Jonathan Sacks: "Euroopa peab ekstremiste marginaliseerima"
Kultuur
2008-11-20 - 16:52
Sacks: "Religioonid on nagu ilm - mõnikord meeldib, mõnikord mitte" Ühendkuningriigi ühinenud juudi koguduste ülemrabi Sir Jonathan Sacks külastas kolmapäeval Euroopa Parlamenti.
Pärast parlamendiliikmete ees kõnelemist andis rabi eksklusiivse intervjuu kultuuridevahelise dialoogi kohta, märkides, et ekstremistide asemel peaksime kangelastena kohtlema mõõdukate poliitiliste vaadete esindajaid.
Euroopa ja Ameerika pakuvad veidi erinevaid mudeleid mitme-rassiliseks ja mitme-usuliseks ühiskonnaks.
Mida saavad kõnealused kaks teineteiselt õppida?
Ameeriklased on alati pidanud uustulnukaid integreerima, mistõttu "püha lepingu" kontseptsioon on alati USA poliitilise kultuuri osa olnud.
Samas tuli see kontseptsioon reformatsiooni-järgsest Euroopast suures osas heebrea piibli toel.
Kuna kontseptsioon suudab ühendada erinevaid kultuurirühmi, siis soovitan Euroopal selle juurde naasta.
Ühiskonna üles ehitamisel peab kaasama kõik kui ehitajad - kui te panustate millessegi, kuulute te sellesse.
Nii et USA sai idee Euroopalt, kes samal ajal ise selle unustas.
Kontseptsioon sündis 17. sajandil, kui Euroopa rahvad pidi leidma viisi end ühendada.
Romantiline reaktsioon ratsionalismi vastu 19. sajandil lõi rassil põhinevad rahvusriigid.
Kui määrata rahvuse rass või religioon, on tegu välistava rahvaga.
Me teame, kuhu see viis - kahe maailmasõja ning holokaustini.
Olete kohtunud radikaalsete islamiusulistega - kas räägite tõesti kõigiga?
Kui rääkida kõigiga, siis tulemuseks on see, et nad tunnustavad sinu õigust rääkida ning kui partnerit dialoogis.
Keegi, kes eitab minu eksistentsi, identiteeti või õigust omada õigusi, ei saa olla partner dialoogis.
Seega pole küsimus selles, kuidas me räägime ekstremistidega, küsimus on selles, kuidas me räägime mõõdukate vaadete esindajatega, et saaksime ekstremistid isoleerida.
Euroopa peab julgustama mõõdukaid ning marginaliseerima ekstremiste.
See on poliitiline väljakutse, sest kahjuks meedia õigustab ekstremiste.
Kui sa kaaperdad naftatankeri, lased midagi õhku või tapad inimesi, saad sa tähelepanu.
Seega meedia struktuur teeb ekstremistidest rahulolematute noorte inimeste jaoks rollimudelid.
Neist saavad kangelased ja siis inimesed ütlevad: "Oh, ma tahan nende sarnane olla."
Armas aeg, nii kaua, kui meil pole vastujõudu, on kõik hädas.
Seega, ärge rääkige ekstremistidega, vaid tehke mõõdukatest kangelased.
Mõeldes Lähis-Ida peale...
Kas religioonid ei peaks olema vahendiks teineteise mõistmisel, mitte andma põhjust sõdimiseks?
Religioonid on nagu ilm.
Mõnikord paistab päike ja sulle meeldib ilm, mõnikord on märg ja külm ja sulle ei meeldi see.
Ilma heade ja halbade elementideta religiooni pole olemas.
Kiirete muutuste ajastul - destabilisatsioon, ebakindlus ja hirm - inimesed pöörduvad nende poole, kes pakuvad kindlustunnet ja pakkujateks on alati ekstremistid.
Nende jaoks on maailm lihtne: meil on õigus, neil mitte.
Poliitiliste keeriste ja religioosse ekstremismi oludes on tõelised kangelased need inimesed, kes vastandavad ennast oma usundi piires ekstremistidele.
Mõned on selle eest mõrvatud, mõned kirikust välja heidetud.
Ekstremistidele vastu seismiseks on vaja julgust.
Aga kui sa suudad seda teha huumoriga ning inimesi kaasata, siis sa võid nende vastu võidelda.
Iisraeli ja Palestiina usujuhtide vahel on rahu ja vastaspoole religiooni algupärane tunnustamine väga soositud.
Kas nad on enamuses?
See ei loe - sest vaja on neid, kes ehitaksid sildu, ja olenemata sellest, kas neid on vähe või palju, neid tuleb väärtustada ja hinnata.
Vaadates ajalugu, kas on olemas tõeliselt lootust, et erinevad religioonid saavad rahumeelselt koos eksisteerida?
Inimesed ajavad segamini optimismi ja lootuse ning seal on erinevus.
Optimism on usk, et asjad muutuvad paremaks.
Lootus on usk, et kui me näeme piisavalt vaeva, siis me oleme võimelised muutmaks asju paremaks.
Optimism on passiivne ja lootus aktiivne voorus.
Optimism ei vaja julgust, ainult teatud naiivsust.
Kuid lootuse jaoks on vaja kõvasti julgust.
Teades, mida meie inimesed on 3000 aasta jooksul läbi elanud, ei saa ükski juudi ajalugu tundev juut olla optimist, kuid ükski juut ei saa kunagi loobuda lootusest.
Iisraeli rahvushümn tähendab lootust.
Meie kui religioossete liidrite eesmärgiks on olla lootuse agendid maailmas, mis on ligidal meeleheitele.
Lootmise jätkamiseks on vaja julgust ja püsivust, aga alternatiivi ei tohi olla võimalik - meeleheitepoliitika on alati ohtlik poliitika.
Kas nali on osa lootusest?
Absoluutselt!
Huumor on lootuse esimene nõbu.
Ma soovitasin isegi president Pötteringile, et pärast kultuuridevahelise dialoogi Euroopa aastat võiks ta korraldada Euroopa huumori aasta.
Ma tegin vaid nalja!
Huumor on lootuse esimene nõbu,
juudi koguduste ülemrabi Sir Jonathan Sacks.
20081114STO42075 Ühendkuningriigi ülemrabi - Euroopa vajab püha lepingut 2008 - Euroopa kultuuridevahelise dialoogi aasta Ülemrabi kodulehekülg
ET
1
PHOTO
20081120PHT42646.jpg
ET
4
LINK
http://www.chiefrabbi.org/
-//EP//TEXT IM-PRESS 20081117IPR42209 0 NOT XML V0//ET
-//EP//TEXT IM-PRESS 20080211FCS20948 0 NOT XML V0//ET
-//EP//DTD IM-PRESS 20050901 STO DOC XML V0//EN
-//EP//STYLESHEET IM-PRESS 20050901 STO DOC XML V0//EN
