LÕPLIK
A6-0179/2006
10.5.2006
RAPORT
Kaubandus ja vaesus: kaubanduspoliitika kavandamine eesmärgiga suurendada kaubanduse panust vaesuse leevendamisse
(2006/2031(INI))
Rahvusvahelise kaubanduse komisjon
Raportöör:
Helmuth Markov
PE 367.908v02-00
SISUKORD
EUROOPA PARLAMENDI RESOLUTSIOONI ETTEPANEK................................................3
SELETUSKIRI..........................................................................................................................19
ARENGUKOMISJONI arvamus ........................................................................................24
naiste õiguste ja soolise võrdõiguslikkuse komisjonI ARVAMUS .........28
MENETLUS..............................................................................................................................32
EUROOPA PARLAMENDI RESOLUTSIOONI ETTEPANEK
Kaubandus ja vaesus: kaubanduspoliitika kavandamine eesmärgiga suurendada kaubanduse panust vaesuse leevendamisse 2006/2031(INI) )
Euroopa Parlament,
– võttes arvesse oma 25. oktoobri 2001. aasta resolutsiooni rahvusvahelise kaubanduse avatuse ja demokraatia kohta, 13. detsembri 2001. aasta resolutsiooni WTO Katari kohtumise kohta, 3. septembri 2002. aasta resolutsiooni kaubanduse ja arengu kohta vaesuse kõrvaldamisel, 30. jaanuari 2003. aasta resolutsiooni maailma näljahäda ja kõige vaesemate riikidega kauplemiselt tõkete kõrvaldamise kohta, 12. veebruari 2003. aasta resolutsiooni WTO põllumajanduskaubanduse alaste läbirääkimiste kohta, 15. mai 2003. aasta resolutsiooni suutlikkuse suurendamise kohta arengumaades, 3. juuli 2003. aasta resolutsiooni Maailma Kaubandusorganisatsiooni viienda ministrite konverentsi ettevalmistamise kohta (Cancún, Mehhiko, 10.–14. september 2003), 4. septembri 2003. aasta resolutsiooni komisjoni teatise kohta nõukogule ja Euroopa Parlamendile kaubanduse ja arengu kohta – arengumaade abistamine kaubandusest kasu saamiseks, 25. septembri 2003. aasta resolutsiooni WTO viienda ministrite konverentsi kohta Cancúnis, 24. veebruari 2005. aasta resolutsiooni nälja ja vaesuse vastase võitluse kohta, 12. mai 2005. aasta resolutsiooni, milles hinnatakse WTO peanõukogu 1. augusti 2004. aasta otsuse järgset Doha vooru, 6. juuli 2005. aasta resolutsiooni ülemaailmse üleskutse kohta: vaesuse minevikuks muutmine, 1. detsembri 2005. aasta resolutsiooni Hongkongis toimuva WTO kuuenda ministrite konverentsi ettevalmistamise kohta;
– võttes arvesse oma 9. märtsi 2005. aasta seisukohta ettepaneku kohta võtta vastu nõukogu määrus, millega kohaldatakse üldiste tariifsete soodustuste kava , ja 1. detsembri 2005. aasta seisukohta ettepaneku kohta võtta vastu Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus, milles käsitletakse tervishoiuprobleemidega riikidesse eksportimiseks toodetavate farmaatsiatoodete patentide sundlitsentsimist;
– võttes arvesse nõukogu 27. juuni 2005. aasta määrust (EÜ) nr 980/2005, millega kohaldatakse üldiste tariifsete soodustuste kava;
– võttes arvesse Euroopa Komisjoni 12. aprilli 2005. aasta teatisi “Kiirendada edasiminekut millenniumi arengueesmärkide suunas – Euroopa Liidu panus” ( KOM(2005)0132 ), “Millenniumi arengueesmärkide saavutamise kiirendamine – arengu rahastamine ja abi tulemuslikkus” ( KOM(2005)0133 ) ning “Poliitikavaldkondade seostatus arenguga – aastatuhande arengueesmärkide saavutamise kiirendamine“ ( KOM(2005)0134 );
– võttes arvesse WTO parlamentaarse konverentsi 12. ja 15. detsembri 2005. aasta ning 24.–26. novembri 2004. aasta lõppdeklaratsioone;
– võttes arvesse WTO ministrite konverentsi kuuenda istungjärgu ministrite deklaratsiooni, mis võeti vastu 18. detsembril 2005. aastal Hongkongis;
– võttes arvesse WTO peanõukogu poolt 1. augustil 2004. aastal vastu võetud otsust;
– võttes arvesse WTO ministrite konverentsi neljanda istungjärgu ministrite deklaratsiooni, mis võeti vastu 14. novembril 2001. aastal Dohas;
– võttes arvesse Sutherlandi aruannet WTO tuleviku kohta;
– võttes arvesse ÜRO 8. septembri 2000. aasta aastatuhande deklaratsiooni, milles sätestatakse aastatuhande arengueesmärgid kui rahvusvahelise üldsuse poolt vaesuse kõrvaldamiseks ühiselt kehtestatud kriteeriumid;
– võttes arvesse ÜRO dokumenti “Aastatuhande arengueesmärgid – 2005. aasta aruanne”;
– võttes arvesse ÜRO 2005. aasta tippkohtumise tulemusi;
– võttes arvesse professor Jeffrey Sachsi juhitud ÜRO aastatuhande projekti töörühma aruannet “Investeerimine arengusse: tegevuskava aastatuhande arengueesmärkide saavutamiseks”;
– võttes arvesse ÜRO Peaassamblee resolutsioone A/RES/46/121, A/RES/47/134, A/RES/49/179, A/RES/47/196, A/RES/50/107;
– võttes arvesse ÜRO Peaassamblee poolt 1979. aastal vastuvõetud konventsiooni naiste diskrimineerimise kõigi vormide likvideerimise kohta ja selle vabatahtlikku protokolli;
– võttes arvesse G8 poolt 8. juulil 2005. aastal Gleneaglesis avaldatud Gleneaglesi kommünikeed;
– võttes arvesse ÜRO kaubandus- ja arengukonverentsi (UNCTAD) aruannet “Vähimarenenud riigid 2002. aastal: põgenemine vaesuse lõksust";
– võttes arvesse ÜRO Aafrika majanduskomisjoni 2004. aasta Aafrikat käsitlevat majandusaruannet pealkirjaga "Aafrika kaubanduspotentsiaali avamine";
– võttes arvesse näljavastase võitluse tippkohtumisel moodustatud "Näljahädaga võitlemise viisikut" ja sellele järgnevat ülemaailmset vaesusevastase võitluse üleskutset, mille käivitas Brasiilia president Lula 2005. aasta jaanuaris maailma sotsiaalfoorumil;
– võttes arvesse New Yorgi 20. septembri 2004. aasta nälja ja vaesuse vastast deklaratsiooni, millele kirjutasid alla 111 riigi valitsused, sealhulgas kõik ELi liikmesriigid;
– võttes arvesse 1996. aasta maailma toidufoorumil võetud kohustust vähendada nälgivate inimeste arvu aastaks 2015 poole võrra;
– võttes arvesse kodukorra artiklit 45;
– võttes arvesse rahvusvahelise kaubanduse komisjoni raportit ning arengukomisjoni ja naiste õiguste ja soolise võrdõiguslikkuse komisjoni arvamusi ( A6‑0179/2006 ),
A. tuletades meelde, et võitlus vaesusega on kõige tähtsam tegevus;
B. arvestades, et seos ühelt poolt kaubanduse ja teisalt vaesuse kõrvaldamise ning arengu vahel on äärmiselt keerukas ja sõltub konkreetsetest asjaoludest, mis väga sageli puudutavad paljusid tegureid, nagu siseturu suurus, loodusvarade olemasolu, vahemaad ja muud objektiivsed tingimused, kuid eriti mõjutab seda asjaolu, kas siseturg ja väliskaubandus on omavahel õigetes vastastikustes suhetes või mitte;
C. arvestades, et kaubandus on vahend arengu toetamiseks ja vaesuse kõrvaldamiseks, kuid üle miljardi inimese maailmas, põhiliselt vähimarenenud maades, kannatab endiselt äärmist vaesust (alla 1 dollari päevas) ning 1,5–3 miljardit inimest elab allpool vaesusepiiri (2 dollarit päevas) ning arvestades, et need arvud on viimase paari aasta jooksul pigem suurenenud kui vähenenud, kuigi majanduskasv Hiinas ja Indias on oluliselt vähendanud vaeste inimeste hulka, nii et äärmises vaesuses elavate inimeste, kelle kasutada on alla 1 dollari päevas, osakaal kogu rahvastikust on alates 1981. aastast vähenenud peaaegu poole võrra, st 40 protsendilt 21 protsendile;
D. arvestades, et vaesuse likvideerimine eeldab demokraatlikku osalust ja majandusstruktuuride muutmist, et tagada rikkuse õiglasem jaotus;
E. arvestades, et vaesust määratletakse kui „inimese seisundit, mida iseloomustab piisava elukvaliteedi ning muude kodaniku-, kultuuriliste, majanduslike, poliitiliste ja sotsiaalsete õiguste kasutamiseks vajalike ressursside, võimaluste, valikute, julgeoleku ja võimu pidev või krooniline puudus";
F. arvestades, et arengumaades on viimase 25 aasta jooksul sisemajanduse kogutoodang (SKT) elaniku kohta kasvanud 30 protsendi võrra, kuid erinevus sissetulekus inimese kohta maailma vaeseimate ja rikkaimate riikide vahel on samal ajal enam kui kahekordistunud;
G. arvestades, et rahvastiku kiire kasv arengumaades tähendab, et saavutatud majanduskasvu kõrge määr ei ole sageli piisav, et tagada sellist SKT kasvu elaniku kohta, mis vähendaks oluliselt vaeste arvu terves reas vähimarenenud maades;
H. arvestades, et rahu ühiskonnas on kaubanduse ja vaesuse vahelise tegeliku omavahelise suhte vajalik tingimus; hea valitsemistava, sealhulgas loodusvaradest laekuva tulu õige haldamine on oluline rahu säilitamiseks ühiskonnas; arvestades, et ekspordi spetsialiseerumine mõnedele toodetele, eriti teemantidele, naftale, puidule ja narkootilistele taimedele, on seotud kõrgendatud konfliktiohuga; arvestades, et 60 protsenti vähimarenenud riikidest on viimasel 15 aastal kokku puutunud erineva intensiivsuse ja kestusega konfliktiolukordadega, mis enamikel juhtudel on puhkenud pärast majandusseisakut või majanduse taandarengut, põhjustades pikaajalisi negatiivseid tagajärgi riigi või piirkonna majanduskasvule;
I. arvestades, et viimase kümne aasta jooksul on kõige vaesemate riikide osa maailmakaubanduses vähenenud ning kasvanud on nende sõltuvus madala lisandväärtusega toodetest, mille hinnad kõiguvad olulisel määral;
J. arvestades, et liberaliseerimiskiiruse ning sotsiaal- ja keskkonnanormide vaheline ülemaailmne tasakaalustamatus suurendab erinevust rikaste ja vaeste vahel nii tööstus- kui ka arenguriikides ning esitab väljakutse Euroopa Liidu kui sotsiaalse ühtekuuluvuse, säästva arengu ja industrialiseerimise ruumi ülesehitamisele;
K. arvestades, et on vaja mitmepoolset õiglast kaubandussüsteemi, mille eesmärk on vaesuse kõrvaldamine, täieliku tööhõive tagamine, demokraatia tugevdamine ja säästva arengu edendamine; arvestades, et kõnesolev süsteem peab põhinema õigesti suunitletud ja tasakaalustatud eeskirjadel, mis on hädavajalikud selleks, et vaeseimad riigid saaksid tulemuslikumalt osaleda rahvusvahelises kaubanduses, mitmekesistada oma majandust ning seista vastu globaliseerumisele, tagades samal ajal hüvede õiglase jaotamise;
L. arvestades, et nn arengumaad on täiesti erinevate riikide rühm, kuhu kuuluvate riikide sotsiaalmajanduslik olukord, tootmisstruktuurid ja ekspordisuutlikkus erinevad oluliselt; arvestades, et kui tegelikult kõnelda nende riikide suutlikkusest leida liberaliseeritud keskkonnas uusi turge kogu maailmas, langeb kaalukauss arenevate riikide kasuks, jättes nõrgemad riigid, eriti Sahara kõrbest lõuna poole jäävad Aafrika riigid halvemasse olukorda;
M. arvestades, et Euroopa kaubanduspoliitika kolmandate riikidega, mille puhul on rõhk asetatud diferentseeritud lähenemisele kaubanduses vastavalt sooduskaubandussüsteemile, võimaldab vaeseimatel riikidel saada erilisi ja soodsaid eksporditingimusi (tavalisest madalamad tollimaksud, maksuvabad või vähendatud maksumääraga ekspordikvoodid jne); arvestades, et üldine tollitõkete kaotamine, mis ühtlustab juurdepääsutingimused ühenduse turgudele, seab ohtu kõige nõrgemate riikide võime konkureerida võrdväärselt võimsate ekspordiriikidega ning seega ka tulla toime mahajäämusega arengus;
N. arvestades, et vastavalt Maailmapanga, ÜRO Keskkonnaprogrammi ja ÜRO Arenguprogrammi aruandele "elab kolm neljandikku maailma vaestest maapiirkondades ja nende toimetulek sõltub üksnes keskkonnast";
arvestades, et põllumajandus tagab tööhõive ja elatise enam kui 60 protsendile vähimarenenud maade tööjõust, kuigi samal ajal on see kõige enam moonutatud sektor, ning arvestades, et juurdepääs põllumajandustoodete turule on vaesuse vähendamise üks võtmeküsimusi;
P. arvestades, et vaestele on raskendatud juurdepääs sellistele loodusvaradele, nagu vesi ja maa või energia, ning sellistele põhiteenustele, nagu meditsiin, tervishoid ja haridus, ning sellistele olulistele kaupadele, nagu ravimid;
Q. arvestades, et viimase 30 aasta jooksul on pidev nälg ja laste tööjõu kasutamine arengumaades vähenenud poole võrra, keskmine eluiga on suurenenud 46 aastalt 64le ning väikelaste suremus langenud 18 protsendilt 8 protsendile; arvestades, et praegu on 70% arengumaade elanikkonnast juurdepääs puhtale joogiveele, võrreldes 45% aastal 1980;
R. arvestades, et enamuses vähimarenenud maades ei ole inimeste elu ja elatusallikad otseselt seotud rahvusvahelise majandusega ning suure tõenäosusega viiks ekspordil rajanev kasv "kasvusaarekeste" ("enclave-led growth") tekkele riikides, mis ekspordivad töödeldud kaupu, mineraale ja naftat, mida võib eriti täheldada põllumajandusliku ekspordiga vähimarenenud maades, kus kaupade ja põllumajandussaadustega kauplemisest saadavad tulud vähenevad tootjatel ja kasvavad vahendajatel; arvestades, et majanduskasv nõuab mitte lihtsalt ekspordi laienemist, vaid ka sissetuleku teenimise võimaluste avardumist kogu majanduse lõikes, eriti arengusidemete tugevdamist põllumajandusliku ja mittepõllumajandusliku tegevuse vahel;
S. arvestades, et konkureerimiseks maailma põllumajandussaaduste hindadega soovitatakse maailma kõige vaesematel riikidel keskenduda vähesele arvule üksnes ekspordiks mõeldud toodetele; arvestades, et sellest tulenev ühe kultuuri viljelemine toob kaasa kohaliku elanikkonna toitmiseks mõeldud traditsiooniliste kultuuride kasvatamisest loobumise ning üha enam satutakse sõltuvusse põhitoiduainete impordist ja maailmaturgude kontrollimatust hinnakõikumisest;
T. arvestades, et vaestes riikides sõltub oma toodete maailmaturule eksportimise väärtus tasuvate hindade säilitamisest, eriti arenenud riikides; arvestades, et praegune suundumus tollitõkete kaotamisele tekitab paratamatult hinnalanguse nendel turgudel, seades ohtu maailma vaeseimate riikide arenguväljavaated;
U. arvestades, et vastavalt Maailmapanga, Rahvusvahelise Valuutafondi (IMF) ja ÜRO andmetel põhinevale uurimusele on viimase 20 aasta jooksul läinud kaubanduse liberaliseerimine Sahara kõrbest lõuna pool asuvatele Aafrika aladele maksma 272 miljardit USA dollarit; arvestades, et ulatuslik vaesus suurendab majandusseisaku võimalikkust ja paljud selle piirkonna riigid viivad läbi väga ambitsioonikaid majandusreforme, et pääseda sellisest vaesusest; arvestades, et rahvusvahelise üldsuse oskusteadmised ja abi on selles valdkonnas väga vajalikud;
V. arvestades, et aastatuhande arengueesmärkide saavutamine ja vaesuse vastu võitlemine maailmas nõuab kaubanduskeskkonda, kus arengumaadel on tegelik juurdepääs arenenud riikide turgudele, võrdsemaid kaubandustavasid, kindlalt kehtestatud keskkonna- ja sotsiaalsete õiguste kaitse norme, mittejätkusuutliku võlakoorma tõhusat kergendamist ning kõigilt doonorriikidelt mitte niivõrd toetussummade, vaid abi tõhususe suurendamist, sidudes abi programmidega, mis reformivad majandus- ja sotsiaalstruktuure ja parandavad demokraatlikku valitsemist;
W. arvestades, et vaeste riikide ekspordimahu suurendamine on nende arengu vajalik eeltingimus, kuid üksnes sellest ei piisa; arvestades, et eelmainitu aitab suurendada loodava rikkuse hulka, ei taga see siiski automaatselt tootmissektoris töötava kohaliku elanikkonna sotsiaalsete tingimuste paranemist;
X. arvestades, et väliskaubandus võib olla sotsiaalse ja majandusliku arengu oluline vahend, kui riigid suudavad algjärgus kaitsta oma turge ja avada neid järk-järgult hiljem, kui riikidel on juba tugev institutsioonide raamistik ning selged sotsiaal- ja keskkonnanormid; arvestades, et Aafrika vähimarenenud maad on võtnud põhjaliku ja kiirema liberaliseerimise kohustuse kui Aasia vähimarenenud maad, kellel on üldiselt õnnestunud edukamalt vaesust vähendada ning kes on olnud edukamad turuga rohkem arvestava töödeldud toodete ekspordi arendamisel, osaliselt tänu piirkondlikele kaubandus- ja investeerimissidemetele;
Y. arvestades, et väliskaubandus on sotsiaalse ja majandusarengu tähtis vahend; arvestades, et uuringud, mis põhinevad selliste allikate andmetele, nagu IMF, Maailmapank ja ÜRO, viitavad otsesele seosele riigi majandusvabaduse ja rikkuse vahel;
Z. arvestades, et liberaliseerimine vähendab või kõrvaldab olemasolevad moonutused ja annab suurema stiimuli investeeringuteks, tehnoloogia siirdeks ning kasvava konkurentsi tõttu ka majanduse tõhustamiseks; arvestades, et kaubandustõkete kõrvaldamine võib oluliselt stimuleerida arengumaid muutma oma toodangut, et paremini kasutada madala tööjõukulu ja loodusrikkuste suhtelisi eeliseid;
AA. arvestades, et väliskaubandus võib olla võimalus vaesuse vähendamiseks tingimusel, et kaubanduspoliitikat rakendatakse läbimõeldult koos seda täiendava sise- ja välispoliitikaga;
BB. arvestades, et aastatel 1999–2001 moodustas kaupade ja teenuste eksport ja import keskmiselt 51% vähimarenenud maade SKTst, mis on enam kui suure sissetulekuga OECD riikidel, kellel oli see 43% samas ajavahemikus; arvestades siiski, et jätkusuutlikkuse säilitamiseks peavad rahvusvahelise kaubanduse eelistega kaasnema investeeringud füüsilisse, inim- ja sotsiaalkapitali ning institutsioonidesse, neile lisanduma ettevõtlikkus, innovatsioon ja tehniline progress, mis sõltub jätkusuutlikust, tõhusast ja tulemuslikust rahvusvahelisest abist ning võlakohustuste vähendamisest;
CC. arvestades, et arengumaade, eriti vähimarenenud maade kaasamine maailmakaubandusse on Doha arengukava üks peamisi eesmärke;
DD. arvestades, et keskkonna- ja sotsiaalnormide edendamine mitmepoolse kaubandussüsteemi raames, arengumaade õiglane integreerimine maailmakaubanduse süsteemi ja WTO parem toimimine peavad olema ELi kaubanduspoliitika põhieesmärgid ja -vastutus, kuna EL on suurim kaubandusblokk maailmas ning arengumaade tähtsaim kaubanduspartner;
EE. arvestades, et vastavalt komisjoni hiljutistele aruannetele puudutab 70% maailma tariifsete ja mittetariifsete tõkete mahust kaubandust arengumaadega;
FF. arvestades, arengumaad leppisid Marrakechis kokku alustada teenuseid puudutavaid läbirääkimisi tingimusel, et tagatakse täielik paindlikkus mistahes teenindussektori läbirääkimistesse lülitamise või sellest väljaarvamise osas;
GG. arvestades, et tööstusriikidele kuulub 90% kõigist patentidest, ning arvestades, et farmaatsiatoodete puhul tekitab see sageli raskusi tervishoiuprobleemidega toimetulekul;
HH. arvestades, et kasvanud teenuskaubandus arenenud riikide ja arengumaade vahel võimaldab senisest enam anda edasi oskusteavet, mis võib samuti parandada juurdepääsu põhiteenustele, kommunikatsioonidele ning hästitoimivale pangandus- ja kindlustussektorile;
II. arvestades, et 1,3 miljardist vaesuses elavast inimesest on 70% naised; arvestades, et kogu maailmas on naised jäetud ilma vajalikest võimalustest parandada oma majanduslikku ja sotsiaalset seisundit, nt omandi- või pärimisõigused, või juurdepääsu haridusele või töökohtadele, kuigi samas on naistel lisavastutus laste ja majapidamise eest hoolitsemisel;
JJ. arvestades, et paljudes riikides ei ole naistel meestega võrdset juurdepääsu haridusele, koolitusele, laenudele, tehnoloogiale ja teabele, mis on vajalikud selleks, et neil oleks võimalik kasu saada rahvusvahelise kaubanduse laienemisest tulenevatest uutest majanduslikest võimalustest;
KK. arvestades, et kaubanduse laiendamise poliitika mõju naistele sõltub naiste positsioonist kohalikus, piirkonna ja riigi majanduses ning nende rollist perekonna heaolu ja hoolekande tagamisel ühiskonnas; arvestades, et naiste tööhõive on jätkuvalt majandusliku sõltumatuse võti ning see mõjutab olulisel määral naiste positsiooni ühiskonnas tervikuna;
LL. arvestades, et paljudes arengumaades teenivad madalamate ühiskonnakihtide naised elatist peamiselt väikepõllumajanduses või töötades ekspordile orienteeritud tekstiili- ja rõivatööstuses;
MM. arvestades, et kuna naistel on suurem kontroll pere sissetulekute kasutamise üle, investeerivad nad proportsionaalselt rohkem laste haridusse, tervishoidu ja toitu, mis soodustab võitlust vaesuse vastu;
NN. arvestades, et rikkuse loomine on sotsiaalse progressi seisukohalt elulise tähtsusega ja et EL on maailma suurim eksportija ning teine suurim importija ja tema mõju WTOs kahepoolsete lepingute kaudu kujundab rahvusvahelise kaubanduspoliitika ja selle eeskirjade piirjooni,
1. hoiatab, et vaesuse kaotamise nurjumise ülemaailmsed kulud on hiigelsuured inimkannatuste, ebastabiilsuse, konfliktide, korduvate hädaolukordade, rahvusvahelise kuritegevuse, uimastikaubanduse, majandusseisaku, salajase rände ja enneaegse surma seisukohast;
2 . on seisukohal, et kaubandus suudab luua arengumaadele ja eriti vähimarenenud maadele konkreetseid võimalusi, kuid see võib tegelikult viia vaesuse kaotamise ja arengu saavutamiseni üksnes siis, kui sellega kaasneb heatasemeline sisepoliitika;
3. nendib, et kaupade ja teenuste vaba liikumise põhimõte võib olla tõhus viis, kuidas abistada vaestel riikidel areneda tingimusel, et eelkõige võetakse arvesse nende probleeme ja huve;
4. kutsub komisjoni käsitlema oma rahvusvahelise päevakorra kõige tähtsama küsimusena kaubanduseeskirjade kehtestamist ning arenguõiguse, eriti keskkonna- ja sotsiaalnormide järgimist kui ainsat võimalust aidata kaasa vaesuse algpõhjuste kaotamisele;
5. nõuab, et hinnataks põhjalikult kehtiva kaubanduspoliitika mõju keskkonnale, tundlikele sektoritele, nagu metsandus ja kalandus, ning vaesusele arenguriikides ja ELis ning et hinnataks, millist mõju avaldavad praeguse Euroopa kaubanduspoliitika kohased tollimaksud ja kaubandustõkked Euroopa tarbijale ning milliseid arengutakistusi need tekitavad maailma arengumaade vaestele inimestele;
6. kinnitab, et õiglane kaubandus võib olla tõhus vahend vaesuse leevendamiseks; arvab aga, et võitlus vaesuse vastu nõuab eelkõige põhjalikku poliitikamuutust nii tööstusriikides kui arengumaades, et kõrvaldada vaesuse tekkepõhjusi õiglaste kaubanduseeskirjade abil, ning et kõigi kaheksa ÜRO aastatuhande arengueesmärgi saavutamist tuleks pidada maailma kaubandussüsteemi ja majanduskoostööd käsitlevate lepingute üle peetavate läbirääkimiste peamiseks eesmärgiks;
7. nõuab tungivalt, et arengumaad lülitaksid kaubanduse oma riiklikusse arengut ja vaesuse vähendamist käsitlevasse poliitikasse; arvab siiski, et kaubandusega seotud meetmeid tuleb kavandada nii, et need ei kahjustaks sisearengu ja vaesuse vähendamise strateegiaid, mille arengumaad on vastu võtnud;
8. juhib tähelepanu ILO 2005. aasta detsembri teatisele, milles tuuakse välja mikrofinantseerimise võimalik roll vaesuse ja võlaorjuse vastu võitlemisel ning samuti selle osa laste tööjõu kasutamise kõrvaldamisel, kuna see on vahend perekonna sissetuleku suurendamiseks; nõuab uuringu läbiviimist, et hinnata mikrofinantseerimise tõhusust ja tegelikku potentsiaali;
9. on kindlalt veendunud, et kaubandus koos abi ja võlakoorma vähendamisega on olulise tähtsusega aastatuhande arengueesmärkide saavutamise seisukohalt aastaks 2015; juhib siiski tähelepanu asjaolule, et selle suure ühise eesmärgi saavutamiseks on ametlikuks arenguabiks vaja eraldada olulisi vahendeid ajavahemikus aastani 2015; sellega seoses nõuab uuringute läbiviimist ning uute jätkusuutlike rahastamismehhanismide sisseviimist, et muuta võimalikuks mainitud eesmärkide saavutamine;
10. tervitab komisjoni presidendi 2005. aasta oktoobris avaldatud teadaannet, et ELis kavatsetakse eriprogrammide abil võtta meetmeid globaliseerumise ohvrite toetuseks; on seisukohal, et kõnesolevate programmidega peaksid kaasnema sotsiaal- ja keskkonnanormide tugevdamine ELis ning kontrolli suurendamine ELi imporditud kapitalikaupade või ELis osutatud teenuste üle;
11. tervitab 2005. aasta juulis Gleneaglesis toimunud G8 tippkohtumise kokkulepet igakülgse finants- ja majanduskava osas, mille eesmärk on toetada arengut Aafrikas, kus on kõige enam äärmist vaesust, eriti aga tervitab otsust täielikult tühistada suurtes võlgades vaeste riikide võlajäägid IMFile, Maailmapangale ja Aafrika Arengufondile kui võimalust täita aastatuhande arengueesmärgid; rõhutab, et seda algatust tuleb laiendada nendele arengumaadele, mis on tegelikkuses tõestanud, et nad töötavad korruptsiooni vähendamise ja läbipaistvuse suurendamise nimel ning kasutavad võlakoorma tühistamisest vabanevad vahendid vaesuse vähendamise strateegiateks;
12. tervitab volinik Mandelsoni valmisolekut, mida ta väljendas 9. veebruaril 2006 Mauritiusel tehtud avalduses, kohaldada vaeste riikide suhtes diferentseeritud lähenemisviisi, mille puhul võetakse arvesse nende arengutaset, ning jätkata neid erinevusi arvestavat tariifsete soodustuste süsteemi;
13. tervitab asjaolu, et Euroopa Liidu ja vaeste riikide vahelised kaubandussuhted on asümmeetrilised, kusjuures viimaste kasuks; usub, et sellised suhted peaksid olema kaubanduse korraldamise aluseks maailmas; kutsub komisjoni arutama WTOs mitme erineva koefitsiendi sisseseadmist, et arvutada tollimaksude vähendamist vastavalt asjaomase riikiderühma olukorrale;
14. kutsub komisjoni toetama järjepidevat tariifipoliitikat, mis võimaldaks diferentseerida kaubanduspoliitikat nii, et see vastaks ka kõige nõrgemate riikide ootustele; seda arvesse võttes nõuab komisjonilt üldiste tollimaksude mõistliku taseme säilitamist, et jätta üldiste soodustuste süsteemi (GSP) kuuluvatele riikidele suhtelised eelised, mis annab neile piisavalt vahendeid oma tootmisstruktuuride moderniseerimiseks;
15. tuletab meelde, et Cotonou partnerluslepingu kohaselt on EL kohustatud kaasa aitama säästvale arengule ja vaesuse kaotamisele Aafrika, Kariibi mere ja Vaikse ookeani piirkonna riikides (AKV) ja arvab, et EL kui tähtis kaubanduses osaleja mitmepoolsetes institutsioonides võiks toetada arengumaade positsiooni tugevdamist, kujundades ühtsemat ja terviklikumat poliitikat vastavalt EÜ asutamislepingu artiklile 178; rõhutab samas teiste rahvusvaheliste abiandjate märkimisväärset panust;
16. rõhutab võlakergenduse tähtsust nende vähimarenenud maade võlgade järkjärgulise tühistamise teel, kus peetakse kinni inimõigustest ja hea valitsemistava põhimõttest ning seatakse esikohale vaesuse kaotamine ja majandusareng;
17. kutsub ELi võtma juhirolli võlakoorma kaotamise skeemide väljatöötamisel ja nende rakendamise toetamisel eesmärgiga saavutada aastatuhande arengueesmärgid;
18. märgib, et ÜRO kaubandus- ja arengukonverentsi (UNCTAD) andmeil elas 2004. aastal 50 vähimarenenud riigis – mis moodustavad üle kolmandiku AKV riikidest – üle 11% maailma rahvastikust (742 miljonit inimest), kuid samas annavad need riigid üksnes 0,6% maailma SKTst;
19. arvab, et on oluliselt tähtis võtta arvesse vaeste riikide kodanike õigust arengule, mitte üksnes nende riikide valitsuste huve, ja et vaesed riigid peavad ise otsustama oma arengustrateegiate ja majanduspoliitika üle ning nende elluviimist juhtima; on seisukohal, et õigus industrialiseerimisele on üks arenguõigusi ning arvab seetõttu, et kõigil riikidel, eriti arengumaadel, kus tööstuse areng on algjärgus, on õigus korraldada oma majandust, et astuda vastu dumpingule sotsiaalküsimusi ja keskkonda puudutavates valdkondades;
20. võtab teadmiseks ÜRO kaubandus- ja arengukonverentsi (UNCTAD) ja teiste institutsioonide hiljutised uurimused, mis näitavad, et kaubanduse ulatuslik liberaliseerimine vähimarenenud maades ei ole andnud piisavalt tulemusi vaesuse pideva ning olulise vähenemise näol ja on soodustanud kaubanduse allakäiku arengumaades, eriti Aafrika riikides; hoiatab, et nende riikide tollitulude täielik kaotamine turu liiga kiire ja vägivaldse avamisega võib tuua katastroofilisi tagajärgi, ja rõhutab nende riikide õigust otsustada ise, kui kiiresti nad oma turu kõigis sektorites avavad;
21. arvab, et WTO kuuendal ministrite konverentsil saavutati mõningast edu seoses eritoodete ja erikaitse mehhanismiga (SSM) ning eri- ja diferentseeritud kohtlemisega (SDT), võttes arvesse arengumaade muret kaubanduse liberaliseerimise ja vastastikuse mõju pärast, kuid toonitab, et palju tööd on veel ees; rõhutab, et eri- ja diferentseeritud kohtlemist tuleb täielikult rakendada läbirääkimistel tollimaksude vähendamise viiside üle põllumajandus- ja tööstustoodetega kauplemisel, et anda vaesematele arengumaadele piisavalt aega oma industrialiseerimispüüete kindlustamiseks;
22. kutsub arengumaade valitsusi koostama ja kohaldama riiklikke arengustrateegiad, mis koondab nende omavahelist kaubandust, mis samas toetab tõhusalt vaesuse vähendamist; märgib, et mainitud jõupingutusi peavad toetama rahvusvahelised arengupartnerid finants- ja tehnilise abi kaudu, et suurendada nii riikliku kui erakaubanduse suutlikkust;
23. kutsub vähimarenenud maid edendama järk-järgulist majanduslikku üleminekut, mille puhul jätkusuutlik majanduskasv üha enam tugineb oma riigi ressursside koondamisel, otseste välisinvesteeringute ligitõmbamisel ja finantsturgude ärakasutamisel, ning tagama, et import oleks üha enam kaetud pigem ekspordi kui abisummadega; märgib, et kõige tõenäolisemalt on seda võimalik saavutada, kui rahvusvaheline abi, võlakergendus, kaubandussoodustused ja välismaiste otseinvesteeringute ligitõmbamise meetmed ning tehnoloogia siire kõik koos toetavad arengut ja vaesuse vähendamist;
24. kutsub arengumaade, eriti põllumajandussaadusi eksportivate vähimarenenud maade valitsusi tegelema rahvastikust tuleneva survega maale ja keskkonna vaesestumisega ning seal, kus põllumajandusmaa vähesus ja liiga madal saagikus ei võimalda tegelda talumajapidamisega, arendama tööjõumahukate mittepõllumajanduslike kaupade tootmist ning tegema tehnoloogilisi muudatusi üksnes elatust andvates tegevusvaldkondades; märgib, et eelneva võiks ühendada "arengusaarekeste" probleemi lahendamisega, arendades samal ajal kaubandusega seotud infrastruktuure, nagu sisetransport ja side, suurendades siseturu ühtlustamist ja leides uusi ekspordiartikleid, näiteks töödeldud kaupade ja turismi valdkonnas;
25. rõhutab vajadust suurendada ELi edasist osalust ettevõtete sotsiaalse vastutusega seotud algatustes, et jõuda põhimõttelisele kokkuleppele siduvate ja vastutustundlike eeskirjade suhtes, mis vastavad inimõiguste normidele ja ILO standarditele ning kehtivad ELi ettevõtete suhtes, kes tegelevad kaubanduse ja tootmisega kolmandates riikides;
26. kutsub ELi lisama eeskätt jäätmekaubanduse tagajärjed kaubanduskokkulepete jätkusuutlikkuse ekspertiisidesse, et jõuda kahjulikke jäätmeid puudutavate normide väljatöötamiseni;
27. peab vajalikuks arendada arengumaade kaubandussuhteid ja piirkondadevahelist mõõdet lõuna-lõuna teljel, rajada kohalikke turge ning suurendada elanikkonna juurdepääsu kaupadele ja teenustele, eriti aga kindlustada kooskõlas aastatuhande arengueesmärkidega riiklike investeerimisprogrammide abil juurdepääs põhiteenustele, nagu joogivesi, tervishoid, energia, transport ja haridus;
28. on seisukohal, et majandusliku integratsiooni puudumine ning kõrged tariifsed ja mittetariifsed kaubandustõkked arengumaade vahel pidurdavad nende maade kõiki potentsiaalseid arengutegureid; arvab, et kaubanduse suurem avamine lõunapiirkonna riikide vahel tooks kasu arengumaadele; märgib siiski, et vähimarenenud maad võivad osutuda tõrjutuks lõuna-lõuna teljel toimuvas kaubanduses ja seetõttu ergutab otseseid välisinvesteeringuid piirkonnas, tehnoloogia siiret, odavamate finantseeringute suunamist enam arenenud arengumaadest vähimarenenud maadesse ning kolmepoolseid suhteid arengumaadega, samuti erisätete lisamist piirkondlikesse kokkulepetesse; juhib tähelepanu piirkondlike turgude loomise tähtsusele; arvab, et enamarenenud riigid peaksid näitama head eeskuju sellega, et kaotavad kaubandustõkked eesmärgiga edendada vaeste riikide kaubandust;
29. tervitab algatuse "Kõik peale relvade" rakendamist Euroopa Liidu poolt, mis võimaldab vähimarenenud maadel eksportida tollimaksude ja -kvootideta kogu oma toodangut Euroopa turgudele; soovitab tungivalt kõigil arenenud riikidel ja arenenud arenguriikidel järgida seda eeskuju; tervitab sellealast kokkulepet, mis saavutati hiljutistel WTO läbirääkimistel Hongkongis; avaldab siiski kahetsust, et ikkagi on võimalik säilitada piiranguid toodetele, mis on olulise tähtsusega vähimarenenud maadele;
30. hoiatab olemasoleva ohu eest, mille puhul "Kõik peale relvade" algatust võib kuritahtlikult moonutada kolmepoolse kaubanduse mitteõiguspäraseid vorme kasutades, mis häirib ohtlikult turgude tasakaalu ja hindade tasuvust, andmata vähimatki reaalset tulu kohalikule elanikkonnale, kes töötavad vaeste riikide tootmissektoris;
31. nõuab komisjonilt, et see toetaks turgude avanemist, võttes kaubanduse reguleerimiseks asjakohaseid meetmeid, et kõrvaldada mainitud ohud; soovitab sellega seoses, et "Kõik peale relvade" algatust tuleks täiendada kaitseklausliga, sidudes asjaomaste riikide ekspordi maksimumtaseme nende tegeliku tootmisvõimsusega; nõuab samuti, et komisjon võtaks kiiresti meetmeid geograafiliste tähiste ja päritolunimetuste kvaliteedikontrolli mehhanismide olulise parandamise tagamiseks;
32. kutsub komisjoni töötama rahvusvahelist kaubandust käsitlevate läbirääkimiste läbipaistvuse suurendamise nimel ning võtma arvesse nende arengumaade muresid, kes ei ole suutelised pidama mitmeid kaubandusläbirääkimisi samal ajal, ning kutsub komisjoni jätkama ja suurendama arengumaadele antavat tehnilist abi, mis võimaldab neil parandada kaubandusläbirääkimiste pidamise oskust ja tõhusust;
33. on seisukohal, et asjakohane, mitmepoolselt kokkulepitud kaubanduspoliitika on oluliselt tähtis vaesuse vähendamisel ning et vaesuse vähendamise olulised poliitikavalikud võib koondada kolme põhilise küsimuse ümber:
A. juurdepääs turule ning riigisiseseid toetusi ja eksporditoetusi käsitlevate normide tasakaalu viimine;
B. eri- ja diferentseeritud kohtlemise ning arengut käsitlevate soodussätete tunnustamine, "kasutuselevõtmine" ja kohaldamine;
C. arengumõõtme igakülgne arvessevõtmine tervet rida erinevaid küsimusi käsitlevate poliitikavaldkondade puhul, mis ei ole "klassikalised kaubandusvaldkonnad",
34. rõhutab tehnilise abi ja võimekuse suurendamise programmide tähtsust, mida rahastatakse jätkusuutlikult, eelkõige selleks, et abistada arengumaadel määratleda oma kaubandushuvid ning pidada kaubandusläbirääkimisi; tervitab sellega seoses korraldusliku külje paranemist ja enesekindluse kasvu arengumaades, eriti vähimarenenud maades;
35. rõhutab kaubanduse suutlikkuse suurendamise tähtsust, et tõsta AKV riikide võimet määratleda vajadusi ja strateegiaid, pidada läbirääkimisi ja toetada piirkondlikku lõimumist ning osaleda selles protsessis, et eeskätt mitmekesistada ja toetada piirkondlikku lõimumist, tõhustada tootmis-, tarne- ja kaubandussuutlikkust ning korvates kohandamiskulusid ja suurendades samuti nende riikide suutlikkust tõmmata ligi investeeringuid, kaitstes samal ajal kohalikke algusjärgus tööstusharusid;
36. tervitab programmi "Aid for trade" ulatuse laiendamist, nii et see ei piirdu vähimarenenud maadega, vaid hõlmab ka teisi arengumaid; kahetseb aga asjaolu, et see varem kokkulepitud abi on nüüd muudetud sõltuvaks abisaajate täiendavatest kaubanduslikest järeleandmistest; rõhutab, et nimetatud abi tuleb finantseerida uutest vahenditest ja et sellega ei tohi kaasneda vahendite ümberpaigutamist, mis on juba eraldatud muudeks arengualgatusteks, nagu aastatuhande arengueesmärgid;
37. nõuab, et komisjon algataks eriprogrammi Sahara kõrbest lõunapool asuvate riikide abistamiseks sellistes valdkondades, nagu juurdepääs veele ja ravimitele, avalikud teenused ja põllumajandus ning oskusteabe siire, kasutades selleks erinevaid vahendeid, sealhulgas teenuskaubanduse suurendamist;
38. tervitab komisjoni uut Aafrika arengustrateegiat, mis ületab tavalise humanitaarabi piirid ja mille eesmärk on algatada majanduse ja sotsiaalvaldkonna ümberstruktureerimist; kutsub komisjoni ja liikmesriike tegema strateegia rakendamiseks tihedat koostööd;
39. rõhutab piisava tehnilise abi tähtsust arengumaade abistamisel; rõhutab samuti vajadust innustada nõrga ja haavatava majandusega riike lülitama kaubanduse oma riiklikusse arengupoliitikasse ja vaesuse vähendamise strateegiatesse;
40. nõuab suuremat paindlikkust üleminekuperioodide osas, mida antakse arenguriikidele, kui nad GATTi raames võtavad piirkondlike kokkulepetega endale kohustusi;
41. nendib, et põllumajandus on endiselt peamine sissetulekuallikas ja tööhõive tagaja enamikes arengumaades, eriti kõige vaesemates, ning seetõttu rõhutab ELi ettepaneku tähtsust kaotada eksporditoetused aastaks 2013; toonitab, et selleks on vaja ka samasugust ettepanekut teistelt WTO liikmetelt; kutsub ELi jätkama teiste – vahel varjatud – eksporditoetuse vormide (ekspordilaen, toiduabi, riiklikud ettevõtted jne) kaotamise toetamist, et vähendada olemasolevat tasakaalustamatust põhja–lõuna suuna kaubanduses ning muuta vaeste riikide põllumajandus tulutoovamaks;
42. tervitab otsust kaotada aastaks 2013 eksporditoetused põllumajanduses ja nõuab veel kord, et juba langetatud otsuste täideviimist märgatavalt parandataks; kuivõrd aga eksporditoetused moodustavad üksnes 3,5% ELi kõigist põllumajandusetoetusest, nõuab tungivalt, et komisjon jätkaks arutelu kõigi tööstusriikide riiklike põllumajandustoetuste ja tariifide vähendamise viiside lõplikuks väljatöötamiseks;
43. rõhutab selliste kaupade tähtsust arengumaade jaoks, nagu suhkur, banaanid ja puuvill; kutsub Euroopa Liitu pakkuma arengumaadele abi nende suhkrusektori reformimiseks; avaldab kahetsust, et Hongkongis ei leitud tõhusat lahendust puuvillaprobleemile;
44. tuletab meelde tungivat vajadust tooreainehindade tasakaalustamise ja varustamise juhtimismehhanismide läbivaatamise järele rahvusvahelistel tooraineturgudel; kutsub komisjoni toetama WTO liikmetest Aafrika riikide ettepanekuid kaasata toorainehindadega seotud meetmed käimasolevasse WTO läbirääkimistevooru;
45. tuletab meelde, et bioloogilise mitmekesisuse säilitamine on looduskaitses ning taime- ja loomahaiguste vastu võitlemisel võtmetegur ning seetõttu on traditsiooniliste kultuuride ja teadmiste vaba kasutamine põllumajanduses riikide või piirkondade õiguspärane valikuvabadus;
46. nõuab, et komisjon tagaks kaubandus- ja koostööpoliitika parema kooskõlastatuse, et osutada sihtotstarbelist abi kaubandusvõimekuse suurendamiseks eesmärgiga tagada ekspordi- ja impordi edasine kasv ning säilitada nende tasakaal, et vältida tulevikus uusi võlakriise ning abistada arengumaade valitsustel:
– kaitsta ja arendada avalikke teenuseid selleks, et kõrvalda vaesusega seotud suuri hädasid, nagu epideemiad, kirjaoskamatus, joogivee nappus ja reoveekäitlemise võimaluste puudumine;
– edendada rikkuse loomiseks vajalikke tingimusi, nagu juurdepääs energiale ning infrastruktuuride, eriti info- ja kommunikatsioonitehnoloogiate arendamine,
47. on seisukohal, et tuleb teha vahet kaubanduslike teenuste ja avalike teenuste vahel; rõhutab, et avalikud teenused peavad GATSist välja jääma, eriti teenused, mis aitavad tagada juurdepääsu eluliselt tähtsatele hüvedele, nagu tervis, haridus, joogivesi ja energia, ning teenused, mis etendavad olulist osa kultuurilise identiteedi seisukohast, nagu audiovisuaalteenused;
48. rõhutab, kui tähtis on ka arengumaadele teenusepakkujate turulepääsu parandamine, säilitades samal ajal kõigi WTO liikmete võimaluse reguleerida oma teenustevaldkonda vastavalt teenuskaubanduse üldlepingule (GATS) , kaasa arvatud erandite võimalus selliste põhiliste sektorite puhul nagu tervishoid, haridus ja audiovisuaalteenused; kahetseb, et WTO läbirääkimiste käigus pole siiani koostatud spetsiaalset raamistikku teenuste jaoks, eriti sektorites, mis pakuvad huvi seoses arengumaade ekspordivõimalustega; nõuab selles valdkonnas olulisi edusamme;
49. nõuab, et komisjon tagaks täieliku paindlikkuse teenuste valdkonnas ja võimaldaks igale riigile vabaduse liberaliseeritavate teenuste nimekirja teenuste lisamiseks või väljajätmiseks;
50. nõuab, et komisjon rakendaks teenustega seonduva kaubanduspoliitika, mis toetab isikute vaba liikumist arengumaades ning aitab kaasa nende teenuseliikide kättesaadavuse suurendamisele, mis kiirendavad arengut ja toetavad vaesuse vähendamist;
51. rõhutab vajadust anda kõige vaesematele arengumaadele vabaduse otsustada, kui kaugele nad lähevad turgude omapoolse avamisega, et kaitsta kõige haavatavamaid riike, lubades neil endil otsustada, kui kiiresti nad jätkavad liberaliseerimist;
52. rõhutab vajadust kättesaadavate ja vastuvõetavate hindadega ravimite järele arengumaades, võttes samal ajal arvesse tootjate probleeme;
53. rõhutab, et vaesus on suuresti naiste probleem ("vaesuse feminiseerumine") ning toonitab vajadust vaadata läbi kaubanduspoliitika sooline mõju, et kavandada valitsuse ja Euroopa riikide osalusega ettevõtetele suunatud toetuste ja positiivse diskrimineerimise meetmete kehtestamise abil poliitika, mis kõrvaldab ja heastab sellised tõrjuvad mõjud, nagu maaomandi koondumine meeste kätte, meeste ränne linnapiirkondadesse ja vaesuse suurenemine maapiirkondades, kohalike turgude hävitamine, madalalt tasustatud, naistele mõeldud töökohtade koondumine eksporditöötlemise piirkondadesse jne;
54. nõuab kaubanduse laienemise soolise mõõtme süstemaatilist analüüsi, et uurida erinevaid suundumusi ja võtta arvesse selliste asjaomaste küsimuste ja tegurite keerukust, nagu naiste juurdepääs majanduslikele ja tehnilistele ressurssidele, nende osalus tööturul, diskrimineerimise ja soolise vahetegemise määrad ja mudelid tööturul, naiste juurdepääs haridusele ja nende haridustase, samuti juurdepääs tervishoiule ja sotsiaalkultuurilistele ressurssidele;
55. nendib, et naised saavad proportsionaalselt vähem kasu kaubanduse liberaliseerimise ja globaliseerumise võimalustest, pigem nad kannatavad nende negatiivsete tagajärgede all, ja seetõttu nõuab tungivalt, et Euroopa Liit pööraks oma kaubandusega seotud abiprogrammides erilist tähelepanu naiste (rahvusvahelises) kaubanduses osalemise võimaluste suurendamisele;
56. märgib, et komisjoni poolt liikmesriikide nimel läbiviidavatel kahe- ja mitmepoolsetel kaubandusläbirääkimistel on komisjon analüüsinud vähe või pole üldse analüüsinud tulevaste kaubanduskokkulepete soolist mõju, ning kutsub komisjoni süstemaatiliselt analüüsima nimetatud valdkonda selles osas, mis hõlmab Euroopa ettepanekute mõju kaubandusläbirääkimistel makro- ja mikromajanduse tasandil;
57. nõuab, et rahvusvahelised majandusinstitutsioonid ja komisjon kavandaksid meetmeid ja programme naiste rolli edendamiseks arengumaade majanduselus, eriti ergutades ettevõtlusvaimu hariduse kaudu ning rahalise abi, sealhulgas mikrokrediitide andmise kaudu;
58. on seisukohal, et sotsiaalne areng on kaubanduspoliitika nurgakivi ning kutsub asjaomaseid rahvusvahelisi organisatsioone ja valitsusi likvideerima igasuguse diskrimineerimise, sealhulgas soolise ebavõrdsuse ja sellega seonduvad takistused, diskrimineerimise palga alusel, tunnustama õigust tasulisele sünnituspuhkusele ning kehtestama miinimumpalga; nõuab naistöötajaid esindavate organisatsioonide kaasamist konsultatsiooniprotsessi;
59. tuletab meelde rahvusvahelises kaubanduses osalejate sotsiaalset vastutust ja nõuab pädevatelt institutsioonidelt erimeetmete võtmist, et tagada puudust kannatavate isikute õiglane juurdepääs tervishoiusüsteemile, korralikule eluasemele, veele, õigusabile, haridusele, koolitusele, elukestvale õppele, spordile ning kultuurile, et vältida nende ennetähtaegset koolist lahkumist ja muuta võimalikuks sujuv liikumine koolist tööturule;
60. on seisukohal, et kaubanduskokkulepped peavad vastama olemasolevatele rahvusvahelistele kokkulepetele, mis käsitlevad inimõigusi ja naiste õigusi, ökoloogilist jätkusuutlikkust ja õigust arengule ning vaesuse likvideerimist;
61. juhib tähelepanu asjaolule, et rahvusvaheline kaubandussüsteem, mis teenib arengu ja vaesuse vähendamise huve, aitab ühtlasi kaasa sotsiaalsele arengule ja korralikule tööhõivele; et kaubanduseeskirjad ei tohiks minna vastuollu ILO kehtestatud sotsiaalnormidega; et võitlus tööalase ekspluateerimise kõigi vormide vastu (sunniviisilise töö ja eriti laste töö keelustamine) koos ametiühinguvabaduse järgimisega on olulise tähtsusega õiglase, kõigi huve teeniva kaubandussüsteemi kujundamisel; kordab taas vajadust uurida kaubanduse ja sotsiaalküsimuste omavahelist seost;
62. palub komisjonil hakata edasiste turgude avamist käsitlevate läbirääkimiste puhul arvesse võtma kaubandusväliseid kriteeriume, et kaubanduse laienemine ei toimuks kohaliku elanikkonna töötingimuste arvelt; samal ajal kutsub ILO liikmeid leppima kokku arengumaade ühiste eeskirjade suhtes, kusjuures kõnesolevate eeskirjade täpne olemus ja nende rakendamine määratakse kindlaks koostöös arengumaadega;
63. rõhutab, et WTOl tuleb selles valdkonnas järgida ILO otsuseid; sellega seoses soovitab, et kui ILO otsustab kohaldada sanktsioone, peaksid riigid saama kasutada kaubandusvahendeid, nagu kaitseklauslite kasutuselevõtt, tollimaksude ajutine ümberhindamine või dumpinguvastaste meetmete võtmine;
64. rõhutab, et vaesuse vähendamine ja säästva arengu edendamine peab olema majanduskoostöö lepinguid (EPA) käsitlevate läbirääkimiste üks keskseid punkte;
65. rõhutab, kui tähtis on mitmepoolsete kaubandusraamistike säilitamine ja tugevdamine; tuletab meelde, et WTOs kui õiglase ja eeskirjadel põhineva rahvusvahelise kaubandussüsteemi kujundamise foorumil tuleks panna erilist rõhku arengumaade läbirääkimisvõime suurendamisele, et võimaldada neil paremini oma kaubandushuvisid esindada ja neid ülemaailmsesse majandusse integreerida;
66. kordab taas oma nõudmist viia läbi WTO kiire ja ulatuslik reformimine, mille tulemusena saavutatakse suurem demokraatlik aruandlus, läbipaistvus ja usaldusväärsus, et selle abil WTO veelgi tõhusamalt lülituks ülemaailmsete küsimuste lahendamise üldisesse raamistikku; nõuab erinevate kaubanduse, arengu ja arengu rahastamisega tegelevate rahvusvaheliste institutsioonide, sealhulgas inimarengu, tervishoiu, töö- ja keskkonnaküsimustega hõivatud ÜRO asutuste tegevuse suuremat kooskõlastatust ja sidusust, et saavutada aastatuhande arengueesmärgid ning ühendada jõupingutused vaesuse kõrvaldamiseks ja kõigile võimaluste loomiseks;
67. nõuab, et Euroopa Parlament kui Euroopa Liidu kodanike õigusjärgne esindaja oleks seotud rahvusvahelist kaubandust käsitlevate kokkulepetega;
68. rõhutab, et võitlus vaesusega on tihedalt seotud inimõiguste kaitse, demokraatlike institutsioonide ja demokraatlike valitsustavade kehtestamisega;
69. tervitab 14. septembril 2005. aastal New Yorgis toimunud ÜRO tippkohtumisel vastuvõetud deklaratsiooni aastatuhande arengueesmärkide saavutamise kohta, milles soovitati kaaluda võimalust seada sisse rahvusvaheline solidaarsusmakse võitluseks AIDSi, tuberkuloosi ja malaariaga, mis võimaldab rahvusvahelisel üldsusel täita oma kohustust kõige vaesemate ees ning samuti aidata kaasa globaliseerumisest tulenevate uute rikkuste võrdsele jaotamisele;
70. arvab, et jõukuse kasvu tulevikus ei mõjuta üksnes kaubandus, vaid eriti majanduse areng, investeerimine kaupu ning teenuseid tarnivatesse väikestesse ja keskmise suurusega ettevõtetesse; kutsub eriti Euroopa Investeerimispanka üles nende sihtrühmade jaoks rohkem programme koostama;
71. rõhutab, kui tähtis on toetada vähimarenenud maid bürokraatia vähendamisel, et riigisisest ettevõtlust ergutada ja välismaiseid turge leida, eriti arengumaade kohalike kogukondade, parlamentide ja kodanikuühiskonna kaasamise teel demokraatlikesse protsessidesse;
72. teeb presidendile ülesandeks edastada käesolev resolutsioon nõukogule, komisjonile ning liikmesriikide valitsustele ja parlamentidele.
SELETUSKIRI
Eriti oluline on, et Euroopa Parlament esitaks oma esimese arvamusavalduse kaubanduse ja vaesuse vahelise sideme kohta ning hakkaks pakkuma välja lahendusi kaubanduspoliitika panuse suunamiseks vaesuse probleemi lahendamisele.
Kaubandus saab kahtlemata olla arengu soodustamise ja vaesuse vähendamise oluline vahend.
Ükski riik ei suuda saavutada teatavat arengutaset ilma oma kaubandust teistele avamata.
Kuid kui liberaliseerimine toimub surve all ja liiga kiiresti ning kui seda ei korrastata piisavalt, on tulemuseks deindustrialiseerimine, keskkonna hävitamine, suurenev sõltuvus ja kiirem vaesumine.
Sidusus on hädavajalik vaesuse enda mõõtme tõttu.
Vaesus, nälg, massilised haigused, igasuguse juurdepääsu puudumine sellistele loodusvaradele, nagu vesi ja põhiteenused, hakkavad saavutama inimkonna ajaloos seniolematut taset ning sellega seoses tuleb vastu võtta olulisi otsuseid.
ÜRO kiitis heaks aastatuhande arengueesmärgid sihiga vähendada nälga surevate inimeste arvu 2015. aastaks poole võrra.
Isegi neid üliväikseid eesmärke ei ole võimalik saavutada ilma tegeliku poliitika muutumiseta.
Pole mingit kahtlust, et selle kokkulepitud eesmärgi puhul ei ole võimalik saavutada tegelikku edu ilma õiglasemaid rahvusvahelisi kaubanduseeskirju kehtestamata.
Sellised probleemid, nagu vaesus, nälg, haigused, keskkonna hävitamine ja kliimamuutused, on väga tihedalt seotud ka meie kõigi turvalisuse ning rahumeelse maailma ülesehitamisega.
Selle eesmärgi saavutamisel on Euroopa Liidul maailma suurima eksportijana ja suuruselt teise importijana eriline kohustus ning mida varem me õigeid otsuseid teeme, seda väiksemad on kulud.
Turu kiirendatud avamise poliitika ja viivitused reageerimisel uutele olukordadele – nagu näiteks Hiina toodete sissetung – asjakohaste seaduste vastuvõtmise kaudu nii piirkondlikul kui ka ülemaailmsel tasandil panevad proovile Euroopa Liidu enese, ohustades industrialiseerimispoliitikat, keskkonnakaitsepoliitikat, jõupingutusi piirkondliku ja sotsiaalse ühtekuuluvuse saavutamise nimel ning püüdeid korraldada põllumajandusturu toimimist.
Kaubanduse panus arengusse
Turulepääsu on sageli käsitletud kui midagi, mis on arengu jaoks automaatselt positiivne.
Kuid tegelikkuses toimib see ainult terves riiklike ja rahvusvaheliste tingimuste kogumis.
Piiride avamine rahvusvahelisele kaubandusele on osutunud edukaks riikides, mis, olles olnud oma majanduse arendamisel üsna protektsionistlikud, otsustasid hiljem avada teatud osa oma turgudest rahvusvahelisele konkurentsile.
Kõik tööstusriigid toimisid niimoodi enne oma turu avamist rahvusvahelisele konkurentsile.
Enne turu avamist peavad olema täidetud mõned tingimused:
– riikliku või piirkondliku institutsioonilise raamistiku olemasolu, sealhulgas sotsiaalse ja majandusliku jõukuse ümberjaotamise korraldamine, ning välise finantssõltuvuse puudumine, mis halvaks valitsuse tegevuse;
– võimalus tegutseda paindlikult otsustamaks, mil määral avada mõni majandussektor, mis on piisavalt tugev turu avanemisele vastuseismiseks;
– mittevastastikuste lähenemisviiside kasutamine ebavõrdsete kaubanduspartnerite puhul;
– riigi finantssuutlikkus toetada mõnda majandussektorit enne turu avamist; see suutlikkus väheneb väga suurel määral juhul, kui riik peab maksma suurt välisvõlga.
Piiride avamine rahvusvahelisele kaubandusele toob kaasa suured kohandamisprobleemid ning on tõendeid selle kohta, et vaesed riigid ei ole võrdselt heas seisukorras, et end kahjulike mõjude eest kaitsta ning võimalusi ära kasutada.
Nagu Euroopa ehitamise puhul ühtekuuluvusfondide toel, on ka antud juhul vaja näha ette lepingute alusel piisavate rahaliste vahendite eraldamine arengumaadele sel ajal, kui neil palutakse avada oma turud tööstusriikidele.
See võimaldaks neil riikidel luua institutsiooniliselt adekvaatse raamistiku, et valmistada oma majandus ette konkurentsiks välispartneritega ning korraldada piirimaksude alandamisega saamata jääva sissetuleku asendamine.
Kahjuks on turu avamise automaatne rakendamine juba praeguseks põhjustanud vaesuse seisukohast suurt kahju.
Paljudes riikides on kiirendatud liberaliseerimine halvendanud vaeste olukorda.
Liberaliseerimine on saavutatud mitmepoolsete kokkulepetega või sagedamini kahepoolsete kokkulepete raames ning tingimuste alusel, mis on seotud kohustustega rahvusvaheliste finantsasutuste ees.
Kaubandusläbirääkimised – eriti olulised vaeste jaoks
Leidub valdkondi, kus mõni muutus, isegi väike, võib rahvusvaheliste kaubandusläbirääkimiste praegust suundumust arvestades vaeste olukorda palju muuta.
Väikesed edusammud keskkonda, põllumajandust ja tooret, avalikke teenuseid ja tervishoidu ning industrialiseerimist mõjutavates kaubandusläbirääkimistes on toonud kaasa väga suurt kasu, eriti naiste ja laste jaoks, ning aastatuhande arengueesmärkide saavutamise suunas liikumisel.
Keskkond
Tänapäeval on võimatu eirata praeguse üleilmastumise ja tootmissüsteemide mõju keskkonnale.
Kuna need probleemid mõjutavad kõiki, on oluline rõhutada, et vaeseid inimesi hakkab keskkonna hävitamine mõjutama kõige esimesena.
“Kõikide elusliikide ja loodusvarade haldamisel tuleb näidata üles mõistlikkust kooskõlas säästva arengu ettekirjutustega.
Ainult nii on võimalik looduse poolt meile antud mõõtmatuid rikkusi säilitada ja oma järeltulijatele edasi anda.
Praeguseid mittesäästvaid tootmis- ja tarbimismudeleid tuleb muuta meie ja meie järeltulijate tulevase heaolu nimel."
ÜRO aastatuhande arengueesmärkide deklaratsioon, 2000.
Näiteid on palju.
Nii töötab 90% kogu maailma kaluritest, keda on kokku 40 miljonit inimest, rannalähedase püügi väiksemahulises sektoris ning need inimesed on valdavalt vaesed.
Kalapüügi liberaliseerimine seab otseselt ohtu nende elatusallika.
Just sel põhjusel tuleks uuesti läbi vaadata praegused kaubandusläbirääkimised WTOs ja kahepoolsetes kaubanduslepingutes, hoidmaks ära turgude täielikku liberaliseerimist sellistes valdkondades nagu metsasaadused, kala ja kalatooted, veevõtt ja -varustus ning loodusparkide, sealhulgas kõrge bioloogilise mitmekesisusega kohtade haldamine, eluvormide patenteerimine, ja traditsiooniliste teadmiste jagamine investorite kasuks.
Kaubandusläbirääkimised hõlmavad miljoneid inimesi, kes on lõpptulemusena sunnitud hülgama oma kodupiirkonnad ja minema elama suurtesse linnadesse ning lõpuks ka välja rändama.
Praegu tehakse mõningaid samme õiges suunas.
ÜRO konventsioon kõrbestumise vastu võitlemiseks, Ramsari märgalade konventsioon ning bioloogilise mitmekesisuse konventsioon, mis tunnustavad seda, et kogukonnad peavad täielikult osalema oma ökosüsteemide haldamises.
Kuid on vaja palju enam poliitilist tahet, et anda neile kavatsustele tõhus kohustuslik õigusraamistik.
Nüüd, mil kliimamuutused on üleilmselt tungiv probleem ning võttes arvesse keskkonna hävitamist, on tasakaalu puudumine ühelt poolt kaubanduseeskirjade ja sanktsioonide ning teiselt poolt leebete keskkonnaseaduste vahel iseäranis kulukas ja ebapiisav ühiskonna vajadustele vastamiseks.
Riikidel ja seadusandjatel lasub tungiv kohustus see viga parandada.
Põllumajandus ja toore
Põllumajandus on veel üks väga tundlik valdkond vaeste olukorra seisukohast ja seda nii tööstusriikides kui ka arengumaades.
Alates Maailma Kaubandusorganisatsiooni (WTO) põllumajanduslepingu allkirjastamisest 1994. aastal käsitletakse toitu järjest enam kui veel üht toodetavat tööstuskaupa, mida müüakse kõikjal neile, kes saavad seda endale lubada.
See on toonud kaasa tohutud muutused vaeste olukorras ja inimeste massilise rändamise linnadesse.
Ning see omakorda on vähendanud toidupoliitika sõltumatust, eriti arengumaades, ja vaeste võimalust saada juurdepääsu ohutule toidule õiglase hinnaga.
Praeguste eeskirjade tulemuseks on kogu maailmas eriti ebaõiglased kauplemistingimused väikese või keskmise suurusega põllumajandustootjate jaoks.
Selle tagajärjeks on erakordselt suure arvu väikeste põllumajandusettevõtete turult kadumine nii lõunas kui ka põhjas.
Monokultuuri soodustatakse samade eeskirjadega, mis toovad suurt kasu rahvusvahelisele põllumajandusärile, millega kaasneb eriliselt suur keskkonnakahju.
Sojaoa kasvatamine söödaproteiiniks Euroopa loomadele, mille tõttu on kannatada saanud tasakaalustatud põllumajandamine Euroopas, Amazonase metsad ja väikepõllumajandustootjad Brasiilias, Argentinas ja Boliivias, on vaid üks võimalik näide sellise poliitika hävitavatest tagajärgedest.
Seetõttu on oluline suunata ümber Euroopa ühine põllumajanduspoliitika eesmärgiga piirduda subsiidiumide andmisel tegelikult säästva põllumajanduse toetamise ning põllumajanduse sotsiaalsete ja territoriaalsete ülesannete kaitsmisega.
Kõik kavatsused seda edasi lükata vaid suurendaksid sotsiaal- ja keskkonnakulusid.
Viimase 15 aasta jooksul on Euroopa Liit kaotanud peaaegu kõik vahendid, mille eesmärgiks on olnud toorme hinna stabiliseerimine, eriti oma suhetes AKV riikidega, väites, et need vahendid ei andnud piisavaid tulemusi (Systmin, Stabex…) või et nad ei olnud kooskõlas WTO eeskirjadega.
Sama ajavahemiku jooksul on tootjate jaoks enamiku toormete hinnad järsult langenud, tuues sellega kaasa äärmiselt rasked tagajärjed maailma vaeste jaoks.
“Miljonid toormetootjad seisavad silmitsi majandussurutisega, mis on isegi tõsisem kui 1930. aastate oma.
1980. aastate lõpus said kohvi eksportivad riigid ekspordi eest ligikaudu 12 miljardit dollarit.
2003. aastal eksportisid nad rohkem kohvi, kuid said eelnimetatud summast vähem kui poole: 5,5 miljardit dollarit”.
ÜRO inimarengu programm, maailma inimarengu aruanne 2005, lk 19.
Toormeturu kontroll ning sellest saadav kasu on praegu tugevalt koondunud üksikute jaemüügiettevõtete haardesse.
“30 esimest kaubahallide korporatsiooni ja toiduga tegelevat korporatsiooni annab 1/3 kogu maailma jaemüügist. … Wal-Mart, maailma suurim ettevõte, müüb rohkem kui 1/3 toiduainetööstuse läbimüügist USAs”.
Sama aruanne, lk 152.
See näib olevat tüüpiline valdkond, milles nii Euroopa Komisjon kui ka WTO peaksid rõhutama selliste vahendite loomist, mis stabiliseeriksid toorme hinna ning looksid mõistliku tasakaalu tootjate ja jaemüüjate tulu vahel.
Teenused ja tervishoid
Juurdepääs miinimumteenustele on inimväärikuse ja demokraatia vajalik tingimus.
Igasugusel edasiminekul juurdepääsu osas avalikele teenustele on kohe tulemused vaesuse vähenemise näol.
Juurdepääs veele on vaeste jaoks eriti tundlik küsimus ning käesoleval sajandil võib see väga suure tõenäosusega olla tulevaste lahkhelide allikaks.
Vee tegelik kasutamine on täiesti mõistusevastane: 70% maailma veest kasutatakse praegu niisutamiseks (millest 60% raisatakse), 22% kulutavad tööstusettevõtted ja ainult 8% läheb inimeste tarbeks.
Oma resolutsioonis veemajanduse kohta arengumaades Euroopa Parlament “rõhutab, et veevarustust tuleks oma olemuselt käsitada kui avalikku teenust.”
Euroopa Parlament, 4. september 2003, resolutsioon komisjoni teatise kohta, mis käsitleb veemajandust arengumaades ning ELi arengukoostöö prioriteete.
Mõne riigi, näiteks Mali valitsus on otsustanud viia veemajanduse tagasi valitsussektori haldusalasse.
Uruguais võimaldas rahvaalgatus muuta põhiseadust eesmärgiga anda valitsussektorile veemajanduse haldamise õigus.
Boliivias tõkestasid vaesed inimesed, kellel oli sidemeid uue, põlisrahva esindajatest koosneva valitsusega, veemajanduse erastamise kahes suuremas linnas (Cochabamba ja El Alto).
Kuna nüüd on teada, et vesi on tulevaste lahkhelide põhjus, peaks Euroopa Liit oma konfliktide ärahoidmise poliitikat silmas pidades hoiduma igasugustest veevarustuse liberaliseerimise nõuetest kõikides kaubandusläbirääkimistes ning ta võiks teha algatuse muuta vesi üldiseks avalikuks hüveks.
Avalikud teenused on osa Euroopa identiteedist.
Kõigi õiglast võimalust omada juurdepääsu põhiteenustele peetakse demokraatia eeltingimuseks ning sellele alusele on rajatud kõik Euroopa riigid.
Vaeste juurdepääs põhiteenustele sellistes valdkondades, nagu tervis ja haridus, on arengumaade arengu ja demokraatia jaoks äärmiselt vajalikud.
Seetõttu ei tohiks liberaliseerimisnõue neid valdkondi hõlmata ning avalike teenuste edendamist tuleks seega rõhutada selleks, et täita ELi välispoliitika eesmärke, milleks on demokraatia ja inimõiguste edendamine.
Rahvatervise tunnustamine põhiõigusena eespool kaubanduskasumit on oluline arengumaadele tehtav soodustus Doha läbirääkimistes.
Iga järgmine samm selle põhimõtte kohaldamiseks, mis annab, nagu lubatud, TRIPS-lepingu reformimise kaudu vaestele tõhusa juurdepääsu ravimitele, mõjutaks vahetult miljonite nende vaeste elu, kes ei saa endale lubada ravimite ostmist, et võidelda haiguste vastu, millel on nende riikide arengu jaoks ääretult negatiivne mõju.
Kaubad ja teenuskaubandus
Industrialiseerimisõigust tuleb arenguõigusena tunnustada nii arengumaade kui ka praeguste tööstusriikide puhul.
ELi poliitika peaks olema suunatud nende põhitingimuste loomisele, mis edendavad kaupade ja teenuste tööstust Euroopas ja mitte vahendina Euroopa investorite jaoks välisriikide majanduste kontrolli all hoidmiseks.
Sotsiaalsete õiguste ja sotsiaalnormide tõhusa kohaldamise puudumine Euroopasse kaupu ja teenuseid eksportivates riikides kujutab endast ohtu Euroopa industrialiseerimisele ja Euroopa töötajate põhiõigustele.
Arengumaade jaoks on industrialiseerimine oluline vaesusega võitlemisel ning enda lahti rebimiseks ilma igasuguse lisandväärtuseta toormest sõltumise nõiaringist.
Vaeste riikide industrialiseerimise jaoks on vajalikud kaks põhitingimust: esiteks, võimalus kaitsta oma tööstustoodangu turge, vähemalt arengu algjärgus, turul tegutsevate väga suurte ettevõtjate eest, nagu seda tegid praegused tööstusriigid, ning teiseks, juurdepääs tehnoloogiale.
Juurdepääs tehnoloogiale tähendab juurdepääsu patentidele, millest 90% on tööstusriikide omandis.
Praegu toimuvate mittepõllumajandustoodete turgude lepingu (NAMA) läbirääkimiste suuna muutmine, mille eesmärk on lubada arengumaadel oma turgu kaitsta, ning kõik TRIPS-lepingus selleks tehtavad muudatused omaksid väga suurt kasulikku mõju arengumaade vaeste jaoks.
Vaesuse vähendamiseks on vaja kiiresti palju ära teha ning palju on võimalik teha kaubanduseeskirjade muutmise kaudu.
Need on vaid mõned ettepanekud arutelu avardamiseks ja sellise rahvusvahelise kaubanduspoliitika elluviimiseks, mis on enam suunatud pikaajalistele probleemidele ja vaesuse vähendamisele, loodusvarade mõistlikumale kasutamisele ning rahumeelse maailma ülesehitamisele.
5.4.2006
ARENGUKOMISJONI arvamus
rahvusvahelise kaubanduse komisjonile
kaubanduse ja vaesuse kohta: kaubanduspoliitika kavandamine eesmärgiga suurendada kaubanduse panust vaesuse leevendamisse
( 2006/2031(INI) )
Arvamuse koostaja:
Danutė Budreikaitė
ETTEPANEKUD
Arengukomisjon palub vastutaval rahvusvahelise kaubanduse komisjonil lisada oma resolutsiooni ettepanekusse järgmised ettepanekud:
1. kinnitab, et õiglane kaubandus võib olla tõhus vahend vaesuse leevendamiseks; arvab aga, et võitlus vaesuse vastu nõuab eelkõige põhjalikku poliitikamuutust nii tööstusriikides kui arengumaades, et kõrvaldada vaesuse tekkepõhjusi õiglaste kaubanduseeskirjade abil, ning et kõigi kaheksa ÜRO aastatuhande arengueesmärgi saavutamist tuleks pidada käimasolevate maailma kaubandussüsteemi ja majanduskoostöö lepingute läbirääkimiste peamiseks eesmärgiks;
2. tuletab meelde, et Cotonou partnerluslepingu kohaselt on EL kohustatud kaasa aitama säästvale arengule ja vaesuse kaotamisele Aafrika, Kariibi mere ja Vaikse ookeani piirkonna riikides (AKV) ja arvab, et EL kui tähtis kaubanduses osaleja mitmepoolsetes institutsioonides võiks toetada arengumaade positsiooni tugevdamist, kujundades ühtsemat ja terviklikumat poliitikat vastavalt EÜ asutamislepingu artiklile 178; rõhutab samas teiste rahvusvaheliste abiandjate märkimisväärset panust;
3. märgib, et ÜRO kaubandus- ja arengukonverentsi (UNCTAD) andmeil elas 2004. aastal 50 vähimarenenud riigis – mis moodustavad üle kolmandiku AKV riikidest – üle 11% maailma rahvastikust (742 miljonit inimest), kuid samas annavad need riigid üksnes 0,6% maailma SKTst;
4. rõhutab, kui tähtis on mitmepoolsete kaubandusraamistike säilitamine ja tugevdamine; tuletab meelde, et WTOs kui õiglase ja eeskirjadel põhineva rahvusvahelise kaubandussüsteemi kujundamise foorumil tuleks panna erilist rõhku arengumaade läbirääkimisvõime suurendamisele, et võimaldada neil paremini oma kaubandushuvisid esindada ja et neid ülemaailmsesse majandusse integreerida;
5. arvab, et WTO kuuendal ministrite konverentsil saavutati mõningast edu seoses eritoodete ja erikaitse mehhanismiga (SSM) ning eri- ja diferentseeritud kohtlemisega (SDT), võttes arvesse arengumaade muret kaubanduse liberaliseerimise ja vastastikuse mõju pärast, kuid toonitab, et palju tööd on veel ees; rõhutab, et eri- ja diferentseeritud kohtlemist tuleb täielikult rakendada läbirääkimistel tollimaksude vähendamise viiside üle põllumajandus- ja tööstustoodetega kauplemisel, et anda vaesematele arengumaadele piisavalt aega oma industrialiseerimispüüete kindlustamiseks;
6. tervitab otsust kaotada eksporditoetused põllumajanduses 2013. aastaks ja nõuab veel kord, et juba langetatud otsuste täideviimisel märgatavalt edasi liigutaks; kuivõrd aga eksporditoetused moodustavad üksnes 3,5% ELi üldisest põllumajanduse toetusest, nõuab tungivalt, et komisjon jätkaks arutelu kõigi tööstusriikide riiklike põllumajandustoetuste ja tariifide vähendamise viiside lõplikuks väljatöötamiseks;
7. rõhutab, kui tähtis on ka arengumaadele teenusepakkujate turulepääsu parandamine, säilitades samal ajal kõigi WTO liikmete võimaluse reguleerida oma teenustevaldkonda vastavalt teenuskaubanduse üldlepingule (GATS), kaasa arvatud erandite võimalus selliste põhiliste sektorite puhul nagu tervishoid, haridus ja audiovisuaalteenused; kahetseb, et WTO läbirääkimiste käigus pole siiani koostatud spetsiaalset raamistust teenuste jaoks, eriti sektorites, mis pakuvad huvi seoses arengumaade ekspordivõimalustega; nõuab selles valdkonnas olulisi edusamme;
8. rõhutab selliste kaupade tähtsust arengumaade jaoks, nagu suhkur, banaanid ja puuvill; kutsub Euroopa Liitu üles pakkuma arengumaadele abi nende suhkrusektori reformimiseks; kahetseb tõhusa lahenduse puudumist Hongkongi puuvillaprobleemile;
9. tervitab programmi "Aid for trade" ulatuse laiendamist, nii et see ei piirdu vähimarenenud maadega, vaid hõlmab ka teisi arengumaid; kahetseb aga asjaolu, et see varem kokkulepitud abi on nüüd muudetud sõltuvaks abisaajate täiendavatest kaubanduslikest järeleandmistest; rõhutab, et nimetatud abi tuleb finantseerida uutest vahenditest ja et sellega ei tohi kaasneda vahendite ümberpaigutamist, mis on juba eraldatud muudeks arengualgatusteks, nagu aastatuhande arengueesmärgid;
10. võtab teadmiseks Hongkongis vastuvõetud arengumeetmete paketi; kahetseb, et vähimarenenud maade toodetele tolli- ja kvoodivaba juurdepääsu andmine arenenud riikide turule võimaldab välja jätta kuni 3% tariifiridadest, mis oluliselt kahandab vähimarenenud riikide tulusid; kutsub kõiki arenenud riike ja edasijõudnud arengumaid järgima ELi algatuse "Kõik peale relvade" eeskuju;
11. rõhutab võlakergenduse tähtsust nende vähimarenenud riikide võlgade järkjärgulise tühistamise teel, kus peetakse kinni inimõigustest ja hea valitsemistava põhimõttest ning seatakse esikohale vaesuse kaotamine ja majandusareng;
12. võtab teadmiseks ÜRO kaubandus- ja arengukonverentsi (UNCTAD) ja teiste institutsioonide hiljutised uurimused, mis näitavad, et kaubanduse ulatuslik liberaliseerimine vähimarenenud riikides ei ole andnud piisavalt tulemusi vaesuse pideva ning olulise vähenemise näol ja on soodustanud kaubanduse allakäiku arengumaades, eriti Aafrika riikides; hoiatab, et nende riikide tollitulude täielik kaotamine turu liiga kiire ja vägivaldse avamisega võib tuua katastroofilisi tagajärgi, ja rõhutab nende riikide õigust ise otsustada, kui kiiresti nad oma turu kõigis sektorites avavad;
13. tuletab meelde tungivat vajadust kaubahindade tasakaalustamise ja varustamise juhtimise mehhanismide läbivaatamise järele rahvusvahelisel kaubaturul; kutsub komisjoni üles toetama WTO liikmetest Aafrika riikide ettepanekuid kaasata kaubahindadega seotud meetmed käimasolevasse WTO läbirääkimistevooru;
14. rõhutab, kui tähtis on kaubanduse jaoks suutlikkuse suurendamine, et suurendada AKV riikide võimet määratleda vajadusi ja strateegiaid, samuti läbirääkimine piirkondliku lõimumise üle, selle toetamine ning sellele protsessile kaasaaitamine, pidades eriti silmas mitmekesistamist ja piirkondliku lõimumise toetamist ning ettevalmistusi liberaliseerimiseks tootmis-, tarne ja kauplemisvõime tõhustamise ning kohandamiskulude hüvitamise teel, samuti suurendades nende riikide võimet investeeringuid ligi meelitada , kaitstes samal ajal kohalikku algusjärgus tööstust;
15. rõhutab edasilükkamatut vajadust WTOd reformida, nii et selle tulemuseks oleks suurem demokraatlik kontroll ja läbipaistvus ning suurem usaldusväärsus;
16. peab vajalikuks arendada arengumaade kaubandussuhteid ja piirkondadevahelist mõõdet lõuna-lõuna teljel, rajada kohalikke turge ning suurendada elanikkonna juurdepääsu kaupadele ja teenustele, eriti aga kindlustada kooskõlas aastatuhande arengueesmärkidega riiklike invsteerimisprogrammide abil juurdepääs põhiteenustele, nagu joogivesi, tervishoid, energia, transport ja haridus;
17. arvab, et jõukuse kasvu tulevikus ei mõjuta üksnes kaubandus, vaid eriti majanduse areng, investeerimine kaupu ning teenuseid tarnivatesse väikestesse ja keskmise suurusega ettevõtetesse; kutsub eriti Euroopa Investeerimispanka üles nende sihtrühmade jaoks rohkem programme koostama;
18. rõhutab, kui tähtis on toetada vähimarenenud riike bürokraatia vähendamisel, et riigisisest ettevõtlust ergutada ja välismaiseid turge leida, eriti arengumaade kohalike kogukondade, parlamentide ja kodanikuühiskonna kaasamise teel demokraatlikesse protsessidesse.
MENETLUS
Pealkiri
Kaubandus ja vaesus: kaubanduspoliitika kavandamine eesmärgiga suurendada kaubanduse panust vaesuse leevendamisse
Menetluse number
2006/2031(INI)
Vastutav komisjon
INTA
Arvamuse esitaja(d) istungil teada andmise kuupäev
DEVE 16.2.2006
Tõhustatud koostöö – istungil teadaandmise kuupäev
Arvamuse koostaja nimetamise kuupäev
Danutè Budreikatè 25.1.2006
Endine arvamuse koostaja
Arutamine komisjonis
13.3.2006
Vastuvõtmise kuupäev
3.4.2006
Lõpphääletuse tulemused
+:
–:
0:
23
Lõpphääletuse ajal kohal olnud liikmed
Margrete Auken, Alessandro Battilocchio, Margrietus van den Berg, Danutė Budreikaitė, Marie-Arlette Carlotti, Thierry Cornillet, Nirj Deva, Fernando Fernández Martín, Michael Gahler, Filip Andrzej Kaczmarek, Glenys Kinnock, Ģirts Valdis Kristovskis, Maria Martens, Miguel Angel Martínez Martínez, Luisa Morgantini, Frithjof Schmidt, Jürgen Schröder, Feleknas Uca, María Elena Valenciano Martínez-Orozco, Anna Záborská.
Lõpphääletuse ajal kohal olnud asendusliikmed
Milan Gaľa, Manolis Mavrommatis and Miloslav Ransdorf.
Lõpphääletuse ajal kohal olnud asendusliikmed (kodukorra art 178 lg 2)
Märkused (andmed olemas vaid ühes keeles)
...
27.4.2006
naiste õiguste ja soolise võrdõiguslikkuse komisjonI ARVAMUS
rahvusvahelise kaubanduse komisjonile
kaubanduse ja vaesuse kohta: kaubanduspoliitika väljatöötamine eesmärgiga suurendada kaubanduse panust vaesuse vähendamisse
( 2006/2031(INI) )
Arvamuse koostaja:
Anna Záborská
ETTEPANEKUD
Naiste õiguste ja soolise võrdõiguslikkuse komisjon palub vastutaval rahvusvahelise kaubanduse komisjonil lisada oma resolutsiooni ettepanekusse järgmised ettepanekud:
– võttes arvesse ÜRO resolutsioone A/RES/46/121, A/RES/47/134, A/RES/49/179, A/RES/47/196, A/RES/50/–107;
– võttes arvesse ÜRO Peaassamblee poolt 1979. aastal vastuvõetud konventsiooni naiste diskrimineerimise kõigi vormide likvideerimise kohta ja selle vabatahtlikku protokolli,
A. tuletades meelde, et võitlus vaesusega on kõige tähtsam tegevus;
B. arvestades, et vaesuse likvideerimine eeldab demokraatlikku osalust ja majandusstruktuuride muutmist, et tagada rikkuse õiglasem jaotus;
C. arvestades, et paljudes riikides ei pääse naised meestega võrdselt ligi haridusele, koolitusele, krediidile, tehnoloogiale ja teabele, mis on vajalikud selleks, et neil oleks võimalik kasu saada rahvusvahelise kaubanduse laienemisest tulenevatest uutest majanduslikest võimalustest;
D. arvestades, et kaubanduse laiendamise poliitika mõju naistele sõltub naiste positsioonist nende kohalikus, piirkondlikus ja riiklikus majanduses ning nende rollist perekonna hoolekande- ja tervishoiuteenuste sotsiaalsel taastootmisel, ning arvestades, et naiste tööhõive on jätkuvalt majandusliku sõltumatuse võti ning see mõjutab olulisel määral naiste positsiooni ühiskonnas tervikuna;
E. arvestades, et seetõttu on üks ELi väljakutsetest kindlaks teha ja edendada naistele kõige kasulikumaid tingimusi ja kaubandusmudelit ning välja selgitada, mida naised vajavad kaubanduse laienemisest kasu saamiseks;
F. arvestades, et vaesust määratletakse kui „inimese seisundit, mida iseloomustab piisava elukvaliteedi ning muude kodaniku-, kultuuriliste, majanduslike, poliitiliste ja sotsiaalsete õiguste nautimiseks vajalike ressursside, võimaluste, valikute, julgeoleku ja võimu pidev või krooniline puudus;
G. rõhutades vajadust partnerluse järele kõige vaesematega, kes peavad olema esimesed partnerid rahvusvahelise majanduspoliitika väljatöötamisel, rakendamisel ja hindamisel, et võidelda vaesuse vastu;
H. arvestades, et 1,3 miljardist vaesuses elavast inimesest on 70% naised; arvestades, et kogu maailmas on naised jäetud ilma vajalikest võimalustest parandada oma majanduslikku ja sotsiaalset seisundit, nt omandi- või pärimisõigused, või juurdepääsu haridusele või töökohtadele, kuigi samas on naistel lisavastutus laste ja majapidamise eest hoolitsemisel;
I. rõhutades, et rahvusvahelise statistika kohaselt on rahvusvahelise kaubanduse arengul üldiselt positiivne mõju, sest aitab vähendada vaesust;
J. arvestades, et paljudes arengumaades teenivad madalamate ühiskonnakihtide naised elatist peamiselt väikepõllumajanduses või töötades ekspordile orienteeritud tekstiili- ja rõivatööstuses;
K. arvestades, et arengumaades tegutsevad naised proportsionaalselt sagedamini mitteametlikus sektoris; arvestades, et naistel on väiksem kontroll maatüki üle, millel nad töötavad, eelkõige seepärast, et maaomandiõigus ja pärimisõigus seavad nad ebasoodsasse olukorda, ning arvestades, et naistel on väiksem juurdepääs kapitalile ja laenudele oma ettevõtetesse investeerimiseks;
L. arvestades, et pidevalt kasvab nende naiste hulk, kes töötavad eksporditööstuses lihttöökohtadel, mis annab neile rohkem võimalusi suurendada sissetulekut ja kontrolli majapidamise sissetuleku kasutamise üle, kuid et need naised saavad sama töö eest proportsionaalselt väiksemat palka kui mehed ning nende töötingimused ja tööga kindlustatus on halvemad kui meestel;
M. arvestades, et kui naistel on suurem kontroll pere sissetulekute kasutamise üle, investeerivad nad proportsionaalselt rohkem laste haridusse, tervishoidu ja toitu, mis soodustab võitlust vaesuse vastu,
1. tunnistab, et kaupade ja teenuste vaba liikumise põhimõte võib olla tõhus viis, kuidas abistada vaestel riikidel areneda tingimusel, et eriti on arvesse võetud nende probleeme ja huve;
2. nõuab kaubanduse laienemise soolise dimensiooni süstemaatilist analüüsi, et uurida erinevaid suundumusi ja võtta arvesse asjaomaste küsimuste ja tegurite keerukust, nt naiste juurdepääsu majanduslikele ja tehnilistele ressurssidele, nende osalust tööturul, diskrimineerimise määrasid ja mudeleid ning soolist jagunemist tööturul, naiste juurdepääsu haridusele ja nende haridustaset ning nende juurdepääsu tervishoiule ja sotsiaalkultuurilistele ressurssidele;
3. märgib, et UNIFEMi esitatud uued andmed näitavad, et tänapäeva globaalses majanduses on vaesed töötavad naised koondunud valdavalt mitteametlikku majandusse, kus nad ei ole tööga kindlustatud ning kus puuduvad sotsiaalhüvitised või töökaitse või on nende sissetulekud liiga napid, et võimaldada neil vaesusest välja rabeleda;
4. võtab teadmiseks, et naised saavad proportsionaalselt vähem kasu kaubanduse liberaliseerimise ja globaliseerumise võimalustest, samas kui nad pigem kannatavad nende tagajärgede all, ja seetõttu nõuab tungivalt, et Euroopa Liit oma kaubandusega seotud abi programmides pööraks erilist tähelepanu naiste võimaluste laiendamisele osaleda (rahvusvahelises) kaubanduses;
5. nõuab, et rahvusvaheliste majandusinstitutsioonide statistikas analüüsitaks süstemaatiliselt palgata tööd, mida teevad peamiselt naised;
6. võtab teadmiseks, et komisjoni poolt liikmesriikide nimel läbiviidavatel kahe- ja mitmepoolsetel kaubandusläbirääkimistel on komisjon analüüsinud vähe või pole üldse analüüsinud tulevaste kaubanduskokkulepete soolist mõju, ning kutsub komisjoni üles analüüsima süstemaatiliselt nimetatud valdkonda selles osas, mis hõlmab Euroopa ettepanekute mõju kaubandusläbirääkimistel makro- ja mikromajanduse tasandil;
7. nõuab, et rahvusvahelised majandusinstitutsioonid ja komisjon toetaksid elu- ja töötingimuste parandamisega seotud parimate tavade vahetamist, eelkõige arengumaades, sealhulgas töö- ja perekonnaelu parema ühitamise abil;
8. palub, et rahvusvahelised majandusinstitutsioonid ja komisjon kavandaksid meetmeid ja programme naiste rolli edendamiseks arengumaade majanduselus, eriti ergutades ettevõtlusvaimu hariduse kaudu ning rahalise abi, sh mikrokrediitide andmise kaudu;
9. on seisukohal, et sotsiaalne areng on kaubanduspoliitika nurgakivi ning kutsub asjaomaseid rahvusvahelisi organisatsioone ja valitsusi üles likvideerima igasugust diskrimineerimist, sh soolist ebavõrdsust ja tõkkeid ning diskrimineerimist palga alusel, tunnustama õigust tasulisele sünnituspuhkusele ning kehtestama miinimumpalka; nõuab naistöötajaid esindavate organisatsioonide integreerimist konsultatsiooniprotsessi;
10. tuletab meelde rahvusvahelises kaubanduses osalejate sotsiaalset vastutust ja nõuab, et pädevad institutsioonid võtaksid erimeetmeid, et tagada puudust kannatavate isikute õiglane juurdepääs tervishoiusüsteemidele, korralikule eluasemele, veele, kohtutele, haridusele, koolitusele, elukestvale õppele, spordile ning kultuurile, et vältida nende ennetähtaegset koolist lahkumist ja muuta võimalikuks sujuv liikumine koolist tööturule;
11. on seisukohal, et kaubanduskokkulepped peavad vastama olemasolevatele rahvusvahelistele kokkulepetele, mis käsitlevad inimõigusi ja naiste õigusi, ökoloogilist jätkusuutlikkust ja õigust arengule ning vaesuse likvideerimist.
MENETLUS
Pealkiri
Kaubandus ja vaesus: kaubanduspoliitika väljatöötamine eesmärgiga suurendada kaubanduse panust vaesuse leevendamisse
Menetluse number
2006/2031(INI)
Vastutav komisjon
INTA
Arvamuse esitaja(d) istungil teada andmise kuupäev
FEMM 16.2.2006
Arvamuse koostaja nimetamise kuupäev
Anna Záborská 21.2.2006
Arutamine parlamendikomisjonis
6.4.2006
24.4.2006
Vastuvõtmise kuupäev
25.4.2006
Lõpphääletuse tulemused
+:
–:
0:
22
1
Lõpphääletuse ajal kohal olnud liikmed
Edit Bauer, Hiltrud Breyer, Maria Carlshamre, Věra Flasarová, Lissy Gröner, Zita Gurmai, María Esther Herranz García, Rodi Kratsa-Tsagaropoulou, Astrid Lulling, Angelika Niebler, Siiri Oviir, Doris Pack, Christa Prets, Teresa Riera Madurell, Amalia Sartori, Eva-Britt Svensson, Anne Van Lancker, Anna Záborská
Lõpphääletuse ajal kohal olnud asendusliige / asendusliikmed
Véronique De Keyser, Lidia Joanna Geringer de Oedenberg, Anna Hedh, Zita Pleštinská
Lõpphääletuse ajal kohal olnud asendusliige / asendusliikmed (kodukorra art 178 lg 2)
Joel Hasse Ferreira (Edite Estrela asendaja)
Märkused (andmed on kättesaadavad ainult ühes keeles)
...
MENETLUS
Pealkiri
Kaubandus ja vaesus: kaubanduspoliitikate kavandamine eesmärgiga suurendada kaubanduse panust vaesuse leevendamisse
Menetluse number
2006/2031(INI)
Vastutav komisjon loa kinnitamisest istungil teada andmise kuupäev
INTA 16.2.2006
Arvamuse esitaja(d) istungil teada andmise kuupäev
DEVE 16.2.2006
FEMM 16.2.2006
Arvamuse esitamisest loobumine otsuse kuupäev
Tõhustatud koostöö istungil teada andmise kuupäev
Raportöör(id) nimetamise kuupäev
Helmuth Markov 13.7.2005
Endine raportöör / Endised raportöörid
Arutamine parlamendikomisjonis
25.1.2006
21.2.2006
19.4.2006
Vastuvõtmise kuupäev
3.5.2006
Lõpphääletuse tulemused
+
-
24
1
2
Lõpphääletuse ajal kohal olnud liikmed
Jean-Pierre Audy, Daniel Caspary, Françoise Castex, Giulietto Chiesa, Christofer Fjellner, Glyn Ford, Béla Glattfelder, Jacky Henin, Sajjad Karim, Caroline Lucas, Erika Mann, Helmuth Markov, David Martin, Javier Moreno Sánchez, Georgios Papastamkos, Godelieve Quisthoudt-Rowohl, Tokia Saïfi, Peter Šťastný, Johan Van Hecke, Daniel Varela Suanzes-Carpegna, Zbigniew Zaleski
Lõpphääletuse ajal kohal olnud asendusliige / asendusliikmed
Bastiaan Belder, Margrietus van den Berg, Reimer Böge, Philip Bradbourn, Danutė Budreikaitė, Elisa Ferreira, Jörg Leichtfried
Lõpphääletuse ajal kohal olnud asendusliige / asendusliikmed (kodukorra art 178 lg 2)
Esitamise kuupäev
10.5.2006
Märkused (andmed on kättesaadavad ainult ühes keeles)
