest või -reklaamist; julgustab selle eesmärgi saavutamiseks finantsasutusi, et nad töötaksid välja käitumisjuhendid oma töötajatele;
11. tõdeb, et tuleb leida täpne tasakaal tarbijatele teadlike finantsotsuste tegemiseks vajaliku teabe andmise ja nende teabega ülekoormamise vahel; eelistab kvaliteeti kvantiteedile, näiteks kvaliteetset, kättesaadavat, konkreetset ja kergesti mõistetavat teavet, mis on mõeldud selleks, et suurendada tarbija suutlikkust teha teadlikke ja vastutustundlikke otsuseid;
12. on seisukohal, et on vaja tõhusat, selget ja mõistetavat teavet, eriti finantstoodete reklaamides, ning et finantsasutused peaksid enne lepingu sõlmimist andma piisavalt teavet ja eeskätt rangelt kohaldama nõudeid, mis on sätestatud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. aprilli 2004. aasta direktiivis 2004/39/EÜ finantsinstrumentide turgude kohta
ELT L 145, 30.4.2004, lk 1. ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2008 direktiivis 2008/48/EÜ, mis käsitleb tarbijakrediidilepinguid
ELT L 133, 22.5.2008, lk 66. ; kutsub komisjoni üles ühtsel viisil esitama konkreetseid õigusakti ettepanekuid, mis käsitlevad tarbijateabe ja -kaitse ühtlustatud süsteemi eelkõige hüpoteeklaenu raamistikus (näiteks ühtlustatud, lihtne ja võrreldav standarditud Euroopa teabeleht, mis hõlmab krediidi kulukuse aastamäära ühiseid näitajaid jne);
13. soovitab finantshariduse kavades keskenduda olulistele elukorralduslikele aspektidele, näiteks säästmine, võlad, kindlustus ja pension;
14. palub komisjonil jätkata pingutusi sidusrühmade vahelise dialoogi edendamiseks;
15. soovitab suurendada vahendeid eelarvereal 17 02 02, et rahastada ELi tasandi meetmeid, mille eesmärk on edendada tarbijate finantsharidust ja finantsteadlikkust; palub komisjonil aidata kaasa teadlikkuse tõstmisele ELi tasandil, toetades üleriiklike ja piirkondlike konverentside, seminaride, meediakampaaniate ning teadlikkuse tõstmise kampaaniate korraldamist, samuti piiriülese osalemisega haridusprogramme, eelkõige jaefinantsteenuste ja kodumajapidamise krediidi/võlahalduse valdkonnas;
16. kutsub komisjoni üles edasi arendama ja ajakohastama Dolceta veebilehte ning pakkuma seda teenust kõigis ametlikes keeltes; teeb ettepaneku, et komisjon lisaks Dolceta veebilehel lingi veebipõhisele andmebaasile, mille ta kavatseb olemasolevate piirkondlike ja riiklike finantshariduse kavade kohta üles panna; soovitab, et Dolceta veebileht sisaldaks linke riikide kaupa jaotatud avalike ja eraõiguslike asutuste veebilehtedele, kes tegutsevad finantshariduse valdkonnas;
17. palub komisjonil lisada finantshariduse kättesaadavuse ja kvaliteedi näitajad tarbijaturgude tulemustabelisse;
18. kutsub komisjoni üles välja töötama teabekampaaniaid, et tõsta tarbijate teadlikkust oma õigustest, mis on sätestatud finantsteenuste pakkumist käsitlevates ELi õigusaktides;
19. rõhutab vajadust, et liikmesriigid viiksid komisjoni toetusel koostöös liikmesriikide erinevate ühiskonna- ja rahvastikurühmadega läbi korralisi uuringuid üldsuse finantsalase teadlikkuse praeguse taseme kohta eesmärgiga määratleda prioriteetsed tegevusvaldkonnad ja tagada sellega üldsuse abistamiseks finantshariduse programmide asjakohane, kiire ja tõhus rakendamine;
20. julgustab liikmesriike, et nad lisaksid alg- ja keskkooli õppekavadesse pädevate institutsioonide poolt välja töötatud finantshariduse, milles põhitähelepanu on suunatud igapäevaelus vajaminevate oskuste arendamisele, ning korraldaksid sellel teemal õpetajatele süstemaatilist koolitust;
21. rõhutab mõlema poole, nii finantsnõustajate kui ka tarbijate vajadust jätkuva kahesuunalise haridusprotsessi järele, et tagada tõese teabe andmine samaaegselt kõige hiljutisemate arengutega finantsteenuste sektoris;
22. on seisukohal, et eri haridusasutuste vahelist sünergiat ei kasutata piisavalt; palub seetõttu liikmesriikidel luua finantshariduse võrgustik, milles osaleksid nii riiklik kui ka erasektor, ning ergutada koostööd ja dialoogi kõigi osapoolte vahel;
23. julgustab liikmesriike pöörama erilist tähelepanu pensionäride ja oma tööalase karjääri lõpus olevate töötajate – keda võib ohustada finantsalane tõrjutus – haridusvajadustele ning samuti oma tööalast karjääri alustavatele noortele, kellel tuleb otsustada, kuidas oma esimest sissetulekut asjakohaselt kasutada;
24. kutsub liikmesriike üles välja töötama majandus- ja finantsteenuste alaseid koolitusprogramme sotsiaaltöötajatele, sest nemad on kontaktis vaesusesse või suurtesse võlgadesse sattumise ohus olevate inimestega;
25. teeb presidendile ülesandeks edastada käesolev resolutsioon nõukogule, komisjonile ja liikmesriikide valitsustele.
SELETUSKIRI
I Finantshariduse tähtsus
Finantsharidust peetakse nii Ameerika Ühendriikides kui ka ELis ülimalt tähtsaks.
Sellel on kaks põhjust.
Esiteks pakutakse tarbijatele järjest rohkem erinevaid ja keerulisemaid kaupu ja teenuseid.
Teiseks ei suuda tarbijate teavitamine ja nõustamine pidada sammu finantstoodete keerukusega.
See olukord suurendab tarbijate haavatavust finantsküsimustes.
Tarbijatel on vaja põhioskusi, mis aitavad neil teha valikut ja täielikult mõista teavet ja soovitusi.
Kui vähendatakse lõhet finantsvahendajate ja tarbijate teadlikkuse ja finantsteadmiste vahel, siis väheneb ka võlgadesse langemise, kohustuste täitmatajätmise ja pankrotioht.
Samuti suureneks konkurents laenuandjate vahel ning seega ka turu üldine tõhusus, sest paremate teadmistega tarbijad teevad vahet erinevate rahastamisettepanekute vahel ning valivad selle, mis vastab kõige enam nende vajadustele.
II Finantssuutlikkuse mõiste
Teadlaste määratluse kohaselt hõlmab finantssuutlikkuse mõiste kolme põhielementi:
· finantsteadmised ja arusaamine
Tuleks luua finantssuutlikkus algtasemel.
Tarbijad peaksid olema võimelised mõistma põhilisi finantstermineid ning teatud määral ka nendega seotud tehnilisi, juriidilisi ja matemaatilisi finantstoiminguid.
Need teadmised tuleks saada haridusest ja koolitusest, kuid ka passiivsest teabe vastuvõtmisest erinevatest allikatest ning kogemuste põhjal.
· finantsoskused ja -pädevus
Kui juba on saavutatud teatud teadmiste tase, peaksid tarbijad arendama suutlikkust neid oma kasuks kasutada.
Selleks on vaja tervet rida konkreetseid oskusi, näiteks finantsteabe kogumine (pangaväljavõtted, kviitungid jne) ja dokumenteerimine, kogutud teabe õige hindamine, eri toodete võrdlemine ja muud oskused, mis aitavad planeerida finantsasju (säästmine, kulutamine, eelarve tegemine, investeerimine).
· finantsvastutus
Teadmistest ja oskustest ei piisa, et tarbijad oma finantsasju õigesti korraldaksid.
Neil peab ka olema valmisolek ja tahtmine oma teadmisi ja oskusi kasutada.
Siin on küsimus peamiselt hoiakus.
Finantssuutlikkus tähendab enamat kui lihtsalt õige tegutsemisviisi teadmist.
Samade teadmistega inimesed võivad valida eri toimimisviisid, sest neil on kulutamise ja säästmise suhtes erinevad hoiakud.
Isegi kui inimestel on teadmised ja oskused, teevad nad ikkagi otsuseid, mis makromajanduslikus mõttes ei ole vastutustundlikud.
III Finantssuutlikkuse puudumisest tulenevad probleemid
Väheste finantsteadmistega tarbijatel on raske valida oma vajadustele kõige paremini vastavaid tooteid ja teenuseid.
Neil on raske hinnata saadud nõuandeid ja neid võidakse eksitada ebaausate müügitavadega ning ära kasutada.
Finantstoodete suhtes valitseb üldine eksiarvamus, eriti kui on tegemist keerukamate toodetega.
Sellel probleemil on kaks võimalikku tagajärge – inimesed kas ei hakka üldse finantsasjadesse süvenema (finantsalane tõrjutus) või nad küll tegelevad nendega, kuid ei vali õiget toodet või ei uuri piisavalt võimalusi, et leida oma vajadustele kõige enam vastav toode, sest neil on raske tooteid võrrelda.
Erinevatest uuringutest nähtub, et tarbija otsustab kas lihtsalt madalaima hinnaga toote kasuks või valib suurte ettevõtete tooted, sest need näivad usaldusväärsemad.
Veel üks probleem seisneb selles, et inimesed ei jälgi toodet pärast selle ostmist, et vahetada see välja parema pakkumise vastu.
Finantsinspektsiooni (Financial Services Authority) läbiviidud uuringust nähtub, et Ühendkuningriigis on finantstoodete eri võimaluste uurimine enne ostmist väga väike, võrreldes näiteks tarbijate käitumisega enne rõivaste või mobiiltelefoni ostmist.
Teine probleem on selles, et tarbijad ei tea, kelle poole pöörduda.
Uuringud näitavad, et nõu saamiseks pöörduvad inimesed esimesena oma pere ja sõprade poole.
See on tingitud usust, et pereliikmete nõuannet võib usaldada.
Pangast nõu küsimine võib tekitada finantstoodete ostmise surve.
Tarbijate huvide kaitsmiseks tuleks neile anda erapooletut nõu.
Isikliku finantsnõustaja teenust saavad siiski kasutada vaid vähesed tarbijad.
Suutmatus tulevikuplaane teha on samuti finantsteadlikkuse ja –suutlikkuse puudumise tagajärg.
Inimesed peaksid mõistma, et planeerimine pensionieaks peaks algama juba esimestel tööaastatel.
Lisaks sellele ahvatlevad tänapäeval tarbijaid pidevalt raha laenama õhutavad reklaamid.
Kui nad ei mõista laenu võtmise tagajärgi, eriti aga selle tagajärgi, kui laenu ei suudeta tagasi maksta, siis mõjutab see negatiivselt nende enda ja laiemalt kogu ühiskonna heaolu.
IV Teadlikkuse tõstmine
Kuigi uuringud näitavad, et Euroopa tarbijatel üldiselt finantssuutlikkus puudub, ei ole inimesed ise sellest teadlikud või keelduvad seda tunnistamast.
On vaja tõsta tarbijate teadlikkust selle kohta, kui hästi nad finantsasjadest aru saavad, et nad mõistaksid finantshariduse ja sõltumatu eksperdi nõuannete vajalikkust.
Tarbijad peaksid ka ühtlasi olema teadlikud oma tegevuse ja sõlmitud lepingute tagajärgedest, näiteks mis juhtub siis, kui nad ei maksa osamakseid või soovivad varem laenu tagasi maksta.
See teadmine aitab neil teha teadlikke ja vastutustundlikke otsuseid.
On vaja korraldada teabekampaania, mille eesmärgiks on avalikkuse huvi suurendamine finantssuutlikkuse vastu.
Samuti tuleks arendada tarbijate endi võimet oma finantssuutlikkust hinnata.
Tuleks mõjutada tarbijate hoiakut finantshariduse suhtes.
Isegi kvaliteetsete finantshariduskavade ja ekspertnõustamise olemasolu puhul võivad inimesed leida, et nad ei vaja neid.
V Finantsharidus ja finantsteave – diferentseeritud lähenemisviis
Tarbijate finantssuutlikkus areneb inimese elu jooksul.
See sõltub tarbija positsioonist elus, kuid ka tema haridustasemest, sissetulekust jne.
Finantsteadmised ja finantsasjadest arusaamine, finantsoskused ja –pädevused ning finantsalane vastutustunne on kasutud, kui tarbija ei saa neid kasutada tegelikus elus.
Seetõttu peaks finantsharidus olema praktiline ning mitte vaid teoreetiline, eriti eakamate tarbijate puhul.
Finantshariduskavades tuleks arvestada tarbijate vajadusi.
Need vajadused sõltuvad vanusest, sissetulekust, perekonnaseisust, haridusest, hoiakutest, isiklikest huvidest, töövaldkonnast jne.
Eelnevast lähtuvalt on võimalik välja tuua finantshariduskavade peamised põhimõtted.
Need kavad:
– peaksid olema kindla suunitlusega,
– peaksid arvestama paljude erinevate tarbijate vajaduste ja huvidega ning olema läbi viidud tarbija emakeeles – tarbijale antav teave peaks olema konkreetne ja kergesti mõistetav,
– peaksid sobima paljudele eri tüüpi tarbijatele – lastele, noortele, täiskasvanutele, peatselt pensioniikka jõudvatele inimestele, pensionäridele – need peaksid olema lisatud ametlikku õppekavasse ning hiljem tuleks välja töötada konkreetsed finantshariduskavad konkreetsetele sotsiaalsetele ja majandusrühmadele,
– peaksid andma tarbijatele oskuse esitada kaebusi ja nõuda hüvitust.
Veel üks oluline aspekt seisneb selles, et tarbijatele antav teave on tõhusate otsuste tegemiseks vajalik, kuid mitte piisav.
Tarbijatele kättesaadava teabe mahu suurenemine ei too sageli automaatselt kaasa tarbijate teadlikkuse kasvu.
Tarbijad vajavad teavet, kuid neil on ka vaja sellest teabest aru saada ja seda võrrelda.
Sageli koormatakse tarbijaid üleliigse teabega ja neil tekib probleem sealt olulise väljanoppimisega.
See võib vähendada teabe mõistmist ja piirata tarbijate otsusetegemise suutlikkust.
Teavet ei tohi ajada segi harimise ja nõuandmisega.
Tavaliselt on väiksema sissetulekuga tarbijatel ka raskem teabele juurde pääseda, sest nad ei kasuta finantstooteid korrapäraselt.
Sõltumatute finantsnõustajate teenuseid kasutavad paljud tarbijad, kuid mitte madala sissetulekuga tarbijad.
Eritähelepanu tuleks pöörata sõltumatu ja kvaliteetse nõu andmisele väikese sissetulekuga tarbijatele.
VI Finantshariduskavade väljatöötamine ja rakendamine
Finantsharidusse tuleks kaasata kõik osapooled – riik, valitsusvälised organisatsioonid, tarbijaorganisatsioonid ja finantsasutused.
Vajalik on selge ülesannete jaotus.
Finantsasutustel on ekspertteadmised, et välja töötada konkreetsed ja praktilised hariduskavad, kuid nad ei saa olla ainsad finantshariduse ja –nõustamise pakkujad.
Teised finantshariduse usaldusväärsed pakkujad on sõltumatud organisatsioonid, näiteks tarbijaorganisatsioonid ja riik.
Parim lahendus oleks see, et finantsharidust pakuvad üheskoos finants- ja tarbijaorganisatsioonid, et tagada tarbijate õiguste ja huvide kaitse ning et tarbijatele ei avaldataks survet finantstoodete ostmiseks.
VII Finantsharidus ELi tasandil
Finantsharidust pakuvad erinevad institutsioonid ja organisatsioonid –finantsjärelevalveasutused, finantsasutused, täiskasvanute finantsteadlikkust suurendavad asutused, tarbijaorganisatsioonid jne.
Finantsharidust edendavad peamiselt 11 liikmesriigi ametiasutused.
Peamiselt õpetatakse rahandust ja oma pangakonto kasutamist.
Finantshariduse õppekavad sisaldavad ka krediidi- ja laenude haldamist ning käsitlevad selliseid valdkondi nagu investeeringud, säästmine, kindlustus ja riskijuhtimine.
Euroopa Komisjon on finantshariduse valdkonnas teinud järgmised algatused:
· Komisjon on loonud veebilehe Dolceta eesmärgiga harida täiskasvanud tarbijaid – veebileht on tõlgitud kõikidesse Euroopa Liidu ametlikesse keeltesse (välja arvatud rumeenia ja bulgaaria keel) ning kohandatud liikmesriikide turgude vajadustele.
· Komisjon on otsustanud laiendada Dolcetat alg- ja keskharidusele – see uus projekt on suunatud noortele ja õpetajatele.
Eesmärk on aidata õpetajaid finantsküsimuste lisamisel õpetatavasse materjali ning õpilaste hindamisel nendes küsimustes.
· „Euroopa päevik” – keskkooliõpilastele jagatav brošüür, milles neid teavitatakse tarbijate õigustest.
Brošüür sisaldab rahale ja võlgadele pühendatud osa, milles selgitatakse, kuidas finantsasutused ja tooted toimivad, ning hoiatatakse liigse laenamise ohtude eest.
· Komisjon korraldas 2007. aasta märtsis konverentsi „Finantssuutlikkuse tõstmine” , millega rõhutati kvaliteetse finantshariduse võimaldamise olulisust ning pakuti võimalust heade tavade vahetamiseks.
· Jaefinantsteenuseid käsitlevas rohelises raamatus on viidatud sellele, et finantshariduse edendamiseks saab veel rohkem ära teha.
· Komisjoni teatis finantsteadmiste kohta ( KOM(2007)0808 ).
VIII Meetmed
– Finantshariduse valdkonnas peaksid mängima keskset rolli liikmesriikide valitsused.
Siiski tuleks finantshariduse põhiprogramm välja töötada ELi tasandil.
Selle programmiga tuleb kehtestada ühised eeskirjad ja põhimõtted, mida saab kohaldada kõigis liikmesriikides.
– Kõige parem viis inimeste finantssuutlikkuse parandamiseks on lisada finantsasju käsitlev aine kooli õppekavasse.
Et parimaid tulemusi saavutada, peaks finantsharidus algama koolis ja olema kohustuslik.
Komisjon peaks liikmesriikidele soovitama, et nad lisaksid finantshariduse oma riiklikku õppekavasse.
– Eri ühiskonnarühmade, sealhulgas alg- ja keskkooliõpilaste, üliõpilaste, täiskasvanute, väikese sissetulekuga inimeste ja pensionäride finantsteadlikkuse parandamiseks peaks kasutama eri lähenemisviise.
– Liikmesriigid peaksid asutama finantshariduse võrgustiku, milles osalevad nii valitsus- kui ka valitsusväline sektor ning spetsiaalse ettevalmistuse saanud juhendajad.
– Komisjon peaks julgustama liikmesriike pakkuma spetsiaalset finantsharidust oma tööalase karjääri lõppfaasis olevatele või juba pensionile jäänud tarbijatele.
Tegemist on olulise asjaoluga, sest tänapäeva sotsiaalkindlustussüsteemid on rajatud selliselt, et riigi asemel võtavad nüüd riski enda kanda kodanikud.
– Komisjon peaks looma eelarverea, millest rahastataks ELi tasandi finantsharidusprogramme.
Raha tuleks eraldada meediakampaaniateks, et suurendada tarbijate teadlikkust probleemide osas, mis on tingitud madalast finantsteadlikkusest.
17.9.2008
majandus- ja rahanduskomisjonI ARVAMUS
siseturu- ja tarbijakaitsekomisjonile
tarbijakaitse kohta: tarbijate hariduse ja teadlikkuse parandamine krediidi ja rahanduse valdkonnas
( 2007/2288(INI) )
Arvamuse koostaja(*):
Jean-Paul Gauzès
(*) Kaasatud komisjon – kodukorra artikkel 47
ETTEPANEKUD
Majandus- ja rahanduskomisjon palub vastutaval siseturu- ja tarbijakaitsekomisjonil lisada oma resolutsiooni ettepanekusse järgmised ettepanekud:
1. rõhutab, et tarbijate harimise ja teadlikkuse parandamise eesmärk rahanduse ja krediidi valdkonnas on suurendada tarbijate majanduslikku ja rahanduslikku teadlikkust, et aidata neil mõista majanduslikke kohustusi ning hoiduda tarbetust riskist, ülemäärasest võlgnevusest ja finantsalasest tõrjutusest; on seisukohal, et tarbijate koolitamine ja teavitamine peaks võimaldama neil kujundada sõltumatu, nende endi otsustusvõimel põhineva suhtumise finantstoodetesse, mida neile pakutakse või mida nad kavatsevad kasutada; palub liikmesriikide valitsustel ja kohalikel ametiasutustel võtta vastu kodanike finantsalase teadlikkuse suurendamise meetmed ja algatused ning kooskõlastada need finantsasutuste, teiste sidusrühmade, meediakanalite, hariduse ja hindamise valdkonna asjatundjate ning tarbijaorganisatsioonidega; kutsub komisjoni üles esitama finantsharidust käsitlevat Euroopa programmi;
2. märgib, et kõrge riskitasemega hüpoteeklaenude kriis näitab nii ohtusid, mis kaasnevad laenuvõtjatele ebapiisava teabe andmisega, kui ka kõnealuse teabe puudulikku mõistmist ja tundmist, mille tagajärjel tarbijad ei võta piisavalt arvesse maksejõuetuse ja ülemäärase võlgnevusega seotud riski;
3. on seisukohal, et on vaja tõhusat, selget ja mõistetavat teavet, eriti finantstoodete reklaamides, ning et finantsasutused peaksid enne lepingu sõlmimist andma piisavalt teavet ja eeskätt rangelt kohaldama nõudeid, mis on sätestatud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. aprilli 2004. aasta direktiivis 2004/39/EÜ finantsinstrumentide turgude kohta
ELT L 145, 30.4.2004, lk 1. ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2008 direktiivis 2008/48/EÜ, mis käsitleb tarbijakrediidilepinguid
ELT L 133, 22.5.2008, lk 66. ; kutsub komisjoni üles ühtsel viisil esitama konkreetseid õigusakti ettepanekuid, mis käsitlevad tarbijateabe ja -kaitse ühtlustatud süsteemi eelkõige hüpoteeklaenu raamistikus (näiteks ühtlustatud, lihtne ja võrreldav standarditud Euroopa teabeleht, mis hõlmab krediidi kulukuse aastamäära ühiseid näitajaid jne);
4. soovitab võtta kooliprogrammidesse sissejuhatus majandusse ja rahandusse ning kohandada see erinevate õppeastmetega ja soovitab, et selles sissejuhatuses tuleks rõhutada perekonna eelarve mõistlikku haldamist ning levinuimate finantstoodete nõuetekohast kasutamist; tuletab meelde, et finantsharidust saab tarbijate ja kodanike hulgas laialdaselt levitada massiteabevahendite ning kogu kättesaadava infotehnoloogia abil;
5. on veendunud, et sotsiaaltöötajatele, kes suhtlevad ülemäärase võlgnevuse või finantsalase tõrjutuse riskiga perekondadega, tuleks anda kodumajapidamisega seotud finantsküsimuste ja krediiditeadlikkuse alast koolitust, et nad suudaksid jagada kasulikke nõuandeid ja hoiatada ohtude eest; nõuab eriprogrammide koostamist noortele, et juhendada neid kui tulevasi tarbijaid pangasüsteemi toodete asjus, Euroopa Liitu saabujatele, et suurendada nende teadlikkust Euroopa finantstavadest, ning pensionäridele, et võimaldada neil otsida paremaid, odavamaid ja sobivamaid tooteid ning teenuseid;
6. on veendunud, et valitsused peaksid toetama ja ergutama organisatsioonide tööd, mis tegelevad tarbijate koolitamise ja nende teadlikkuse suurendamisega rahanduse ja krediidi valdkonnas;
7. rõhutab, et oma õigustest teadlikud ja haritud tarbijad aitavad edendada konkurentsi, kvaliteeti ja innovatsiooni panganduse ja finantsteenuste valdkonnas ning tuletab meelde, et haritud ja kindlad investorid võivad kapitaliturgudele lisada investeeringuteks ja kasvuks vajalikku täiendavat likviidsust; rõhutab, et tarbijate koolitamine ja tarbijakaitse ei asenda mingil juhul tõhusat järelevalvet, kuid õige tasakaalustatuse korral tegelikult suurendab järelevalve tulemuslikkust.
PARLAMENDIKOMISJONIS TOIMUNUD LÕPPHÄÄLETUSE TULEMUS
Vastuvõtmise kuupäev
9.9.2008
Lõpphääletuse tulemused
+:
–:
0:
33
Lõpphääletuse ajal kohal olnud liikmed
Mariela Velichkova Baeva, Paolo Bartolozzi, Zsolt László Becsey, Pervenche Berès, Sebastian Valentin Bodu, Sharon Bowles, Udo Bullmann, Manuel António dos Santos, Christian Ehler, Elisa Ferreira, José Manuel García-Margallo y Marfil, Jean-Paul Gauzès, Robert Goebbels, Donata Gottardi, Gunnar Hökmark, Karsten Friedrich Hoppenstedt, Othmar Karas, Christoph Konrad, Guntars Krasts, Kurt Joachim Lauk, Andrea Losco, Astrid Lulling, Gay Mitchell, Sirpa Pietikäinen, John Purvis, Alexander Radwan, Bernhard Rapkay, Heide Rühle, Eoin Ryan, Antolín Sánchez Presedo, Salvador Domingo Sanz Palacio, Olle Schmidt, Peter Skinner, Margarita Starkevičiūtė, Ieke van den Burg
Lõpphääletuse ajal kohal olnud asendusliige/asendusliikmed
Harald Ettl, Piia-Noora Kauppi, Vladimír Maňka, Bilyana Ilieva Raeva, Margaritis Schinas
PARLAMENDIKOMISJONIS TOIMUNUD LÕPPHÄÄLETUSE TULEMUS
Vastuvõtmise kuupäev
7.10.2008
Lõpphääletuse tulemused
+:
–:
0:
35
Lõpphääletuse ajal kohal olnud liikmed
Cristian Silviu Buşoi, Charlotte Cederschiöld, Gabriela Creţu, Mia De Vits, Janelly Fourtou, Evelyne Gebhardt, Hélène Goudin, Małgorzata Handzlik, Christopher Heaton-Harris, Anna Hedh, Iliana Malinova Iotova, Pierre Jonckheer, Kurt Lechner, Toine Manders, Catiuscia Marini, Arlene McCarthy, Nickolay Mladenov, Catherine Neris, Zita Pleštinská, Karin Riis-Jørgensen, Zuzana Roithová, Heide Rühle, Leopold Józef Rutowicz, Christel Schaldemose, Andreas Schwab, Marianne Thyssen, Jacques Toubon, Barbara Weiler, Marian Zlotea
Lõpphääletuse ajal kohal olnud asendusliige/asendusliikmed
Emmanouil Angelakas, Wolfgang Bulfon, Colm Burke, Giovanna Corda, Othmar Karas, José Ribeiro e Castro, Olle Schmidt
