LÕPLIK
A6-0158/2006
2.5.2006
RAPORT
2005. aasta aastaaruanne inimõiguste kohta maailmas ja ELi poliitika antud küsimuses
(2005/2203(INI))
Väliskomisjon
Raportöör:
Richard Howitt
PE 368.090v02-00
SISUKORD
EUROOPA PARLAMENDI RESOLUTSIOONI ETTEPANEK................................................3
SELETUSKIRI..........................................................................................................................24
ANNEX I - INDIVIDUAL CASES RAISED BY THE EUROPEAN PARLIAMENT..............32
ANNEX II - LIST OF RESOLUTIONS...................................................................................52
ANNEX III - BASIC TEXTS....................................................................................................62
NAISTE ÕIGUSTE JA SOOLISE VÕRDÕIGUSLIKKUSE KOMISJONI ARVAMUS.........66
MENETLUS..............................................................................................................................74
EUROOPA PARLAMENDI RESOLUTSIOONI ETTEPANEK
2005. aasta aastaaruanne inimõiguste kohta maailmas ja ELi poliitika antud küsimuses
( 2005/2203(INI) )
Euroopa Parlament ,
– võttes arvesse ELi seitsmendat aastaaruannet inimõiguste kohta (2005);
– võttes arvesse Euroopa Liidu lepingu artikleid 3, 6, 11, 13 ja 19 ning Euroopa Ühenduse asutamislepingute artikleid 177 ja 300;
– võttes arvesse inimõiguste ülddeklaratsiooni ja kõiki asjakohaseid rahvusvahelisi inimõiguste alaseid dokumente
Vt käesoleva resolutsiooni lisa. ;
– võttes arvesse konventsiooni naiste diskrimineerimise kõigi vormide likvideerimise kohta (CEDAW) ja selle vabatahtlikku protokolli;
– võttes arvesse Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni hartat;
– võttes arvesse Rahvusvahelise Kriminaalkohtu Rooma statuudi ja oma RKKga seotud resolutsioonide jõustumist 1. juulil 2002. aastal
EÜT C 379, 7.12.1998, lk 265; EÜT C 262, 18.9.2001, lk 262; EÜT C 293 E, 28.11.2002, lk 88; ELT C 271 E, 12.11.2003, lk 576. ;
– võttes arvesse Euroopa Nõukogu inimkaubandusevastaseid meetmeid käsitlevat konventsiooni ja 2005. aasta tegevuskava inimkaubanduse kohta, mille nõukogu ja komisjon kooskõlas Haagi programmiga välja töötasid ja vastu võtsid;
– võttes arvesse inimõiguste ja põhivabaduste kaitse Euroopa konventsiooni protokolli nr 13, mis käsitleb igasuguse surmanuhtluse kaotamist;
– võttes arvesse Euroopa Liidu põhiõiguste hartat
EÜT C 364, 18.12.2000, lk 1. ;
– võttes arvesse AKV–ELi partnerluslepingut ja selle hiljutist, 2005. aasta redaktsiooni
EÜT L 317, 15.12.2000, lk 3; ELT ... ;
– võttes arvesse oma eelmisi resolutsioone, mis käsitlevad inimõigusi maailmas;
– võttes arvesse oma 24. veebruari 2005. aasta resolutsiooni ELi prioriteetide ja soovituste kohta ÜRO inimõiguste komisjoni 61. istungjärguks Genfis (14. märts kuni 22. aprill 2005)
ELT C 304 E, 1.12.2005, lk 375. ;
– võttes arvesse oma 14. veebruari 2006. aasta resolutsiooni inimõiguste ja demokraatia klausli kohta Euroopa Liidu lepingutes
Vastuvõetud tekstid , P6_TA(2006)0056 . ;
– võttes arvesse kõiki tema poolt vastu võetud kiireloomulisi inimõiguste resolutsioone;
– võttes arvesse komisjoni teatist „Euroopa–Vahemere partnerluse kümnes aastapäev: tööprogramm järgmise viie aasta väljakutsetega toimetulemiseks” ( KOM(2005)0139 );
– võttes arvesse Euroopa-Vahemere parlamentaarse assamblee resolutsioone ja eriti seda, mille üle hääletati 21. novembril 2005 Rabatis;
– võttes arvesse oma 17. novembri 2004. aasta resolutsiooni Euroopa Liidu relvaekspordi toimimisjuhendit käsitleva nõukogu kuuenda aastaaruande kohta
Vastuvõetud tekstid , P6_TA(2005)0436 . ;
– võttes arvesse detsembris 2005 aset leidnud ELi inimõiguste arutelufoorumil tehtud järeldusi;
– võttes arvesse piinamise ning muude julmade, ebainimlike või inimväärikust alandavate kohtlemis- või karistamisviiside vastast ÜRO konventsiooni;
– võttes arvesse oma kodukorra artiklit 45;
– võttes arvesse väliskomisjoni aruannet ning naiste õiguste ja soolise võrdõiguslikkuse komisjoni arvamust (A6‑0000/2006),
A. ELi 2005. aasta inimõiguste aastaaruanne kujutab endast üldist ülevaadet Euroopa Liidu institutsioonide tegevuse kohta seoses inimõigustega Euroopa Liidus ja väljaspool;
B. Euroopa Parlamendi 2005. aasta aruande eesmärk on läbi vaadata, hinnata ja vajaduse korral esitada konstruktiivset kriitikat komisjoni ja nõukogu tegevuse kohta seoses inimõigustega ning Euroopa Parlamendi üldise tegevuse kohta,
1. tervitab asjaolu, et EL on maailmaareenil üha aktiivsem, et parandada inimõiguste olukorda kogu maailmas; on arvamusel, et ELi viimane laienemine 25 liikmesriigiks 455 miljoni elanikuga (millele peatselt lisandub Bulgaaria ja Rumeenia ühinemine) on suurendanud ELi ülemaailmset tähtsust ning seega andnud talle suuremat kaalu rahvusvahelises inimõiguste poliitikas;
2. on arvamusel, et hoolimata jõulisest tegevusest inimõiguste edendamisel, piirduvad sellised jõupingutused suuresti vaid spetsialistidega ja ühekordsete juhtumitega ning Euroopa Liidul ei ole üldiselt õnnestunud süstemaatiliselt ja pidevalt käsitleda inimõiguste probleeme kolmandates riikides ega hõlmata inimõiguste poliitikat liidu kaubandus-, arengu- ja muusse välispoliitikasse selliste riikide suhtes;
3. rõhutab vajadust kõikide ELi liikmesriikide poolt elluviidava ühtse, järjepideva ja läbipaistva poliitika järele kahepoolsetes suhetes kolmandate riikidega, kelle inimõiguste olukord on halb, ning kutsub ELi liikmesriike üles korraldama kooskõlas ELi ühise seisukohaga oma kahepoolseid kontakte nimetatud riikidega;
4. peab oluliseks Euroopa Liidu eeskirjade ja institutsioonide integreeritud raamistiku loomist, et anda põhiõiguste hartale siduv jõud, tagada kooskõla Euroopa inimõiguste konventsioonis sätestatud süsteemiga ja luua alus ühtseks Euroopa rindeks lahingus ülemaailmse õiguste kultuuri eest; kutsub Euroopa poliitilisi institutsioone üles koondama oma energiat nende eesmärkide toetamisel,
Nõukogu aastaaruanne
5. toonitab ELi inimõiguste aastaaruande tähtsust inimõigusküsimuste üldiselt nähtavamaks muutmisel;
6. tervitab jõuliselt 2005. aasta aruande esitamist nõukogu poolt täiskogu istungil 2005. aasta detsembris paralleelselt Euroopa Parlamendi iga-aastase Sahharovi mõttevabaduse auhinna andmisega kolmele kaasvõitjale, täpsemalt Daamidele Valges, Piirideta Ajakirjanikele ja Hauwa Ibrahimile; nõuab tungivalt sellise tegevuse jätkamist ka tulevikus, nii et Euroopa Parlamendi täiskogu detsembri istungjärgust saab keskpunkt ELi tegevusele inimõiguste valdkonnas;
7. tervitab aruande paremat selgust ja ülevaatlikkust; palub siiski nõukogul keskenduda rohkem ELi vahendite ja algatuste hindamisele kolmandates riikides, tegeleda antud küsimuses saavutatud tulemustega ja hõlmata aruandesse ka mõju-uuringud aruandes kirjeldatud tegevuste kohta, määratledes samal ajal sellise töö selged meetodid, aga ka põhieesmärkide strateegilised analüüsid eelseisvaks aastaks;
8. peab soodsaks tulemuseks seda, et kõnealuses aruandes püütakse esmakordselt õigesti hinnata Euroopa Parlamendi tegevust, kuid samas kutsub eesistujariiki Soomet üles pöörama ELi kaheksanda inimõiguste aastaaruande ettevalmistamisel rohkem tähelepanu Euroopa Parlamendi resolutsioonidele ning teatama, mil viisil on neid arvestatud nõukogu ja komisjoni töös, ja eelkõige andma Euroopa Parlamendile selle aruande koostamisel sobiva rolli, et aruande lõplik versioon kajastaks nõukogu, komisjoni ja parlamendi seisukohti;
9. soovitab, et nõukogu põhiprioriteet tulevastes inimõiguste aruannetes peaks olema ELi suuniste analüüs ja rakendamine ning mõju hindamiste koostamine iga suunise kohta, kaaludes läbi nende tõhususe muudatuste edendamisel kolmandates riikides;
10. palub, et tulevastes inimõiguste aastaaruannetes analüüsitaks küsimust, kuidas käsitletakse inimõigusi ELi muude poliitikavaldkondade, nagu näiteks arengu- ja kaubanduspoliitika, välismõõtmes, esitades muu hulgas aruande selle kohta, kuivõrd on inimõiguste ja demokraatia klausleid kasutatud ELi suhetes kolmandate riikidega; sellega seoses kutsub tulevaste inimõiguste aastaaruannete puhul üles hindama tegelikku vastavust inimõiguste ja demokraatia klauslitele ELi lepingutes, mille on Euroopa Parlament oma 14. veebruari 2006 resolutsioonis heaks kiitnud,
Euroopa Liidu tegevus kahe eesistumise vältel
11. tervitab eesistujariikide Luksemburgi ja Ühendkuningriigi koostööle suunatud lähenemisviisi ning loodab, et seda jätkatakse Austria ja Soome eesistumise ajal ühise iga-aastase programmi vastuvõtmise teel; on seisukohal, et selline koostöö peaks suurendama ELi tegevuse kooskõlastatust ja järjepidevust, ning loodab, et selline suundumus jätkub ja et seda tulevikus veelgi tõhustatakse;
12. tervitab Luksemburgi ja Ühendkuningriigi tehtud pingutusi ja kohustust töötada välja meetodid ja kriteeriumid ELi suuniste tõhusamaks rakendamiseks, sh üksikjuhtumeid puudutavad surveavaldused kolmandatele riikidele, avalikud avaldused ja deklaratsioonid; ning rõhutab, et on oluline luua erimehhanism tavade järjekindlaks kogumiseks kohalikul tasandil ELi missioonide ja EÜ delegatsioonide juhtide poolt, et teha kindlaks näited “parimate ja halvimate tavade” rakendamisest, mis võimaldaks hinnata kohalikul tasandil rakendamist;
13. tervitab eesistujariigi Luksemburgi tehtud algatust piiratud ressurssidest tingitud probleemi lahendamiseks teiste liikmesriikidega koormuse jagamise, varajaste läbirääkimiste, ressursside ühendamise ja mitteametlike „troikade” moodustamise teel seoses konkreetsete küsimustega; kutsub nõukogu üles arendama seda lähenemisviisi teiste riikide eesistumise ajal;
14. hindab eesistujariigi Ühendkuningriigi lähenemisviisi surmanuhtluse suhtes, mis on kooskõlas ELi suunistega surmanuhtluse kohta ja millest lähtudes astuti diplomaatilisi samme nendes riikides, kus esines oht, et surmanuhtlusele kehtestatud moratoorium de jure või de facto lõpetatakse, või kus kaaluti siseriiklikke samme moratooriumi kehtestamiseks; palub eesistujariigil Austrial ning kõigil järgmistel eesistujariikidel seda eeskuju järgida, korrapäraselt astudes diplomaatilisi samme selliste riikide suhtes; palub eesistujariigil vajaduse korral võtta järelmeetmeid eelnevalt astutud diplomaatiliste sammude suhtes; palub komisjonil teha oma delegatsioonidele kolmandates riikides, kus kehtib surmanuhtlus, ülesandeks toetada nõukogu samme moratooriumi kehtestamisel ja suurendada oma jõupingutusi nendel juhtudel, kui surmanuhtlus on määratud Euroopa kodanikele; tervitab Euroopa-Vahemere parlamentaarse assamblee poolt 21. novembril 2005. aastal Rabatis vastu võetud resolutsiooni, milles kutsutakse Barcelona protsessis osalevaid riike toetama surmanuhtlusele kehtestatud moratooriumi;
15. tervitab prioriteeti, mis on antud inimõiguste järgimisele osana Ühendkuningriigi eesistumise ajal astutud sammudest läbirääkimiste alustamiseks Türgi ja Horvaatiaga endisele Jugoslaavia Makedoonia Vabariigile kandidaatriigi staatuse andmiseks ning stabiliseerimis- ja assotsiatsioonilepingute alaste läbirääkimiste alustamiseks Serbia ja Montenegro ning Bosnia ja Hertsegoviinaga; palub komisjonil tagada, et kandidaatriikides toimub tõeline areng inimõiguste alal ning eelkõige vähemuste kaitse, usulise vabaduse ja sõnavabaduse, ümberasustatud isikute ja pagulaste, vaimse tervise probleemidega ja/või vaimse puudega isikute osas, ning neis tehakse koostööd rahvusvahelise õigussüsteemiga, kooskõlas Euroopa põhimõtete ja ühenduse õigustikuga; nõuab tungivalt, et nõukogu ja komisjon hõlmaksid otsustava elemendina kandidaatriikidega ning stabiliseerimis- ja assotsieerumisprotsessis osalevate riikidega sõlmitavatesse lepingusuhetesse ÜRO konventsioonidest kinnipidamise; toonitab assotsieerumise ja ühinemise tähtsust vajalike inimõigusreformide hoogustamisel;
16. kiidab heaks, et võitlust inimkaubanduse vastu peetakse nõukogu eesistujariikide prioriteediks; nõuab tungivalt, et EL võtaks vastu integreeritud, inimõigustele keskendunud lähenemise, et tegeleda selle areneva nähtusega;
17. tervitab väljendusvabaduse valimist üheks peamiseks inimõigusalaseks teemaks Ühendkuningriigi eesistumise ajal; tunneb muret selle pärast, et paljud ajakirjanikud kogu maailmas on mõistetud süüdi riigiametnike või poliitikute väidetavas laimamises; palub nõukogul esimese sammuna toetada ülemaailmset moratooriumi sellise ajakirjanike vangistamise suhtes; rõhutab siiski, et sõnavabadus ei välista erinevate tsivilisatsioonide vastastikust austust ja nendevahelist mõistmist;
18. väljendab jahmumist eesistujariigi Ühendkuningriigi ebaõnnestumise üle korraldada genotsiidi, inimsusevastaste kuritegude ja sõjakuritegudega seotud ELi kontaktpunktide võrgu kolmandat kohtumist (nõukogu 18. juuni 2003. aasta otsus 2003/659/JSK*), mis on ELi liikmesriikide vahelise koostöö tugevdamise hindamatuks vahendiks rahvusvaheliste kuritegude riiklikul tasandil uurimisel ja nende eest vastutusele võtmisel,
_____________________________
* ELT L 245, 29.9.2003, lk 44.
Nõukogu ja komisjoni inimõigusalane tegevus rahvusvahelistel foorumitel
19. tervitab ELi ja tema liikmesriikide aktiivset osalemist inimõiguste teemadel 2005. aastal mitmesugustel rahvusvahelistel foorumitel, sealhulgas ÜRO inimõiguste komisjonis, ÜRO Peaassamblees, Euroopa Julgeoleku ja Koostööorganisatsiooni (OSCE) ministrite nõukogus, Euroopa Nõukogus ning Maailma Kaubandusorganisatsiooni (WTO) ministrite nõukogus;
20. hindab ELi eesistujariigi ja nõukogu tulemustele suunatud lähenemisviisi ÜRO 61. inimõiguste komisjonis; tervitab seoses sellega ELi olulist funktsiooni kriitiliste ja konstruktiivsete resolutsioonide tagamisel, mis käsitlevad inimõigusi Kongo Demokraatlikus Vabariigis, Nepalis, Põhja-Koreas, Sudaanis, Usbekistanis, Türkmenistanis ning inimõigusi ja terrorismivastast võitlust ja eriraportööride nimetamist, kelle ülesandeks on kavandada põhimõtted ja suunised tööl ja põlvnemisel põhineva diskrimineerimise kohta; tervitab samuti toetust, mida osutati eriesindaja määramisele inimõigusstandardite tugevdamiseks töökohtadel;
21. tuletab siiski nõukogule meelde oma 24. veebruari 2005. aasta resolutsiooni, milles kutsuti Euroopa Liitu esitama resolutsioone mitmes prioriteetses küsimuses; avaldab kahetsust eriti selle pärast, et EL keeldus toetamast resolutsioone inimõiguste rikkumise kohta Hiinas, Zimbabwes ja Tšetšeenias; meenutab seoses sellega nõukogu võetud kohustusi seoses ELi suunistega inimõigusi käsitlevate dialoogide kohta, milles selgelt väljendatakse, et inimõigusi käsitlevad dialoogid ei või takistada nõukogu toetamast teatud riikide kohta esitatud ÜRO inimõiguste komisjoni resolutsioone; võtab seoses sellega arvesse ka 2005. aasta aruandes tehtud avaldust, et eriti Aafrika rühm ei ole olnud ÜRO Peaassamblee kolmandas komitees koostöövalmis aruteludeks inimõiguste olukorra üle teatavates Aafrika riikides; seega palub komisjonil ja nõukogul kasutada kõiki nende käsutuses olevaid vahendeid, et veenda Aafrika rühma tegema tulevikus koostööd ÜRO Peaassambleega, pidades dialoogi ja andes teavet asjassepuutuvate Aafrika riikide kohta, eriti nende riikide, kellega AKV-EÜ koostöö on peatatud Cotonou lepingu artikli 96 alusel või kellega poliitilist dialoogi peetakse sama lepingu artikli 8 alusel; soovitab, et Euroopa Parlament võiks tulevikus nõukogule resolutsiooni ettepanekuid esitades piirduda olulisemate asjassepuutuvate riikidega ja toetada tugevamalt nõukogu vastavat tegevust;
22. kutsub nõukogu ja komisjoni üles tegema olulisi jõupingutusi, et siduda jätkuvalt nende rahvusvahelistel foorumitel peetud arutelud Euroopa Liidu kahepoolsete poliitiliste dialoogide, arengu- ja kaubanduspoliitikaga ning vältida hetkeolukorda, kus riigid, kes on ELi inimõigustealastele algatustele rahvusvahelistel foorumitel vastu, saavad seda teha vähese lootusega, et nad kannatavad kahepoolsete suhete tõttu mis tahes kahjulikke tagajärgi;
23. tuletab nõukogule ja komisjonile eriti meelde, et enamik inimõiguste rikkumisi ei saaks toimuda riikides, kus sõna- ja trükivabaduse traditsioonid on tugevamad; seetõttu kutsub nõukogu ja komisjoni üles rõhutama seda põhipunkti võimalikult kindlalt kõikides poliitilistes dialoogides, nt arengu- ja kaubanduspoliitika puhul;
24. tervitab nõukogu jätkuvat toetust tugeva, jõulise ja tõhusa ÜRO inimõiguste komisjoni loomiseks järgmiste põhijoontega: see peab olema alaline organ piisava hulga vastava pikkusega sessioonidega, et võimaldada sel nõuetekohaselt täita oma volitusi, see peab suutma reageerida kiireloomulistele olukordadele, võimaldama ÜRO erimenetluste süsteemi jätkuvat toimimist, ja valitsusväliste organisatsioonide komiteed tuleks reformida nii, et oleks võimalik tugev sõltumatute valitsusväliste organisatsioonide osalus; palub nõukogul jätkata tegevust standardite seadmiseks tulevases inimõiguste komisjonis osalemiseks, sealhulgas liikmete häälteenamusega otse- või isikuhääletustega valimised, millega püütakse tagada tulevase organi usaldusväärsus ja tõhusus; avaldab kahetsust, et 2005. aasta viimastel kuudel on ELi liikmesriigid sattunud nendel läbirääkimistel strateegiliselt halvemasse seisukorda sellise väikese rühma ÜRO liikmesriikide tegevuse tõttu, kelle enda inimõiguste olukord on kahtlane; sellele vaatamata tervitab New Yorkis sõlmitud lõplikku kokkulepet ning loodab näha tugevat ja tõhusat ELi esindatust loodavas ÜRO inimõiguste komisjonis;
25. kutsub nõukogu ja komisjoni üles järjekindlalt vastu olema sellele, et ÜRO inimõiguste komisjoni eesistujaks saaks inimõigusi mitteaustavad riigid;
26. nõuab, et nõukogu ja komisjon jätkuvalt toetaks ÜRO puuetega inimeste õiguste konventsiooni kiiret sõlmimist; tervitab seitsmenda ajutise komisjoni istungi tulemusi, sealhulgas kokkulepet parandada teksti osi, mis puudutavad puuetega inimeste vastu suunatud vägivalda, mitmese abivajadusega isikute inimõiguseid ja kurtide õigust kasutada viipekeelt; kutsub liikmesriike, nõukogu ja komisjoni üles toetama olemasoleva teksti projekti edasist tugevdamist seoses puuetega inimeste instinktiivse kohtlemisega, ja selle rakendamist, nõuab toetust praegustele jõupingutustele, mis puudutavad rahvusvahelist koostööd puuetega inimeste toetamiseks arengumaades, ning tugevale ja sõltumatule seirele ja täitemehhanismile, mis suudab tegeleda isikute kaebustega;
27. leiab üldiselt, et ELi inimõigusalane tegevus ÜROs on liiga introvertne; palub nõukogul püüda kiirendada nõupidamist, et jääks rohkem aega konsultatsioonideks ELi-väliste partneritega; palub nõukogul kaaluda seda, et COHOM pakuks ainult läbirääkimisraamistikku ELi esindajatele rahvusvahelistel foorumitel, ning delegeerida nimetatud esindajatele volitused, et nad saaksid vajadusel vastu võtta ad hoc otsuseid;
28. tervitab seda, et üldiselt võtab EL Rahvusvahelise Tööorganisatsiooni (ILO) kohtumistel jõulise seisukoha aruteludes ametiühinguõiguste ja töötajate muude põhiinimõiguste suhtes, sealhulgas ka Luksemburgi eesistumise ajal, kui EL võttis tugeva seisukoha seoses Colombia ametiühinguliikmete inimõiguste väidetava rikkumisega, mille tulemusel tegi EL oma järjepidevuse demonstreerimiseks tugeva avalduse rahvusvahelise töökonverentsi istungil 2005. aasta juunis; on sellega seoses üllatunud, et selline riik nagu Valgevene sai juunis 2005 osutuda valituks ILO haldusnõukogusse, hoolimata tõsiasjast, et Valgevenes ei ole demokraatiat sõltumatute ametiühingutega ja et neli suuremat ELi riiki on haldusnõukogu alalised liikmed; palub nõukogul selgitada oma diplomaatilisi samme enne kõnealust valimist ning seda, kas nõukogu kaalus Valgevene liikmesuse vastu olemist; on jätkuvalt seisukohal, et on oluline tugevdada ELi toetatud eriprogramme tundlike sektorite kaitsmiseks kolmandates riikides;
29. õnnitleb nõukogu ja komisjoni märkimisväärse diplomaatilise edu puhul, mida saavutati ÜRO Julgeolekunõukogus Sudaani Darfuri juhtumi suunamisel Rahvusvahelisse Kriminaalkohtusse, nagu nõuti Euroopa Parlamendi 16. septembri 2004 resolutsioonis*; on siiski mures järjest halveneva olukorra pärast Darfuris ning nõuab tungivalt, et rahvusvaheline kogukond, ÜRO, nõukogu ja komisjon toimiksid viivitamatult vägivalla peatamiseks, samal ajal oluliselt toetades Aafrika Liitu ja tagades kannatanud elanikkonnale humanitaarabi piisava taseme; ergutab kiiret arengut Sudaani valitsuse sõjaväelise või tsiviilhierarhia kõrgete ametnike süüdi mõistmisel vastavate kuritegude, eelkõige vägistamiste kui sõjarelva kasutamise ees; nõuab tungivalt, et EL toetaks aktiivselt suurema julgeoleku tagamiseks selles piirkonnas praeguse Aafrika Liidu missiooni üleminekut täielikult väljakujundatud ÜRO rahuvalvemissioonile; nõuab tungivalt, et EL toetaks jätkuvalt erinevate osapoolte vahelise üldise rahulepingu rakendamist;
* ELT C 140 E, 9.6.2005, lk 153.
30. kutsub nõukogu ja komisjoni üles jätkama aktiivseid jõupingutusi Rahvusvahelise Kriminaalkohtu Rooma statuudi ratifitseerimise ja rakendusaktide vastuvõtmise edendamiseks kogu maailmas vastavalt ELi ühisele seisukohale Rahvusvahelise Kriminaalkohtu suhtes ja tegevuskavale; kutsub nõukogu ja komisjoni üles nimetatud jõupingutusi mitmekordistama Ameerika Ühendriikide kui ELi põhipartneri suhtes astutud diplomaatiliste sammudes, eriti terrorismivastases sõjas; palub, et iga ELi eesistujariik esitaks Euroopa Parlamendile aruande, mis käsitleb ühise seisukoha alusel võetud meetmeid;
31. tervitab Rooma statuuti arvestava rahu ja rahvusvahelise kohtumõistmise edendamise võtmist üheks ELi ja AKV riikide vahelise koostöö eesmärgiks pärast Cotonou kokkuleppe hiljutist ülevaatamist; kahetseb seega, et ÜRO 2005. aasta septembri lõppdokumendis puudub viide Rahvusvahelisele Kriminaalkohtule; tervitab asjaolu, et mitmesse Euroopa naabruspoliitika tegevuskavasse, eriti nendesse, mis on seotud Ukraina ja Moldovaga, ning Aserbaidžaani, Liibanoni, Armeeniat ja Gruusiat käsitlevate tegevuskavade projektidesse on lisatud viited Rahvusvahelisele Kriminaalkohtule; kutsub ELi ja tema liikmesriike igal võimalikul juhul taaskinnitama oma seotust Rahvusvahelise Kriminaalkohtuga;
32. kutsub USA valitsust ja Kongressi üles lõpetama viivitused ja ratifitseerima Rooma statuudi, millega asutatakse Rahvusvaheline Kriminaalkohus; leiab, et Ameerika Ühendriikidele ei saa selles osas teha ühtki õiguslikku erandit; mõistab hukka asjaolu, et osad riigid, sealhulgas mitmed ELi liikmesriigid, on sõlminud “kahepoolsed kokkulepped” Ameerika Ühendriikide valitsusega, andes de facto puutumatuse USA sõduritele;
33. peab oluliseks tihedate suhte loomist Euroopa Liidu ja Euroopa Nõukogu vahel ning osutab probleemidele, millega sellised suhted endiselt kimbatuses on: asjaolu, et tegemist on tehnilist laadi koostööga, mitte poliitilisel tasandil organiseeritud koostööga, komisjoni ja Euroopa Nõukogu organite vahelise suhtluse puudus, kattuvus ja suutmatus selgitada tegevusvaldkondi; kutsub eesistujariike Austriat ja Soomet üles tagama, et hetkel koostamisel olev vastastikuse mõistmise memorandum peab need probleemid lahendama; juhib tähelepanu sellele, et Euroopa Liidu ja Euroopa Nõukogu vahelised suhted on eluliselt tähtis kohtumispaik, mis on avatud ka inimõiguste kultuuri poolehoidjatest kolmandatele riikidele, ja aitab tagada naabruspoliitika ja teiste partnerlusel põhinevate erisuhete edu;
ELi poliitilised ja inimõigusalased dialoogid ja nõupidamised ning üldine poliitiline dialoog kolmandate riikidega
34. tervitab tõsiasja, et aastaaruandes esitatakse tasakaalustatud hinnang ELi inimõigusalaste dialoogide tõhususe suhtes; võtab arvesse, et nõukogu astub esimesi samme inimõigusalaseid dialooge ja nõupidamisi käsitleva ülevaatedokumendi väljatöötamiseks; ootab selle dokumendi saamist pärast seda, kui see on vastu võetud; palub eelkõige nõukogul selles küsimuses ja dialoogide hindamisel teha tihedat koostööd Euroopa Parlamendiga; seoses sellega annab nõukogule teada, et koostatakse omaalgatuslik raport inimõigusalaste dialoogide hindamise ja kolmandate riikidega konsulteerimise kohta;
35. rõhutab, et liit ja iga liikmesriigid peavad toimima ühiselt ning vastavalt asutamislepingu ja ühenduse õigustiku kohustustele, kui on tegemist inimõigustega, et vältida ebakõlasid, mis vähendaksid liidu moraalset autoriteeti rahvusvahelises süsteemis;
36. võtab teadmiseks nõukogu aastaaruandes antud hinnangu Hiinaga peetava inimõigusalase dialoogi kohta, kus inimõiguste rikkumiste nimekiri on jätkuvalt pikk, sealhulgas taas on teateid poliitiliste vangide võtmise, eriti vähemustesse kuuluvate inimeste vangistuste kohta, väidetavate piinamiste, sunniviisilise töö laiaulatusliku kasutamise, surmanuhtluse sagedase kasutamise ning usu- ja sõnavabaduse (sealhulgas inimeste kohtlemine Tiibetis)ja trükivabaduse (sh Internet) järjekindla takistamise osas; avaldab kahetsust, et mingit olulist arengut ei ole toimunud kodaniku- ja poliitiliste õiguste rahvusvahelise pakti ratifitseerimise ja kohaldamise või 1989. aasta Tiananmeni sündmustega soetud kinnipeetute vabastamise osas; peab seda dialoogi väärtuslikuks vahendiks ja oluliseks elemendiks üldises ELi ja Hiina vahelises strateegilises dialoogis, kus inimõigusi tuleb käsitleda esmatähtsatena; palub nõukogul ja komisjonil teha suuri pingutusi ka juhul, kui tulu nendest saab alles keskpikas perspektiivis; palub nõukogul kaaluda kõnealuse dialoogi parandamist lihtsa ja praktilise otsusega, mille tulemusel muutub kättesaadavaks sünkroontõlge; loodab, et sellised uuendused nagu kõrgel tasandil poliitiline dialoog ja seadusandlik seminar vahetult üksteise järel võiksid viia tugevama sünergiani; rõhutab, et järjest paremate kaubandussuhete eeltingimuseks peavad olema inimõigustealased reformid; palub nõukogul kutsuda Euroopa Parlamendi liikmeid osalema nimetatud dialoogides, niisamuti nagu on kutsutud Hiina parlamendiliikmed;
37. väljendab muret selle pärast, et inimõigusalane dialoog Iraaniga on seoses mitmesuguste lahkarvamustega rahvusvahelise poliitika küsimustes ja Iraani tegevusetusega katkenud alates selle viimasest voorust juunis 2004; kutsub mõlemat poolt – nõukogu ja Iraani – laskuma uuesti dialoogi ja määratlema kriteeriumid eesmärgiga saavutada kõnealuses valdkonnas tegelikke edusamme; tervitab sellekohast selgesisulist avaldust nõukogu 12. detsembri 2005. aasta järeldustes; kutsub nõukogu üles jätkama diplomaatiliste sammude astumist Iraani suhtes konkreetsetel juhtudel ning tervitab selles suhtes eesistujariigi Austria võetud kohustusi; väljendab kahetsust Iraani halbade inimõigusalaste faktide osas president Mahmouh Ahmadinejadi ametiaja esimese kuue kuu jooksul ning kutsub komisjoni üles võtma vajalikke meetmeid Euroopa inimõiguste algatuste raames, et tugevdada kontakte ja koostööd Iraani kodanikuühiskonnaga ning toetada edasi demokraatiat ja inimõigusi;
38. väljendab muret inimõiguste tõsiste rikkumiste pärast Iraagis, sealhulgas Iraagi kinnipidamisasutustes, sellele vaatama tervitab ELi toetust Iraagi uuele valitsusele; nõuab, et EL oleks rohkem kaasatud stabiilsuse loomisele Iraagis ja et komisjoni delegatsioon saadaks täies ulatuses toimima eeldusel, et suudetakse lahendada julgeolekuga seotud küsimused; palub nõukogul ja komisjonil toetada Iraagi inimõiguste ministeeriumi jätkuvaid pingutusi järgida rangeid standardeid;
39. tervitab ELi ja Venemaa vaheliste inimõigusalaste nõupidamiste algust; toetab nõukogu kavatsust arendada nendest nõupidamistest tõeline ELi–Venemaa inimõigusalane dialoog ja nõuab, et Euroopa Parlament kaasataks sellesse protsessi; kutsub nõukogu jätkuvalt nõudma Venemaalt nõustumist sellega, et Euroopa ja Venemaa valitsusvälised organisatsioonid saaksid kõnealuste nõupidamistega ühineda, võttes eeskujuks teised inimõigusalased dialoogid; tervitab asjaolu, et nõukogu on seoses kõnealuste nõupidamistega küsitlenud valitsusväliseid organisatsioon, kahetseb siiski, et puudub süstemaatiline konsulteerimine Euroopa Parlamendiga; palub nõukogul avaldada survet, et Venemaa nõustuks seda dialoogi korraldama vahelduvalt ka Venemaal ja mitte ainult siis, kui ELis leiavad aset tippkohtumised; tunneb muret selle üle, et Venemaa uued valitsusväliseid organisatsioone käsitlevad õigusaktid takistavad inimõigusorganisatsioonide korralikku tööd või nende toimimist üldse, kui on kaalul inimõiguste järgimine; palub komisjonil ja nõukogul seda küsimust Venemaaga suhtlemisel järjekindlalt tõstatada, eelkõige rahvusvahelistel foorumitel ja eriti Euroopa Nõukogus, mille eesistumise peaks Venemaa üle võtma 2006. aasta mais; palub komisjonil ja nõukogul tõstatada Tšetšeenias asetleidvate kohtuväliste tapmiste, kadumiste ja eeluurimisel toimuvate piinamiste, samuti Tšetšeenias inimõiguste rikkumisi uurivate ja neist avalikult rääkivate inimõiguslaste rünnakute teema;
40. tervitab kuuendal India–ELi tippkohtumisel vastu võetud ühist tegevuskava, mis hõlmab inimõigusalaseid arutelusid, mis põhinevad koostöökohustusel hoida au sees inimõigusi võrdsuse ja vastastikuse austuse vaimus; eeldab, et nendesse aruteludesse hõlmatakse vähemusõiguste küsimused; eeldab, et kõnealustes raamides saavad mõlemad pooled samuti arutada dalitide probleemset sotsiaalset olukorda; kutsub nõukogu ja komisjoni üles jäljendama sellist dialoogi muude kastisüsteemi rakendavate riikide valitsustega; tervitab asjaolu, et komisjon ja nõukogu konsulteerivad ELi–India kodanikuühiskonna ümarlaua raames korrapäraselt India valitsusväliste organisatsioonidega; soovitab, et piirkonnas toimuvate arutelude raames käsitletaks ka inimõiguste olukorda Kashmiris;
41. võtab teadmiseks Colombia suhtes 3. oktoobril 2005 tehtud nõukogu järeldused; soovitab, et tulevastes nõukogu järeldustes tuleks esmatähtsaks pidada nõupidamist kodanikuühiskonna ja ÜRO Inimõiguste Ülemkomissari Ametiga ning samuti tuleks kaasata arutelu nõukogu inimõiguste töörühmas (COHOM); palub nõukogul jälgida õigluse ja rahu seaduse kestvat mõju inimõiguslastele; märgib, et õigluse ja rahu seadust kohaldatakse kõikide ebaseaduslike relvastatud rühmituste (mitte ainult AUC, vaid ka FARC ja ELN) suhtes Colombias;
42. kutsub nõukogu ja komisjoni järjepidevalt tõstatama kõikides kolmandate riikidega peetavates poliitilistes dialoogides küsimuse, et need kolmandad riigid peaksid välja andma alalised kutsed kõikidele ÜRO erimehhanismidele, eriettekandjatele ja eriesindajatele ning peaksid esitama kõik lõpetamata ettekanded ÜRO lepingu organitele;
43. võtab arvesse poliitilist dokumenti, mis sisaldab ELi ametlikku nimekirja „probleemsed vangid/kinnipeetavad” ühe konkreetse riigi suhtes arendatavas poliitikas, mida on mainitud nõukogu aastaaruandes; julgustab komisjoni ja nõukogu koostama sellise ELi ametliku nimekirja iga kolmanda riigi suhtes, mille inimõiguste olukord on murettekitav, ning tõstatada selle nimekirja igal poliitilisel kohtumisel selle riigiga peetava dialoogi raames; palub komisjonil teavitada parlamenti kõikide selliste olemasolevate nimekirjade kohta;
44. kutsub nõukogu peale selle kaaluma, kas võtta vastu mõne liikmesriigi valitsuse ja teatavate rahvusvaheliste valitsusväliste organisatsioonide rakendatav lähenemisviis, mille kohaselt määratakse igal aastal aastaaruandes seoses inimõiguste rikkumisega „erilist muret tekitavate riikide” loetelu; soovitab, et nimetatud riigid tuleks esile tuua vastavalt konkreetsetele ja läbipaistvatele kriteeriumidele, mis põhinevad ELi inimõiguste suuniste teemadel, asutamislepingutel ja võetud kohustustel ja et Euroopa Parlamendi valitud riikide kohta koostataks kiireloomulised resolutsioonid, et juhtida teravamat tähelepanu inimõigustele kogu ELi poliitika elluviimisel kõnealuste riikide suhtes, kaasa arvatud abi- või kaubandussanktsioonide rakendamine, kui nimetatud rikkumised püsivad; arvab, et inimõiguste olukorra hindamise seisukohast on olulised sellised kriteeriumid nagu kohtunike ja meedia sõltumatus ning kodanikuühiskonna organisatsioonide seisund;
45. tunneb heameelt asjaolu üle, et ministrite nõukogu säilitas oma ühise seisukoha Birma/Myanmari suhtes 2005. aastal; võtab eriti arvesse 2005. aasta septembris tehtud raportit Havali/Tutu kohta, milles nõutakse, et riigi rahu- ja arengunõukogu tegevust peetaks ohuks rahvusvahelisele julgeolekule ja seda, et seetõttu peaks režiim pöörduma ÜRO Julgeolekunõukogu poole; tunnustab ELi riikide toetust ÜRO Julgeolekunõukogu küsitlemisele jätkuvate rikkumiste kohta; märgib murelikult, et Daw Aung San Suu Kyid hoitakse endiselt koduarestis ja et ÜRO eriraportööril, kelle volitused lõppevad sel aastal, on alates 2003. aastast keelatud pääs riiki; julgustab ELi võtma kannustavamat rolli selles riigis (pöörates erilist tähelepanu Euroopa Parlamendi 17. novembri 2005. aasta kiireloomulistele inimõigustealastele resolutsioonidele Birma/Myanmari kohta
* Vastuvõetud tekstid , P6_TA(2005)0444 . * );
46. tervitab seda, et nõukogu ja komisjon on lisanud mure inimõiguste, demokraatia, õigusriigi ja hea valitsemistava pärast konkreetsetesse kriteeriumidesse kõikides siseriiklikes tegevuskavades, mis on koostatud Euroopa naabruspoliitika (ENP) raamistikus; nõustub, et kõnealuste tegevuskavade tugevus seisneb selles, et need kujutavad endast siduvat kohustust, ja et selles seisneb ühtlasi nende nõrkus, sest need tuleb läbi rääkida partnerriigiga; nõuab seetõttu tungivalt, et nõukogu hoiaks neid riike oma kohustuste juures ja kaaluks, milliseid meetmeid võtta juhul, kui nad ei täida oma kohustusi kokkulepitud tähtaja jooksul; juhib eraldi tähelepanu selles osas Maroko, Lääne-Sahara, Tuneesia, Süüria, Iisraeli, Palestiina Omavalitsuse, Alžeeria ja Egiptusega sõlmitud inimõigusalaste kokkulepete nõrkusele, mille osas viimase kahe riigiga peetakse endiselt läbirääkimisi; ootab võimalust vaadata läbi aruanded esimese seitsme tegevuskava ja 2006. aastaks püstitatud ENP prioriteetide elluviimise kohta esimesel aastal; seda silmas pidades nõuab selliste inimõiguste allkomisjonide loomist, mis tegelevad muuhulgas üksikjuhtudega, et parandada veelgi inimõigustealast dialoogi kõikide partnerriikidega;
47. kutsub nõukogu ja komisjoni üles lisama laste õigusi kõikidesse oma tegevustesse, et tõhusalt võidelda laste tööga, keskendudes peamiselt laste õpetamisele ja harimisele, mis on üks aastatuhande arengueesmärkidest,
Nõukogu ja komisjoni tegevuse üldine analüüs
48. võtab arvesse teavet, et Ühendkuningriigi eesistumise ajal on EL astunud diplomaatilisi samme 26 inimõigustega seotud juhtumi puhul ning on välja andnud 49 avaldust inimõiguste küsimustes;
49. mõistab, et eriti inimõiguste valdkonnas peavad ELi tegevused, nagu diplomaatilised sammud kolmandate riikide suhtes, olema mõnikord konfidentsiaalsed; usub siiski, et kõnealuste tegevuste loetelu tuleks lisada aastaaruandesse;
50. palub sellepärast nõukogul ja komisjonil koos parlamendiga välja töötada konfidentsiaalne süsteem, mille kaudu Euroopa Parlamendi valitud liikmeid saaks hoida kursis diplomaatiliste sammudega, mida astuvad liikmesriigid, eesistuja, ühise välis- ja julgeolekupoliitika kõrge esindaja, eriesindajad või komisjon seoses inimõigusalaste juhtumitega või olukordadega, mis on tõstatatud Euroopa Parlamendi resolutsioonides; soovitab modelleerida kõnealust süsteemi nii, et valitud parlamendiliikmeid teavitataks salastatud materjalist seoses julgeoleku- ja kaitseküsimustega;
51. tervitab tõsiasja, et 12. detsembril 2005. aastal toimunud üldasjade nõukogu võttis vastu sätte, et nõukogu ajakohastatud ELi inimõigusalased teabelehed tuleb teha kättesaadavaks kõikidele ELi institutsioonidele, ning ootab nende praeguste versioonide saamist niipea kui võimalik
Nõukogu 12. detsembri 2005. aasta järeldused.
15293/1/05 REV 1 lisa lk 14. ;
52. palub nõukogul kaaluda võimalust muuta COHOM töörühmaks, mille esindajad asuvad Brüsselis; leiab, et see võimaldaks rohkem aega kokkusaamisteks, paremat koordineerimist ja seega tugevamat haaret ELi inimõiguste poliitika suhtes laiemas tähenduses;
53. tervitab institutsioonide väljaarendamist, haldusreformi, head valitsemistava ja inimõigusi käsitlevate töörühmade loomist ELi ja vastavalt Bangladeshi, Laose ja Vietnami vahel; kutsub nõukogu ja komisjoni laiendama seda lähenemisviisi ka muudele kolmandatele riikidele, nagu Kambodžale ja Nepalile, sõltuvalt nende tõhususe suhtes antavast hinnangust;
54. nõuab, et kõigis inimõigusi käsitlevates õigusaktides, dokumentides ja raportites, sealhulgas aastaaruannetes, käsitletaks otseselt diskrimineerimist puudutavaid küsimusi, kaasa arvatud vähemusi, usuvabadust ning vähemususku kuuluvate isikute diskrimineerimist, naiste õigusi, laste õigusi, põlisrahvaid, puuetega inimesi ja ka vaimse puudega inimesi ning kõiki seksuaalseid sättumusi esindavaid inimesi puudutavaid küsimusi, ja kaasataks täies mahus nende organisatsioone nii ELis kui vajaduse korral ka kolmandates riikides;
55. nõuab seoses soolise diskrimineerimisega, et naiste õiguste kaitsmine ja edendamine oleks Euroopa Liidu inimõiguste poliitika kõikehõlmav osa,
Komisjoni välisabiprogrammid
Euroopa demokraatia ja inimõiguste algatus (EIDHR)
56. kutsub komisjoni üles võtma tõsiselt arvesse Euroopa Parlamendi seisukohta, milles taotletakse inimõiguste spetsiifilist vahendit aastateks 2007-2013; ootab komisjoni teatist antud küsimuses;
57. toonitab, kui tähtis on Euroopa demokraatia ja inimõiguste algatus kui üks peamisi ELi käsutuses olevaid instrumente; toonitab eriti eelist, et EIDHRi programmide puhul ei nõuta nende elluviimise riigis valitsuse heakskiitu ning enamik EIDHRi rahast on saadaval kodanikuühiskonnaorganisatsioonidele;
58. toonitab oma seisukohta, et inimõigused tuleb hõlmata kõikidesse nelja välistegevusega seotud finantsinstrumenti ning tuleb luua viies, eriotstarbeline instrument inimõiguste heaks, et täiendada temaatilisi programme;
59. palub komisjonil tagada, et finantsmääruse ja sellega kaasnevate rakenduseeskirjade praegune reform on piisavalt kaugeleulatuv, et vähendada ülemäärast halduskoormat ja kiirendada rahaliste vahendite andmist, mis praegu vaevavad Euroopa demokraatia ja inimõiguste algatust, hõlbustada väiksemate, rohujuuretasandi valitsusväliste organisatsioonide juurdepääsu rahalistele vahenditele ja nende vahendite haldamist VVOde poolt ning omakorda suurendada EIDHRi mõju;
60. tervitab rassismi-, ksenofoobia- ja diskrimineerimisvastase kampaania hindamisaruandes tehtud järeldusi, märkides, et EIDHRi alusel rahastatavad projektid on suunatud kõige marginaalsematesse ühiskondadesse, milleni valitsused ei ulatu, ning need on andnud silmapaistvaid tulemusi;
61. on rahul, et 2005. aastal suutis komisjon võtta kohustusi rohkem kui 125 miljoni euro ulatuses, aga tunneb muret võimaluse pärast, et mitte kõiki 2005. aastal sõlmitud lepingulisi projekte ei viida ellu täielikult ja põhjalikult;
62. võtab arvesse tõsiasja, et Euroopa Liidu valimisvaatluslähetusteks kasutati 2005. aastal kogu EIDHRi rahast rohkem kui üks viiendik ning selliseid lähetusi saadeti 12 riiki, sealhulgas Afganistani, Etioopiasse, Liibanoni, Libeeriasse ja Palestiinasse; kiidab ELi valimisvaatlustegevuse kasvavat tõhusust, kuid usub, et seda ei saa saavutada maailma eri riikides rohujuuretasandil ellu viidavate inimõigusprojektide jaoks antava eelarveraha kärpimisega;
63. palub komisjonil ja nõukogul jälgida süstemaatiliselt ELi valimisvaatluslähetusi, jälgida tähelepanelikult valimisjärgset olukorda ning võtta vajaduse korral poliitilisi meetmeid;
64. võtab arvesse seda, et suur osa (50,9%) 2005. aastal sõlmitud lepinguliste projektide jaoks ette nähtud EIDHRi rahast eraldati suurtele teemapõhistele projektidele ning ainult väike osa (27,68%) anti pisiprojektidele, mida viisid ellu EÜ delegatsioonid; kordab, et märkimisväärne osa tuleb pühendada väiksematele, rohujuure tasandil projektidele; kutsub komisjoni üles pöörama erilist tähelepanu nendele valitsusvälistele organisatsioonidele, kellel on võtmeroll inimõiguste edendamisel neis riikides, kuid mida ei ole ametivõimud kõnealustes riikides seaduslikult tunnustanud; peab tähtsaks seda, et komisjon pakuks sellega seoses välja finantsmääruse, sealhulgas selliste valitsusväliste organisatsioonide rahastamise läbivaatamise;
65. toetab täielikult ELi panust valitsustevahelistesse organisatsioonidesse, sest need organisatsioonid saavad anda olulise panuse demokraatia ja inimõiguste edendamisse; leiab siiski, et selline panus ei tohiks olla kahjulik valitsusvälistele organisatsioonidele, vaid see tuleks pigem anda strateegiliste pikaajaliste partnerluste kaudu;
66. tervitab tõsiasja, et komisjon on muutnud oma korda seoses 2006. aasta uute projektikonkurssidega selles osas, et uutel konkurssidel, mis põhinevad „kontseptuaalsetel märgetel”, soodustatakse ulatuslikumat projektide kvaliteedihindamist kui olulisimat kriteeriumi;
67. palub komisjoni teha parlamendile kättesaadavaks kõik välis- või sisehindajate koostatud mõjuhindamisaruanded projektide kohta, et tagada nende korrektne kontrollimine; palub komisjonil muuta inimõigustega seotud mõjuhindamine Euroopa Liidu projektitsüklite haldamise lahutamatuks ja täielikult rakendatud osaks nii eel- kui ka järelkontrolli, aga ka käimas olevate programmide hindamise suhtes,
Abiprogrammid üldiselt
68. peab vajalikuks töötada inimõiguste, demokraatia põhimõtete, õigusriigi ja hea valitsemistava (nagu on väljendatud Cotonou lepingus) suurema hõlmamise suunas Euroopa Arengufondist rahastatavatesse meetmetesse; palub komisjonil esitada aastaülevaade nende küsimustega seotud kõikide Euroopa Arengufondi kulutuste kohta kõikides geograafilistes, regionaalsetes ja temaatilistes programmides, et muuta ELi tegevus selles valdkonnas paremini nähtavaks;
69. palub, et komisjon rajaks oma poliitiliste programmide arengueesmärgid, näitajad ja kavad kokkulepitud üldistele rahvusvahelistele inimõigusalastele dokumentidele, täielikult kaasates inimõigusorganisatsioone alates poliitika ja programmide loomisest kuni nende elluviimise, seire ja hindamiseni;
70. nõuab, et teostataks järelkontrolli 2005. aasta juunis toimunud inimõigustealas seminari üle seoses ELi humanitaarabiga, sealhulgas eraldades ELi rahalisi vahendeid õiglusprobleemidele massimõrvade ja inimsusevastaste kuritegude tulemusena,
Inimõigusi ja demokraatiat käsitlevate klauslite rakendamise kaalumine
71. meenutab oma 14. veebruari 2006. aasta resolutsiooni, mis käsitleb ELi poliitikat seoses inimõigusi käsitlevate klauslite kohaldamisega kõikides ELi kokkulepetes, kaasa arvatud inimõiguste austamise tõhusa järelvalvemehhanismi loomine ning Euroopa Parlamendi suurem kaasamine hindamis- ja nõuandeprotsessidesse seoses nimetatud klauslitega; ootab, et eesistujariik Austria reageeriks koos komisjoniga parlamendi ettepanekutele;
72. võtab arvesse tõsiasja, et ELi neljanda põlvkonna kokkulepped kolmandate riikidega hõlmavad iseenesestmõistetavalt poliitilist dialoogi kui inimõiguste ja demokraatia küsimusi inkorporeeriva kokkuleppe hädavajalikku osa; rõhutab oma kindlat tahet tugevdada sellistes poliitilistes dialoogides võetava uusima seisukoha eelkontrolli;
73. nõustub 2005. aasta aruandes väljendatud seisukohaga, et inimõigusi käsitlev klausel on aluseks kolmandate riikidega sõlmitavatele positiivsele kokkulepetele inimõiguste ja demokraatia küsimustes; rõhutab siiski, et sellega ei saa välistada koostöö ajutise peatamise võimalust kõnealuse klausli rikkumise korral; kordab oma nõudmist seada sisse reguleeritavad meetmed ja selge sanktsioonide süsteem, mida kasutada siis, kui kolmas riik rikub inimõigusi käsitlevat klauslit, ning kutsub komisjoni kaaluma võimalusi laiendada kvalifitseeritud häälteenamusega hääletamist tulevikus vajalikul hetkel piiravate meetmete võtmise otsuse üle; kordab oma nõudmist, et kõnealuse klausli täitmise seiret ja sellega seotud konsultatsioonimehhanismi tuleb parandada, ning palub komisjonil ja nõukogul igal aastal raporteerida Euroopa Parlamendi inimõiguste allkomisjonile inimõiguste klauslite rikkumistest, sealhulgas nende rikkumistest, mis sisalduvad Cotonou lepingus;
74. avaldab veel kord toetust nõukogu 3. oktoobri 2005. aasta otsusele kehtestada sanktsioonid Usbekistani suhtes seoses sündmustega Andižanis 13. mail 2005. aastal, kui valitsuse julgeolekuteenistused tulistasid surnuks suure arvu tsiviilisikuid ning arreteeriti paljud inimesed ning pärast seda anti tõe varjamiseks kohtu alla protsessis, mis ei vastanud õiglase kohtumõistmise rahvusvahelistele standarditele; käsitleb seda kui näidet järjepidevast ELi meetmest valitsuse vastu, keda seovad ELiga sõlmitud partnerlus- ja koostöökokkuleppe alusel kohustused seoses inimõiguste ja demokraatiaga ; avaldab kahetsust selle üle, et Usbekistani puhul kulus sanktsioonide kehtestamiseks kuus kuud; avaldab siiski lootust, et see pretsedent tugevdab inimõigusi käsitlevaid klausleid kõikides kokkulepetes; palub nõukogul täielikult hukka mõista inimõiguste rikkumised Türkmenistanis;
75. kordab oma 15. detsembri 2005. aasta resolutsiooni inimõiguste ja ajakirjandusvabaduse selge rikkumise kohta Tuneesias maailma infoühiskonna tippkohtumisel;
76. tervitab piiravate meetmete rakendamise ja hindamise suuniste seiret ja ülevaatamist ELi ühise välis- ja julgeolekupoliitika raamistikus
Nõukogu kiitis need suunised esmakordselt heaks detsembris 2003.
Need sisaldavad standardsõnastust ja ühismääratlusi, mida võib kasutada sanktsioone rakendavates õigusaktides.
Ülevaatamine leidis aset detsembris 2005. ;
77. tervitab funktsiooni, mida täidab AKV–ELi parlamentaarne ühisassamblee kui platvorm avatud ja läbipaistvaks aruteluks inimõiguste küsimustes, ning julgustab ühisassamblee töö jätkumist, millega antakse panus Cotonou lepingu artikliga 8 ette nähtud poliitilisse dialoogi;
78. tunneb kahetsust, et Cotonou lepingu artiklis 96 sisalduvaid inimõigusi käsitlevaid klausleid kohaldatakse liiga harva inimõiguste šokeerivate rikkumiste korral AKV riikides, ning nõuab tungivalt, et hoogustataks poliitilist dialoogi Cotonou lepingu tähenduses;
79. tervitab ELi tegevust, mis seisnes diplomaatilistes sammudes ja deklaratsioonides pärast vägivaldseid repressioone Etioopias 2005. aasta juunis, kui väga positiivset näidet; tunneb muret selle üle, et kui novembris 2005 leidsid aset samalaadsed inimõiguste rikkumised, ei reageerinud EL nendele piisavalt; arvestades suurt hulka hetkel vangis olevaid ja surmanuhtlusega silmitsi seisvaid opositsiooniliidreid ja inimõiguslasi, usub, et Etioopia valitsus ei suuda täita Cotonou lepingu artikli 8 kohaseid kohustusi ning kutsub komisjoni ja nõukogu üles vastama Euroopa Parlamendi üleskutsele kooskõlastatud seisukoha järele kooskõlas Cotonou lepingu artikliga 96, nagu nõuti 15. detsembri 2005. aasta resolutsioonis;
80. väljendab muret asjaolu üle, et hoolimata rasketest inimõiguste rikkumistest, sealhulgas meelevaldsed kinnipidamised ja tuhandete kinnipeetute piinamine, ei ole Eritread mainitud nõukogu inimõigusi käsitlevas 2005. aasta aastaaruandes; tunneb kahetsust, et vaatamata resolutsioonile P6_TA(2004)0068 , milles Euroopa Parlament mõistis hukka inimõiguste rikkumised Eritreas ning kutsus nõukogu ja komisjoni üles avama nõuandemenetlust Cotonou lepingu artikli 96 kohaselt, on nõukogu ja komisjon võtnud selles küsimuses vähe meetmeid; kutsub nõukogu ja komisjoni üles viivitamata alustama nõuandemenetlust Cotonou lepingu artikli 96 kohaselt seoses inimõiguste olukorraga Eritreas,
ELi inimõigusalaste suuniste kohaldamine
81. võtab arvesse Ühendkuningriigi eesistumise ajal koostatud esimest kaheaastast ülevaadet, mis käsitleb ELi suuniseid laste ja relvakonfliktide kohta; tervitab eriti asjaolu, et juulis 2005 vastu võetud ELi inimõigusalased teabelehed sisaldavad eraldi jaotist laste õiguste kohta ning konkreetset nõuet edastada vajaduse korral teavet vastavalt nendele suunistele; märgib, et nõupidamine sidusrühmade ja valitsusväliste organisatsioonidega kõnealuse ülevaate ja soovituste koostamise käigus on olnud eeskujulik; avaldab siiski kahetsust, et Euroopa Parlamenti ei kaasatud nende suuniste ülevaatamise protsessi, jäeti kasutamata laiaulatusliku ülevaate võimalus ning koostatud dokument valmistas pettumuse nii oma ulatuse kui ka taotluste osas; palub seetõttu nõukogul siduda Euroopa Parlament järjekindlalt nende suuniste läbivaatamisega kahe aasta tagant, et olla teadlik Euroopa Parlamendi seisukohast ja soovitustest selles valdkonnas;
82. tervitab eesistujariigi Austria kohustumist jätkata diplomaatilisi samme kõikide ELi rahvusvaheliste partnerite suhtes seoses piinamist keelavate rahvusvaheliste konventsioonide ratifitseerimisega; palub nõukogul ja komisjonil kaaluda uusi ja innovatiivseid võimalusi piinamist käsitlevate suuniste rakendamiseks; rõhutab, et kuigi nimetatud suunised võeti vastu juba 2001. aastal, kuuluvad need kõige vähem rakendatavate aktide hulka; pidades silmas praeguseid ohtusid, millega piinamise täielik keelamine ja väärkohtlemine terrorismivastase võitluse rahvusvahelises kontekstis kokku puutuvad, kutsub nõukogu seoses sellega üles kaasama Euroopa Parlamenti nende suuniste tulevasse hindamisprotsessi; seoses sellega teavitab nõukogu, et inimõiguste allkomisjon nõudis uuringut, mille eesmärk oleks ELi piinamist käsitlevate suuniste rakendamise optimeerimine ja nende suunistega ettenähtud vahendite parandamine; soovitab eesistujariikidel Austrial ja Soomel astuda diplomaatilisi samme piinamise suhtes kõikides riikides, kes on asjakohaste konventsioonide osalised, kuid ei tee koostööd; rõhutab, et eesistujariigi või nõukogu sekretariaadi korrapärane kohalolek vastavas ÜRO piinamisvastases komisjonis võiks anda olulist materjali analüüsimaks, milliste riikide suhtes tuleks ühel või teisel ajahetkel diplomaatilisi samme astuda; palub nõukogul kaaluda, kas Euroopa Liit ei saaks tegutseda jõulisemalt ja veenvamalt kolmandate riikide suhtes, kui kõik liikmesriigid kirjutaksid alla ÜRO vabatahtlikule protokollile piinamise kohta ja ratifitseeriksid selle; on samuti mures kolmandates riikides piinamise väidetava ümberpaigutumise ja väljastpoolt tellimise pärast ning kutsub ELi üles pidama piinamiste vastast võitlust esmatähtsaks oma inimõiguste poliitikas, eriti ELi suuniste ja kõikide muude ELi õigusaktide, nt Euroopa demokraatia ja inimõiguste algatus (EIDHR), tõhustatud rakendamise kaudu;
83. rõhutab, et tuleb anda oluline prioriteet inimõiguslasi käsitlevate ELi suuniste täielikule rakendamisele; palub nõukogul teha algatusi, mille eesmärk on inimõiguslaste kaitse; kutsub komisjoni ja liikmesriike korraldama delegatsioonide, saatkondade ja konsulaatide personali koolitust nende suuniste rakendamiseks; palub komisjonil kaaluda raha eraldamist selleks, et katta sellise koolituse kulud; tervitab nende suuniste rakendamise käsiraamatu viimistlemist eesistujariigi Madalmaade poolt; avaldab siiski kahetsust, et parlamendile ei ole antud piisavat teavet selle sisu kohta; kutsub nõukogu ja komisjoni kõikides poliitilistes dialoogides süsteemselt tõstatama inimõiguslaste olukorda; kutsub komisjoni korraldama EÜ delegatsioonide tasandil teabeseminare kõnealuste suuniste kohta koos kõikide asjaomaste kohalike valitsusväliste organisatsioonidega; palub taas kord, et nõukogu teavitaks Euroopa Parlamenti nende suuniste rakendamisest kohapeal ja kaasaks Euroopa Parlamenti nende hindamisprotsessi;
84. toetab nõukogu tema jõupingutustes hõlmata inimõiguste küsimused kogu ELi töösse, eriti keskendudes teatavate ELi inimõigusalaste suuniste korrapärasele ülevaatamisele ja rakendamisele,
Inimõiguste hõlmamine
85. tervitab nõukogu ja komisjoni jõupingutusi selleks, et tugevdada ELi inimõiguspoliitika ja muu rahvusvahelise poliitika tihedamat seotust; peab nende sidemete tugevdamist eluliselt tähtsaks usaldusväärse ELi inimõiguspoliitika poole püüdlemisel;
86. rõhutab, kui tähtis on Michael Matthiesseni määramine ELi ühise välis- ja julgeolekupoliitika kõrge esindaja personaalesindajaks inimõiguste küsimustes, mis on oluline samm edasi inimõiguste hõlmamisel; tervitab ametisse määratu tegevust ja isiklikku pühendumust;
87. tervitab tõsiasja, et töörühmad, mis tegelevad tsiviil- ja politseioperatsioonidega ühise välis- ja julgeolekupoliitika ning Euroopa julgeoleku- ja kaitsepoliitika samba raames, aga ka ELi sõjaliste operatsioonidega, on hakanud arutlema oma tegevuse inimõigustega seotud aspektide üle ning integreerima seda tähelepanu, sealhulgas naiste vastu suunatud vägivalla hukka mõistmist, ELi kohapealsele missioonipersonalile antavatesse juhistesse; tervitab nõukogu poolt 23.–24. mail 2005 vastu võetud „Üldisi käitumisstandardeid”, milles antakse ülevaatlikud juhised kogu Euroopa julgeoleku- ja kaitsepoliitika missioonidel tegutsevale personalile; juhib siiski tähelepanu selgele vajadusele hoolitseda selle eest, et neid standardeid hoolikalt ja järjekindlalt rakendataks kasvavatel ELi sõjalistel ja tsiviiloperatsioonidel välisriikides; leiab, et sel viisil toimides saab EL vältida kuritarvitamisi, mis on toimunud ÜRO rahuvalvemissioonidel; palub komisjonil kaaluda raha eraldamist kogu personali koolitamiseks nende standardite rakendamisel;
88. tervitab Euroopa Liidu Rahvusvahelise humanitaarõiguse edendamise suuniste vastuvõtmist detsembris 2005; palub tungivalt, et nõukogu kohaldaks neid kõikides asjakohastes avaldustes, deklaratsioonides ja diplomaatilistes sammudes;
89. kutsub Euroopa Investeerimispanka kui ühte asutust, mis laenuandmise kaudu, ja ühe maailma suurima avaliku finantsinstitutsioonina rakendab ELi arengupoliitikat, täielikult inkorporeerima inimõigustega seotud kaalutlused kõikide projektide hindamisse ja tagama piisava sisemise võime inimõiguste süvalaiendamiseks oma tegevustesse; nõuab eelkõige rahvusvahelistel standarditel põhinevate selgete kaitsemenetluste juurutamist, et hinnata ja leevendada oma projektide inimõigustega seotud mõju; nõuab ELi õigusaktidega hõlmamata küsimuste kohta kaitsemeetmeid, et võrdsustada vähemalt põhimõtetes Equator Principles raamistikus kirjeldatud poliitikavaldkonnad; kutsub panka üles pidama nõu Euroopa Parlamendiga antud küsimuses;
90. tervitab tõsiasja, et komisjon kaalub korrapäraselt, kas lisada riike üldiste soodustuste süsteemi („GSP+”) nende riikide loetellu, kellele võimaldatakse parimaid tollimäärasid kaupade importimisel Euroopa Liitu; palub siiski komisjonil tagada, et ta hindamisel kontrolliks nii rahvusvaheliste kohustuste jõustamist kui ka nende tõhusat rakendamist ja täitmist kohapeal;
91. palub komisjonil kasutada objektiivseid kriteeriumeid sellistele riikidele GSP+ soodustusi andes, kellel on tõsiseid probleeme põhiliste tööstandarditega seotud ILO kaheksa konventsiooni rakendamisega, ja eelkõige jälgida Venezuela, Moldova, EL Salvadori, Guatemala, Colombia ja teiste kindlate riikide poolt enne 2005. aasta komisjoni otsust võetud kohustuste täitmist; palub komisjonil üldiselt jälgida regulaarselt nende konventsioonide rakendamist ja vajaduse korral võtta määruses kehtestatud kaitsemeetmeid;
92. palub nõukogul ja komisjonil tagada kaubanduskokkulepete vastavus olemasolevatele ÜRO kokkulepetele inimõiguste kohta kooskõlas Euroopa Parlamendi 14. veebruari 2006. aasta resolutsiooniga, et viia läbi sõltumatuid jätkusuutlikkuse hindamisi enne kaubandusläbirääkimisi, eriti hinnates mõju inimõigustele, ning jälgida, vaadata üle ja nullida olemasolevate ja kavandatavate kaubanduseeskirjade mis tahes negatiivne mõju seoses inimõiguste ning sotsiaal- ja keskkonnaküsimustega;
93. osutab, et igasuguse riigispetsiifilise inimõiguste olukorra hindamise käigus tuleks analüüsida töötajate põhiõigusi, mis on kajastatud inimõiguste ülddeklaratsiooni artiklis 23, rahvusvahelise kodaniku- ja poliitiliste õiguste pakti artiklis 22 ning majanduslike, sotsiaalsete ja kultuuriliste õiguste rahvusvahelise pakti artiklis 8;
94. palub komisjonil hõlmata süstemaatiline inimõiguste olukorra seire kõikidesse riigistrateegiadokumentidesse, regionaalstrateegiadokumentidesse, siseriiklikesse näidisprogrammidesse, regionaalsetesse näidisprogrammidesse ja tegevuskavadesse; palub komisjonil ajakohastada selliseid dokumente korrapäraselt, et kajastada inimõigusi käsitlevat viimast olukorda ning seejuures korraldada asjakohaseid süstemaatilisi nõupidamisi valitsusväliste organisatsioonidega;
95. palub komisjonilt aruannet selle kohta, kuidas ta on rakendanud omaenda ettepanekud, mis sisaldusid komisjoni 2001. aasta mai teatises Euroopa Liidu funktsiooni kohta inimõiguste ja demokratiseerumise edendamisel kolmandates riikides, millele järgnes põhjalik läbivaatamine;
96. palub komisjonil välja töötada strateegia edendamaks kõikide ELi inimõigusalaste suuniste kohaldamist hargmaiste äriühingute suhtes kui osa oma tulevasest teatisest äriühingute sotsiaalse vastutuse kohta; palub komisjonil ja nõukogul tagant sundida inimõiguste eriesindajat ja riikidevahelisi korporatsioone analüüsima põhjalikumalt lünkasid inimõiguste kaitsmisel olukordades, kus võõrustajariik ei soovi või ei suuda kaitsta inimõigusi rikkumiste eest äriühingute osalusel;
97. rõhutab veel kord, et ELi sisepoliitika ei pea mitte ainult vastama, vaid eeskujulikult vastama rahvusvahelistele inimõigustele; väljendab selles suhtes muret, et praegused rändejuhtimismeetmed ei paku pagulastele tegelikult alati kaitset; kutsub nõukogu ja komisjoni tagama, et rändejuhtimisest ei saaks tingimust arengukoostööks kolmandate riikidega ning et eksperimentaalsed piirkondlikud kaitseprogrammid jääksid kaitsele orienteerituks, oleksid ressursirikkad ja pikaajalised, oleksid täielikult kooskõlastatud ELi humanitaar- ja arengupoliitikaga ning põhineksid rahvusvahelise solidaarsuse põhimõttel;
98. rõhutab, et inimkaubanduse vastases võitluses tuleks vastu võtta inimõiguste lähenemine inimkaubanduse ohvrite suhtes, ja sellega seoses tervitab keskendumist ohvrikaitsele nõukogu ELi kavas inimkaubanduse tõkestamiseks ja vältimiseks
ELT C 311, 9.12.2005, lk 1. , ning nõuab tungivalt, et liikmesriigid ratifitseeriksid Euroopa Nõukogu konventsiooni inimkaubanduse vastase tegevuse kohta;
99. nõuab tungivalt, et nõukogu ja komisjon määraksid sihteesmärgid kõikide inimõigustealaste nõupidamiste jaoks, eesmärgiga parandada poliitika ja poliitilise dialoogi sidusust,
Euroopa Parlamendi sekkumise tõhusus inimõigustega seotud juhtumites
100. tervitab parlamendi kasvavat funktsiooni inimõiguste vallas, kes kaitseb kohustusi parandada inimõiguste olukorda kogu maailmas, hoolikalt kontrollides teiste institutsioonide tegevust, ja eelkõige Sahharovi auhinna kaudu;
101. tervitab väliskomisjoni inimõiguste allkomisjoni esimest tegevusaastat, mis Euroopa Parlamendi tegevusest juhindudes lõi eelmise parlamendikoosseisu ajal puudunud inimõigusalase tegevusfookuse, sealhulgas esitas korrapäraseid aruandeid eesistujariigile, komisjonile ja inimõiguste personaalesindajale, ÜRO inimõiguste ülemkomissarile, ÜRO eriettekandjatele ja Euroopa Nõukogu Inimõiguste volinikule, korraldas rohkearvulisi kuulamisi ja seisukohtade vahetamist, ekspertteadmiste vahetamist ja uuringuid, samuti andis inimõigusalase panuse väliskomisjoni töösse;
102. rõhutab vajadust inimõiguste probleemide süvalaiendamise järele kõikide parlamendikomisjonide ja –delegatsioonide töösse, kes tegelevad Euroopa Parlamendi välissuhetega; sellega seoses pöörab eriti tähelepanu arengukomisjoni tehtud tööle korrapäraste inimõigustealaste arutelude korraldamisel ning kutsub komisjoni ja nõukogu üles jälgima nende ja teiste Euroopa Parlamendis läbi viidud inimõigustealaste arutelude järeldusi;
103. juhib sellega seoses tähelepanu asjaolule, et inimõiguste allkomisjon keskendus oma 2005. aasta tegevustes ELi inimõigustealaste õigusaktide rakendamisele, nt ELi suunised inimõiguslaste kaitsmise kohta, ning sellega seoses ÜRO inimõiguste organite esindajatega kooskõlastamise süsteemi loomisele; peab seda esmatähtsaks, et tehakse tihedat koostööd ÜRO ja Euroopa Nõukogu esindajate ja organitega, et tagada parem järjepidevus ja kooskõlastatus inimõiguste vallas;
104. leiab, et parlamendi töö tõhusust inimõiguste alal saaks tugevdada mitmel viisil, näiteks intensiivsemalt kontrollides nõukogu ja komisjoni tegevust suhetes nende riikidega, kus inimõiguste olukord on muret tekitav, ning resolutsioonides inimõiguste kohta tehtud avaldusi ja nende kohaldamist hiljem järjepidevalt toonitades ja nende mõju hinnates; soovitab allkomisjonil kaaluda väikeste mitteametlike töörühmade loomist, mis saaksid järgida suunistekomplekti kõiki osi, paremini järgida nõukogu tööd selles valdkonnas ja ettepanekuid esitada;
105. palub eespool osutatud allkomisjonil süsteemselt järelkontrollida kodukorra artikli 115 kohaselt vastu võetud inimõigusalaste resolutsioonide täitmist ning tugevdada jõupingutusi, et aktiivselt tegelda välisriikidega seotud inimõigusalaste kaalutlustega kogu parlamendi tegevuses, sealhulgas teiste komisjonide ja parlamendidelegatsioonide töös;
106. on arvamusel, et allkomisjon võiks teha jõupingutusi, et tugevdada tema mõju poliitikale ja programmide loomisele, järgides tihedamalt nõukogu ja komisjoni tööprogramme, eriti COHOMi tööd, kuhu kutsutakse COHOMi liikmete poolt regulaarselt, ning nõuab, et Euroopa Parlamendi liikmeid kutsutaks süstemaatiliselt infotundidesse, nt need, mida korraldatakse valitsusväliste organisatsioonidega, ja infotundidesse, kus käsitletakse inimõigusalaseid dialooge kolmandate riikidega; ootab kinnitust, et selliseid kutseid esitatakse nüüd järjepidevalt;
107. palub parlamendi juhatusel ja esimeeste konverentsil kaaluda, kas on võimalik võtta meetmeid suurendamaks liikmete antavat poliitilist toetust täiskogus parlamendi kiireloomuliste resolutsioonide hääletamisel vastavalt kodukorra artiklile 115, võimaluse korral seades hääletamise sobivamale ajale;
108. nõuab inimõiguste allkomisjoni konstruktiivsemat rolli kiireloomuliste teemade järjepidevate ja läbipaistvate valikukriteeriumide väljatöötamisel, tagamaks, et parlamendi sekkumised oleksid õigeaegsed ja et neil oleks maksimaalne mõju; nõuab, et allkomisjoni liikmed jagaksid oma ekspertteadmisi antud valdkonnas ning etendaksid aktiivsemat ja otsustavamat rolli kiireloomuliste resolutsioonide koostamisel; teeb ettepaneku luua sel eesmärgil allkomisjoni liikmetest alaline töörühm;
109. tervitab suuniste koostamist, milles käsitletakse parlamendidelegatsioonide visiite kolmandatesse riikidesse; palub parlamendi juhatusel ja esimeeste konverentsil kaaluda meetmeid, mida saaks võtta selleks, et suurendada nende suuniste nähtavust ja süstemaatilist kasutamist; toonitab, et iga lähetus kolmandasse riiki peaks süstemaatiliselt hõlmama inimõiguste teemat, ning et kõik osalised peaksid saama täielikku infot inimõiguste olukorra kohta nii enne visiiti kui ka selle käigus;
110. tervitab allkomisjoni, väliskomisjoni ja parlamendi presidendi aktiivset tegevust vastuseismisel ebaõigluse juhtumitele kogu maailmas, eriti Sahharovi auhinna andmise kaudu; jälgib selle viimase punkti osas, et auhind antaks avalikult, vastaval tseremoonial võitjatele isiklikult üle;
111. tervitab parlamendi ettevõtmist tegeleda selle probleemiga, mis seisneb inimõiguste au sees hoidmises rahvusvahelise terrorismi vastu võitlemise kõrval; osutab, et järjepidevus ELi lähenemisviisis eri inimõigusalastele küsimustele on äärmiselt tähtis, kui EL soovib olla usaldusväärne osapool rahvusvahelisel tasandil;
112. kutsub nõukogu ja komisjoni üles, pidades silmas 2006. aasta juunis peetavat ELi-USA konverentsi, ning kooskõlas ÜRO inimõiguste komisjoni ekspertaruandega, pöörduma viivitamata USA valitsuse poole Guantanamo kinnipidamiskeskuse sulgemiseks ja nõudma, et kõikidele kinnipeetavatele võimaldataks humanitaarõigustele vastavat kohtlemist ning õigus astuda kohtu ette, viivitamata õiglases avalikus protsessis pädeva, sõltumatu ja erapooletu kohtu ees;
113. ootab Euroopa Parlamendi inimõigusalase tegevuse mõju analüüsimiseks ja hindamiseks kavandatud mõju-uuringu tulemusi;
114. märgib veel arutlusel olevaid ettepanekuid tugevdada parlamendi funktsiooni demokraatia edendamisel, millega võiks toetada põhikomisjonide ja delegatsioonide tööd, loodaks vaatluspunkt poliitilise arengu jälgimiseks naaberriikides ja mujal ning laiendataks teabevõrku riikide parlamentide vahel kogu Euroopa Liidus;
115. märgib veel arutlusel olevaid ettepanekuid asutada Euroopa demokraatia sihtasutus, mis töötaks koos teiste demokraatiale pühendunud organisatsioonidega, nagu Euroopa Nõukogu ning Euroopa Julgeoleku- ja Koostööorganisatsiooniga, ning uuriks võimalusi, kuidas asutada ELis demokraatiat ja inimõigusi edendav üksus,
Inimõigustega seotud tööle pühendatud ressursid, sealhulgas nõukogu sekretariaadis
116. palub komisjonil määrata igas kolmanda riigi delegatsioonis vähemalt üks ametikoht, millel olija vastutaks asjaomase riigi inimõiguste olukorra seire ning rahvusvaheliste inimõigusstandardite edendamise eest ja vastutaks suhete eest kodanikuühiskonnaga, nt suhted inimõiguslastega; palub, et sellel ametikohal olija teenistusstaaž oleks piisav selleks, et vajaduse korral probleeme kindlaks teha ja nendega tegelda; nõuab sellega seoses, et komisjoni delegatsioonid esitaksid kodanikuühiskonna esindajatele regulaarselt ametlikke kutseid, et toetada täiendavalt kolmandate riikide inimõiguslaste tööd;
117. palub komisjonil tugevdada oma välissuhete peadirektoraadi inimõiguste üksust lisapersonaliga kõikide inimõigusalaste küsimuste hõlmamiseks, et võimaldada tal täita lisafunktsiooni ressursiüksusena; palub samuti, et ühele personaliliikmele igas geograafilises üksuses antaks lisavastutus inimõiguste küsimustes;
118. palub suuremaid rahalisi vahendeid inimõiguste allkomisjonile, et aidata kaasa komisjoni liikmete õppereiside ja visiitide rahastamisele inimõiguste probleemkohtadesse maailmas, et saaks rõhutada rahvusvaheliste inimõiguste rikkumisi;
119. palub nõukogul tugevdada oma peasekretariaadi inimõiguste üksust ning eriti luua uusi ametikohti ekspertidele, kellel on kogemused inimõiguste vallas ja erialateadmised rahvusvahelisest humanitaarõigusest ja inimõigustest, et abistada personaalesindajat inimõiguste küsimustes ja võimaldada mõistlikku tööjaotust tema büroos, eriti arvestades tema vastutuse kasvu;
120. tervitab otsust anda kõikide nõukogu määratud eriesindajate käsutusse üks inimõiguste ekspert; kutsub nimetatud esindajaid üles järjekindlalt tõstatama inimõiguste küsimusi oma töös;
*
* *
121. teeb oma presidendile ülesandeks edastada käesolev resolutsioon nõukogule, komisjonile, liikmesriikide ja kandidaatriikide valitsustele ja parlamentidele, Ühinenud Rahvaste Organisatsioonile, Euroopa Nõukogule, Euroopa Julgeoleku- ja Koostööorganisatsioonile, käesolevas resolutsioonis mainitud riikide valitsustele ning ELis asuvate peamiste inimõigusalaste valitsusväliste organisatsioonide esindustele.
SELETUSKIRI
Sissejuhatus
Euroopa Liit jääb peamiseks inimõiguste kaitsjaks maailmas ning Euroopa Parlament on tugevaim inimõiguste kaitsja ELi institutsioonide hulgas.
Sellest hoolimata on Euroopa tugevam avalduste tegemisel kui nende elluviimise tugevdamisel.
Euroopa Liit võib kohustuda tegema kvaliteetset tööd inimõiguste valdkonnas, ent siiski ei õnnestu tal alati üheselt integreerida või hõlmata inimõigustega seotud kaalutlusi oma teistesse poliitikatesse ja programmidesse.
Kui me oma väärtusi tõsiselt võtame, peab see olukord muutuma.
Euroopa Parlamendi iga-aastane inimõiguste aruanne on sümboliseerinud neid probleeme minevikus, pakkudes sageli eeskujulikke ja ometi mittetäielikke kommentaare inimõiguste rikkumise kohta kogu maailmas, kuid mitte kunagi laskudes sellesse, mis peaks olema parlamendi õige töö: kontrollida ja arvestada seda, mida Euroopa Liit tervikuna teeb selleks, et mõjutada ja muuta inimõiguste olukorra jälgimist.
Parlamendi kõikide suuremate fraktsioonide toetusel on käesoleva aasta aruandes vastu võetud see lähenemisviis.
Reaktsioon ELi 2005. aasta aruandele inimõiguste olukorra kohta maailmas
Lähtuda tuleb nõukogu enda inimõiguste aastaaruandest, mis on käesoleval aastal nimetatud Euroopa Liidu aruandeks.
Selline ühtne aruanne, mis on koostatud suuremate nõupidamiste tulemusel ja mis esitatakse autoriteetsemalt ja avalikkuse suurema tähelepanu all, on üks Euroopa Liidu võimalus saavutada maailmas tugevam hääl seoses inimõigustega.
Alates sellest, kui 2000. aastal esitati esimene nõukogu aruanne, on aruannete kvaliteet oluliselt paranenud.
Käesoleval aastal hõlmab aruanne teavet nii komisjoni ja parlamendi kui ka nõukogu töö kohta.
Menetlust, mida järgides koostati parlamenti käsitlev jagu, on võimalik järgmisel aastal täiustada ning nõukogu saab rohkem kohustuda kasutama kõnealust aruannet selleks, et reageerida Euroopa Parlamendi resolutsioonidele ja nende elluviimist järelkontrollida.
On selge, et analüüsid ei ole piisavad, tegelikku mõju ei hinnata ja seiret ei ole.
Milline oli diplomaatiliste sammude või inimõigusi käsitlevate klauslite mõju?
Esitamata on jäetud teravad küsimused, rääkimata vastuste otsimisest.
Samamoodi on jäetud mainimata nõukogu prioriteetsed valdkonnad tulevaks aastaks.
Üks algatus, mis võiks olla abiks prioriteetide seadmisel, oleks see, kui aastaaruandes määrataks igal aastal erilist muret tekitavate riikide loetelu.
Nõukogul juba on iga kuue kuu järel üle vaadatavad „jälgimisnimekirjad”, mille eesmärk on anda lühidalt ja kokkuvõtlikult teavet nende riikide kohta, mis on kriisis või võivad sinna sattuda, julgustamaks ühistegevust ministrite nõukoguga ja liikmesriikide kooskõlastatud välispoliitikat.
Seda teavet saaks kasutada erilist muret tekitavate riikide loetelu koostamiseks, et koondada tähelepanu, niikaua kui sellega ei välistata tegevust muudes, kõnealusesse loetellu hõlmamata riikides.
Üks on kindel – vaja on tõsiselt täiustada kõnealuse aruande nähtavust, eriti ajakirjanike ja riikide parlamentide jaoks.
Kahe eesistujariigi tegevus
Üldiselt oli Luksemburgi eesistumine (jaanuar–juuni 2005) edukas selles osas, mis puudutab inimõiguste edendamist ja kaitsmist, eriti ÜRO inimõiguste komisjoni 61. istungjärgul.
Seda võib eriti kinnitada, arvestades saadaval olnud piiratud vahendeid: eesistuja sõltus teistest liikmesriikide praktilisest abist töökoormuse kergendamisel ja varajastel läbirääkimistel teistega.
See liikmesriikide rühmade omavahelise abistamise süsteem – mitteametlikud „troikad” – ei tohiks piirduda ainult väikeriikide eesistumise aegadega.
See võimaldaks laiendada tööhulka, mida EL saaks ära teha ning suurendada liikmesriikide osalemist nõukogu inimõigusalases töös üldiselt.
Ühendkuningriigi eesistumise ajal (juuli–detsember 2005) jõuti mitmete verstapostini, millel on oluline mõju inimõiguste vallas, eriti seoses Euroopa Liidu laienemisega.
Tõuge reformideks Türgis on suurem nüüd, kui läbirääkimised on alanud ja komisjon toonitanud seda, kui oluline on jälgida inimõigustega seotud kriteeriume.
Ühendkuningriigi eesistumisajal anti prioriteet mitmetele diplomaatilistele sammudele seoses surmanuhtlusega, keskendudes riikidele, kes ei olnud parasjagu otsustanud, kas kuulutada välja moratoorium või mitte.
Üldse astuti möödunud aastal rida poliitilisi samme umbes 40 eri riigi suhtes.
Nende diplomaatiliste sammude laadi tõttu ei saa nende sisu avalikustada, küll aga saab korraldada mõjuhinnangu ja teatada avalikkusele selle tulemused.
Kaaluda tuleks ka võimalust jagada konfidentsiaalset teavet diplomaatiliste sammude kohta rühma valitud Euroopa Parlamendi saadikutega, nagu juba tehakse julgeolekupoliitikat puudutava tundliku teabe puhul.
Samuti tehti Ühendkuningriigi eesistumise ajal edusamme surve avaldamises sellistele riikidele nagu Iraan ja Kambodža seoses ametiühinguõigustega ning säilitati ELi sanktsioonid Myanmaris, avaldades Myanmari valitsusele edukalt survet loobuda ASEANi eesistuja kohast 2006. aastal.
Tehti märkimisväärseid deklaratsioone Nepali suhtes, mis aasta jooksul oma kvaliteedilt ja tasakaalustatuselt oluliselt paranesid, eriti kriitikas Nepali valitsuse aadressil.
Sellest hoolimata esines Ühendkuningriigi eesistumise ajal probleeme konsulteerimisega.
Näiteks esitati tõsiseid kaebusi seoses üldasjade ja välissuhete nõukogu (GAERC) 3. oktoobri järeldustega Colombia suhtes, mille tegemisele ei eelnenud nõupidamist kodanikuühiskonnaga, samuti jäi täitmata lubadus kutsuda enne järeldustes kokkuleppimist nõukogusse kõnelema ÜRO Colombia inimõiguste ülemkomissari kantselei direktor.
Valitseb tõeline hirm, mida kajastab ka ÜRO, et Colombia rahu ja õigluse seaduse (raamistik ebaseaduslike relvarühmituste demobiliseerimiseks) tunnustamisel edusammuna rahu saavutamisel Colombias võib olla kahjulik mõju inimõiguslastele.
Alates eespool mainitud järelduste esitamisest on teatatud juba seitsme Rahvusliku Ohvrite Liikumise liikme tapmisest.
Seda küsimust ei seatud kunagi nõukogu inimõiguste töörühma (COHOM) päevakorda, hoolimata selle otsesest seotusest inimõiguslastega ja eespool mainitud suuniste edendamisega.
Ühendkuningriigi eesistumisajal koostati ülevaade, mis käsitles suuniseid laste ja relvakonfliktide kohta.
Siiski tekitas muret eesistuja seisukoht, et „tema funktsioon ei ole öelda partneritele, mida teha”.
Teise suurema pettumuse valmistas see, et ei analüüsitud mõju lastele – ei delegatsioonide ega ka välitegevuses osalevate valitsusväliste organisatsioonide kaudu.
Tõepoolest, kõnealuse ülevaate koostamisel isegi ei peetud nõu kohalike delegatsioonidega.
Samuti on vaja ülevaadet, mis käsitleks suuniste suhtes prioriteetseks märgitud riikide loetelu, eriti kuivõrd 2005. aastal ei astutud ühtegi diplomaatilist sammu seoses laste ja relvakonfliktidega ühegi riigi suhtes, mida ei olnud loetellu hõlmatud.
Näiteks on loetellu hõlmamata Palestiina territooriumid, ent sealsete relvakonfliktide mõju lastele on masendavalt suur.
Mis puudutab suuniseid inimõiguslaste kohta, on need suunised üldiselt vähetuntud, hoolimata mõningastest jõupingutustest astuda konkreetseid samme nende rakendamise suunas.
Näiteks püüdsid valitsusvälised organisatsioonid 2005. aasta veebruaris korraldada kohtumist eesmärgiga tutvustada kõnealuseid suuniseid Rwanda kohalike valitsusväliste organisatsioonide personalile.
Sellest hoolimata oli komisjoni delegatsioonil poliitilise konteksti tõttu vastumeelsus seal osalemise suhtes.
Burundis seevastu esitles suursaadik ise kohtumisel kõnealuseid suuniseid.
Esitati kaks dokumenti Rwanda ja Burundi inimõiguslaste soovituste ja ettepanekutega, ometi ei ole nende suhtes tehtud mingit järelkontrolli.
Selgesti on vaja koostada korrapäraseid formaalseid ülevaateid ja mõjuhinnanguid iga suunisekomplekti kohta, võttes arvesse võimalikke uusi mehhanisme nende tõhususe suurendamiseks, ning nendesse peab oma panuse andma ka parlament, kasutades parimaid tegutsemisviise nende rakendamise täiustamiseks.
Võti nõukogu tõhusamaks kaasamiseks inimõigustega seotud küsimustesse on COHOMi juhtimine.
Praktilisel tasandil tuleks teha päevakorrad ja muud dokumendid õigeaegselt ja enne kohtumisi avalikkusele kättesaadavaks, nii et on võimalikud ka väljastpoolt tulevad panused.
Ette on pandud ka alaline Brüsselis asuv COHOM või kui seda ei ole võimalik saavutada, siis vähemalt inimõiguste eriametniku olemasolu igas alalises esinduses.
Sama kehtib ka esindajatega kohtumise ning kolmandatesse riikidesse tehtavate visiitide, näiteks „troika” visiitide, tippkohtumiste, assotsiatsiooninõukogude ja komisjoni istungite suhtes.
Päevakorrad peaksid olema varem kättesaadavad, et oleks võimalik nõu pidada, ja aruanded visiitide kohta tuleks avalikustada.
Alates Luksemburgi eesistumisest on koostatud inimõiguste teabelehti eesmärgiga parandada info andmist visiitide ja kolmandate riikidega kohtumise kohta.
Need teabelehed on väga positiivne algatus; siiski ajakohastatakse neid vaid kord aastas ja praegu on need salastatud.
Samal ajal kui Euroopa julgeoleku-ja kaitsepoliitika lähetused kasvavad nii arvuliselt kui ka tähtsuse poolest, muutub üha tähtsamaks inimõiguste kaitse.
22. aprillil 2005 avaldati sõjaväe- ja tsiviilpersonali käitumisstandardid, ometi ei ole teavet selle kohta, kuidas neid põhimõtteid on rakendatud 2005. aastal alustatud Euroopa julgeoleku- ja kaitsepoliitika lähetustel, eriti seoses organiseeritud kuritegevuse, korruptsiooni, inimkaubanduse ja laste väärkohtlemisega.
On selge, et selles valdkonnas napib mõistmist; näiteks ei ole lähetusel Kongo Demokraatlikku Vabariiki antud koolitust laste õiguste kohta ega ka suuniseid, nii et kui Euroopa julgeoleku- ja kaitsepoliitika personal seisab vastamisi lapssõduritega, siis nad lihtsalt ei tea, mida teha.
Nõukogu ja komisjoni tegevus rahvusvahelistel foorumitel
Aastaaruandes kirjeldatakse võimsat mõju, mida EL saab avaldada inimõigustele, kui ta räägib ühel häälel – see põhimõte on eriti asjakohane siis, kui mõelda mõjujõule, mis on ELil rahvusvahelistel foorumitel.
Sellest hoolimata, olles osalenud ÜRO inimõiguste komisjoni 61. istungjärgul, on allakirjutanud raportöör teinud järelduse, et ELi liikmesriigid veedavad liiga palju aega küsimusi omavahel arutades, jättes liiga vähe aega sildade ehitamiseks teistesse riikidesse või vähemalt nendesse, keda saaks veenda ELi seisukohti toetama.
On kahetsust väärt, et keelduti toetamast resolutsiooni Hiina kohta, ja jällegi ei võetud vastu resolutsiooni Zimbabwe kohta.
ELi liikmesriikidel ei ole õnnestunud veenda mõjuvõimsaid valitsusi Aafrikas ja mujal vajaduses võtta rahvusvahelistel foorumitel tugevam seisukoht – lisaks Zimbabwe sunniviisiliste massvõõrandamiste tugevale hukkamõistmisele ja püüetele anda kriisiga tegelemiseks humanitaarabi.
Samuti keeldus EL toetamast resolutsiooni Tšetšeenia kohta, hoolimata sellest, et eelmistel aastatel on seda tehtud, ja hoolimata sellest, et kõnealune konflikt ei ole lahendust leidnud.
Kohalike inimõiguslaste rühmade hinnangul on alates konflikti algusest 1999. aastal „kadunud” 3000−5000 inimest – kõik nad olid kinnipidamisel kas tsiviilisikud või relvastamata.
Venemaa võimud ei ole endale võtnud mingit vastutust nende inimeste saatuse ega asukoha eest.
See viitab, et Euroopa Liidul on üks reegel väikeriikide, kuid hoopis teine suurriikide suhtes – mis mingil juhul ei vasta inimõiguste üldkehtivuse põhimõttele.
Samuti paljastab see ELi suutmatust läbi rääkida ja arutada ühisseisukohti kolmandate riikidega muude kahepoolsete poliitiliste, kaubandus- ja arengukontaktide raames kogu aasta jooksul, mitte aga nendest eraldi Genfis.
Üldiselt on ülimalt oluline, et ÜRO inimõiguste süsteemi reformimise algatus õnnestuks.
Euroopa Liit tunnustas inimõiguste nõukogu loomist kui põhiprioriteeti, ent 2005. aastal tundusid liikmesriigid olevat üllatavalt aeglased surve avaldamisel selleks kriitiliselt oluliseks reformiks.
Euroopa Liit on jätkanud Rahvusvahelise Kriminaalkohtu toetamist rahvusvahelistel foorumitel, nagu on ka märgitud ELi 2003. aasta juuni ühisseisukohas, ning see tugev toetus on kaasa aidanud Darfuri juhtumi saatmisel ÜRO Julgeolekunõukogust Rahvusvahelisse Kriminaalkohtusse 31. märtsil 2005.
Kahjuks ei jätkunud ELi toetusest ühtegi sõna Rahvusvahelisele Kriminaalkohtule septembris 2005 vastu võetud ÜRO lõppdokumendis ning EL ei teinud avaldust Rahvusvahelise Kriminaalkohtu kohta OSCE inimmõõtme konverentsil, nagu ta on teinud viimastel aastatel.
EL ja liikmesriigid peavad jätkuvalt, igal võimalusel kinnitama oma pühendumust Rahvusvahelisele Kriminaalkohtule, eriti kuna Ameerika Ühendriigid püüavad jätkuvalt sõlmida kahepoolseid immuniteedikokkuleppeid maailma riikidega.
Kooskõlas tõestatud seisukohaga, et puuetega inimeste õigused on inimõigused, on Euroopa Liidul vaja hoogustada oma toetust ÜRO puuetega inimeste õiguste konventsioonile, mis on veel läbirääkimisel.
Näiteks ei toeta EL praegu kõnealuse konventsiooni tekstis mõistlike elutingimuste andmata jätmise käsitlemist diskrimineerimise liigina, mis jätaks selle täitmise vabatahtlikuks, minnes mööda kõnealuse küsimuse käsitlusest võrdse kohtlemise direktiivis 2000/78/EÜ.
Lisaks sellele, nagu on märgitud aastaaruandes, on EL küsimuste käsitlemisel välisriikides palju edukam siis, kui ta on loonud hea eeskuju oma territooriumil.
Nii on olnud näiteks inimõigusi käsitlevate dokumentide allakirjutamise, ratifitseerimise ja rakendamisega.
Kui EL on olnud edukas Rooma statuudi (Rahvusvaheline Kriminaalkohus) edendamisel, on tal siiski olnud oluliselt vähem edu ÜRO piinamisvastase konventsiooni vabatahtliku protokolli edendamisel.
Et äratada rahvusvaheliselt usaldust, peavad ELi liikmesriigid näitama üles kindlust kuupäevade seadmisel kõikide põhiliste inimõigusi käsitlevate konventsioonide ja nende vabatahtlike protokollide ratifitseerimiseks.
Samuti viitavad paljud asutused, et olemasolevas ELi poliitikas ebaseadusliku rände suhtes on mindud nii kaugele, et kärbitakse varjupaigaotsijate võimalusi teostada oma inimõigusi.
Uued eksperimentaalsed algatused regionaalseteks kaitseprogrammideks kolmandates riikides nagu Tansaania on proovikivi näitamaks, kas EL on tõepoolest pühendunud pagulaste kaitse laiendamisele või on Euroopa Liit lihtsalt ajendatud vähendama Euroopast kaitset otsivate pagulaste arvu.
ELi ja kolmandate riikide vaheliste poliitiliste ja inimõigusi käsitlevate dialoogide ning naabruspoliitika tegevuskavade kontroll:
Euroopa Liit on alustanud ametlikke inimõigusalaseid dialooge kolme riigiga: Hiinaga (alates 1996. aastast), Iraaniga (alates 2002. aastast) ja viimati Venemaaga (alates 2005. aastast); nende dialoogide eesmärk on edendada ELi agendat olla ennast kehtestava jõu asemel veenev jõud.
Nõukogu on nende dialoogide tulemuste väljendamisel aus: aastaaruandes on märgitud, et „nendel dialoogidel on olnud erinevaid tulemusi”.
On positiivne, et dialooge Hiina ja Iraaniga hinnati 2005. aastal kooskõlas ELi suunistega inimõigusi käsitlevate dialoogide kohta.
Dialoogid Hiinaga on viimase aastakümne jooksul paranenud, eriti kuivõrd nendes keskendatakse nüüd tähelepanu konkreetsetele teemadele ning ilmnenud on suurem tahe laskuda konkreetsesse arutellu ning valitsusväliste organisatsioonide seminarid leiavad aset samal ajal kui dialoogid.
Siiski tähendab inimõigusalase dialoogi pidamine seda, et inimõigustega seotud küsimused jäetakse sageli üldse lisamata tippkohtumiste päevakorda.
EL osales enne dialooge laialdastes konsultatsioonides, ometi on avaldatud muret konkreetsetes küsimuses, mida dialoogides ei tõstatatud, näiteks Põhja-Korea pagulaste küsimuses.
Dialoogi Venemaaga, mis küll alles algas, ei ole seni väga kõrgelt hinnatud.
Venemaa keeldub siiani korraldamast dialoogi istungjärku Venemaal, mis tähendab, et real siseriiklikel valitsusvälistel organisatsioonidel on sisuliselt võimatu osaleda ja oma seisukohti esitada.
Alates Beslani massimõrvast 2004. aastal tuntakse tõsist muret poliitiliste muutuste pärast Venemaal ning jätkuva kriitikaga jälgitakse olukorda Tšetšeenias.
ELi liikmesriikide eesmärk peab jätkuvalt olema surve avaldamine Iraanile järgmise dialoogi kuupäeva kokkuleppimiseks hoolimata ilmsest tähelepanu keskendamisest aruteludele Iraani tuumaprogrammi üle.
Minevikus on Euroopa Liidul olnud raskusi dialoogide suhtes selgeid kriteeriume ja strateegilisi eesmärke sisaldavate kavade paikaseadmisel.
Siiski on see hädavajalik, kui oodatakse edusamme, ning igasugused mõjuhinnangud ja teave kohtumiste, sealhulgas nende tulemuste kohta, peab olema palju laialdasemalt saadaval ja avatud parlamentaarseks kontrollimiseks.
Vaja on hinnata kõikide poliitiliste dialoogide ja mitte ainult struktuursete inimõigusalaste dialoogide tõhusust; teabe täielikul puudumisel on see siiski võimatu.
Need arutelud võivad olla väga oluline vahend, kui neid juhitakse proaktiivselt, mille fookus peab olema COHOM, ja nende juhtijatel on strateegiline ülevaade.
Uute naabruspoliitika tegevuskavade inimõigusalaste jagude kvaliteet on riigiti väga erinev, sest kõnealune kava räägitakse läbi asjaomase riigiga ning seega tuleb selle riigiga kokku leppida.
Näiteks ei ole inimõiguste küsimusi Iisraeli ja Egiptusega seotud tegevuskavades peaaegu mainitudki, sest need riigid ei nõustuks sellega.
Üks võimalus nendele nii ametlikele kui ka mitteametlikele inimõigusalastele dialoogidele kaasa aidata on laiendada allkomisjone partnerlusnõukogudes, nagu on juba tehtud Kagu-Aasias.
Inimõigusi ja demokraatiat käsitleva klausli rakendamise kaalumine
Olulise pretsedendini jõuti oktoobris 2005, mil EL esmakordselt osaliselt peatas partnerlus- ja koostöökokkuleppe seoses inimõigusi ja demokraatiat käsitleva klausli rikkumisega Usbekistanis.
Kahjuks naeruvääristas Saksamaa kõnealust keeldu, andes viisa Usbekistani siseministrile ravi saamiseks Saksamaal vaid mõni päev enne loetelu avaldamist.
See oli kindlasti väga oluline pretsedent, ent tõsiasi, et on möödunud nii palju aega enne, kui kõnealuse klausliga üldse mingeidki tõelisi tagajärgi kaasnes, on ka kurb viide sellele, et teiste, varem sõlmitud kokkulepete puhul ei ole inimõigusi käsitlevaid klausleid piisavalt tõsiselt võetud.
Näiteks näeb EL jätkuvalt suhetes oma Lähis-Ida ja Põhja-Aafrika naabritega peamiselt kaubandus- ja majandusabi, ehkki EuroMed’i lepingud sisaldavad inimõigusi käsitlevaid klausleid.
ELi–Egiptuse assotsiatsioonilepingu puhul jõustus see juunis 2004, kuid inimõigusi käsitlevale klauslile pole seni tuginetud, hoolimata 2005. aastal esinenud tõsistest probleemidest, mis seisnesid rutiinses piinamises, jätkuvas eriseisukorras, millega kaasnevad meelevaldsed kinnipidamised ning protsessid tribunalides ja riikliku julgeoleku kohtutes, ning umbes viitteist tuhandet inimest on pikemat aega kinni peetud ilma süüdistust esitamata.
Samas olukorras on ELi lepingud muu hulgas Tuneesiaga (1999) ja Iisraeliga (2000).
Mis puudutab Tuneesiat, kirjutas EL 30. septembril, enne maailma infoühiskonna tippkohtumist Tunises, teiste seas alla teravale avaldusele, milles väljendati muret vabale eneseväljendusele ja valitsusväliste organisatsioonide tegevusele seatud piirangute pärast.
Siiski jäi ELi–Tuneesia assotsiatsioonileping jõusse, hoolimata inimõigustega seoses registreeritud probleemidest ning valitsusvälistele organisatsioonidele, sealhulgas Tuneesia Inimõiguste Liigale ELi poolt antava abi blokeerimisest.
Euroopa Parlament võtab oma seisukoha inimõigusi käsitlevate klauslite suhtes vastu Agnoletto aruandes (INI 2005/2057), milles selgelt märgitakse, et kõnealused klauslid tuleks lisada eranditult kõikidesse kolmandate riikidega sõlmitavatesse üld- ja sektorikokkulepetesse ning need peavad moodustama kõikide riikide ja piirkondade suhtes rakendatavate strateegiate osa.
Kahtlemata on vaja keskteed või rida võimalusi, mis ei viiks Euroopa Liitu ühest äärmusest (tegevusetus) teise (seiskumine), ja selles seisneb probleem ka praeguses süsteemis, mis sõltub liikmesriikide ja komisjoni tahtest.
Reguleeritav meetmestik peaks põhinema inimõiguste rikkumise astmel ning võiks hõlmata selliseid meetmeid nagu poliitiline dialoog, diplomaatilised sammud, avalikud avaldused, rahastamise ümberjaotamine, relva- vm kaubandusembargod, kokkulepete peatamine, koostööst ja arenguprogrammidest loobumine, rahastuse või eelarvelise toetamise külmutamine, viisakeelud ja varade külmutamine.
Euroopa Liidul on selgesti vaja teha rohkem tööd hõlmavuse nimel, mis kujutab endast poliitikat, mida on esmakordselt mainitud komisjoni teatises 2001. aastal.
Komisjon ise ei ole kunagi esitanud aruannet kõnealuse teatise rakendamise kohta ja peaks seda nüüd tegema.
Euroopa Parlamendi enda sekkumise tõhusus inimõigustega seotud juhtumites
Aastaaruandes on õigesti märgitud, et parlament on „kaua silmas pidanud inimõiguste edendamist ja kaitset nii ELis kui ka väljaspool kui üht oma peamist funktsiooni” ning et „sageli on parlament inimõiguste arendamisel esirinnas ning tagab, et teised ELi institutsioonid hoiavad inimõigusi oma tähelepanu esiplaanil”.
Selle eesmärgi saavutamisele on palju kaasa aidanud inimõiguste allkomisjoni asutamine pärast 2004. aasta Euroopa valimisi.
Kõnealune allkomisjon on 2005. aasta jooksul teinud mitu head algatust, nagu suuniste väljaandmine visiitideks kolmandatesse riikidesse ning mitmed arutelud, näiteks septembrikuine arutelu inimõiguste üle Vietnamis, Kambodžas ja Laoses.
Samuti on allkomisjon olnud eriti aktiivne, astudes välja ebaõigluse juhtumite vastu kogu maailmas, nagu on teinud ka parlamendi president ise.
Samuti on vaja ühendada jõupingutused nõukogu ja komisjoni tööprogrammide tihedamaks järgimiseks, et avaldada suuremat mõju poliitikale ja programmidele ning tugevdada kontrollifunktsiooni.
Selleks peaks allkomisjon tihedamalt jälgima COHOMi tööd ja osalema ka infotundides.
Suurim probleem seoses parlamendi meetmete tõhususega on järelkontrolli nappus ja tendents mitte alati küsimuste lahendamist lõpule viia pärast küsimuse kadumist meedia tähelepanu keskmest.
Näiteks oli Sudaani juhtum kõigi tähelepanu keskmes kuni selle saatmiseni Rahvusvahelisse Kriminaalkohtusse 2005. aasta märtsis; siiski tundub see küsimus olevat praeguseks unarusse jäetud, hoolimata tõsiasjast, et inimõiguste rikkumised kasvavad.
See on üks näide sellest, miks allkomisjoni korraldatud mõjuhinnangu tulemused, mis esitatakse 2006. aasta sügisel, on nõnda olulised.
Inimõigustega seotud tööle pühendatavad ressursid
Pole kahtlust, et personaalesindaja määramine inimõiguste küsimuses 2005. aastal on suuresti parendanud inimõigustega seotud küsimuste nähtavust ja käsitlemist kogu nõukogu tegevuses, kuna saadik on isiklikult pühendunud teadlikkuse suurendamisele.
Kuivõrd personaalesindaja võtab endale lisakohustusi (nagu üldine suhtlus parlamendiga), kardetakse siiski, et talle jääb vähem aega ja ressursse tema põhitöö jaoks.
Valitseb tegelik vajadus lisapersonali järele, kes oleks seotud konkreetselt tema bürooga ja kes töötaks üksnes inimõigusalaste küsimustega ning kellel oleks eelistatavalt inimõigustega seotud taust.
Ideaalne personali arv oleks selline, kui iga suunistekomplekti eest saaks hoolitseda üks personaliliige, ning ideaalne tööjaotus vastaks kõrge esindaja poliitikaüksuse omale.
Positiivse poole pealt olgu mainitud, et detsembrikuistes üldasjade ja välissuhete nõukogu järeldustes märgitakse, et iga eriesindaja büroosse määratakse inimõiguste eest vastutav personaliliige.
See on otsus, millele tuleks aplodeerida, ning see peaks andma eeskuju komisjonile ja selle delegatsioonidele.
Komisjonis on välissuhete peadirektoraadi inimõiguste üksus sellises personali- ja ressursipuuduses, et iga inimõigusalase teemaga tegelemiseks pole piisavalt personaliliikmeid.
See tähendab, et jäetakse pööramata piisavalt tähelepanu tagamaks teiste üksuste sama suurt vastutust inimõigusega seotud teemadel – mis on eriti oluline geograafiliste üksuste puhul.
Igas geograafilises üksuses peaks olema vähemalt üks inimene, kelle ametijuhendis on osutatud inimõigusele.
Arengu peadirektoraadi inim- ja sotsiaalse arengu üksust tuleks samuti laiendada, et kaasata rohkem eriteadmisi inimõiguste vallast, ning kaaluta tuleks peadirektoraatidevahelise inimõiguste rühma loomist.
Kolmandates riikides asuvates delegatsioonides on olukord samalaadne.
On üllatav, et igas delegatsioonis, eriti konfliktipiirkondades, ei ole endastmõistetavalt ühte personaliliiget, kelle ametijuhendis oleks osutatud inimõigustele.
Kohustuslikuks tuleks muuta kogu välipersonali koolitus nende tutvustamiseks inimõigusi käsitlevate dokumentidega.
Lõpuks on vaja, et jõuaks lõpule parlamendi ja komisjoni vahel jätkuv debatt, milles käsitletakse vajadust eraldi õigusliku baasi järele, et säilitada Euroopa demokraatia ja inimõiguste algatus.
Allakirjutanud raportöör loodab parlamendi vankumatusele selles, et säilitada toetuse tagamine inimõiguste rikkumise ohvritele rohujuuretasandil kogu maailma riikides, hoolimata sellest, mida soovivad asjaomased valitsused.
Järeldus
Käesolevas aruandes pakutakse eksperimentaalselt välja viis, kuidas parlamendi aastaaruannetes oleks võimalik tõesti käsitleda Euroopa Liidu enda tegevuse tõhusust inimõiguste edendamisel.
Eksperimendi edu sõltub nõukogu ja komisjoni koostöösoovist seoses meie esitatud väga mitmete üksikasjalike soovitustega, ning parlamendi liikmete pühendumisest selle uue lähenemisviisi järgimisele.
Ma palun teie toetust.
ANNEX I - INDIVIDUAL CASES RAISED BY THE EUROPEAN PARLIAMENT
UPDATED: APRIL 2006
(Annex: List of adopted resolutions)
FOLLOW-UP OF CASES RAISED BETWEEN 2000 AND 2003
PEOPLE RELEASED
Belarus
YURI BANDAZHEVSKY, released in August 2005.
The scientist was sentenced to 8 years' hard labour on 18 June 2001 for denouncing the health situation in Belarus after the explosion of the Chernobyl nuclear power plant.
The European Parliament called on President Loukachenko to ensure that his case was reviewed by an independent commission and reiterated its call for his immediate release again in 2005.
Resolution P6_TA-PROV(2005)0080 , adopted on 10.03.05 On 31 January the Commission of the Penal Settlement voted unanimously for the refusal of parole to which he was entitled in accordance with article 90 of the penal code of the Belarus Republic (good conduct).
In August 2005, however, Professor Bandazhevsky was conditionally released from prison.
Restrictions for the next five years on travelling or holding senior political or managerial functions have been imposed, as well as regular reporting to the police.
Dagestan
ARJAN ERKEL, set free on 11 April 2004.
After being kidnapped 12 August 2002, the head of the Médecins Sans Frontiers mission in Dagestan was freed during a raid by Russian secret service.
Eritrea
DAWIT ISAAK, released on 19 November 2005.
The proprietor of the former weekly Setit and Swedish citizen since the 1980s had been arrested on 23 September 2001 together with other journalists in a major police sweep five days after the suspension of all civil liberties in the country.
Shortly before his detention he published a letter of fifteen reforms-minded cabinet members, who were unanimously demanding an investigation of the facts that lead to the war in Eritrea.
Dawit Isaak was detained for more than four years without trial and completely cut off from the outside world.
The Swedish authorities have on several occasions tried to visit him, but the Asmara government always refused to allow it.
The European Parliament reiterated its call for immediate release of the detainees.
Resolution P6_TA-PROV(2004)0068 adopted on 18.11.2004
Iran
Dr HASHEM AGHAJARI, released on 31 July 2004.
The head of the history department at the Tarbiat Moadres University, Teheran, a prominent member of the reformist movement was condemned to death for blasphemy in November 2002 after calling for a ‘religious renewal of Shiite Islam’ in which Muslims should not ‘blindly follow religious leaders'.
The judgement sparked the largest student protests for years and legal battles with judges.
The case was reviewed by Iran's Supreme Court, who quashed the death sentence in February 2003.
On the occasion of a re-trial the regional court upheld its former death sentence enhanced by a 10 year ban on teaching, eight years in jail and 74 lashes.
Finally he was sentenced to five years imprisonment, but released on bail by a Supreme Court ruling on 31 July 2004.
Kazakhstan
SERGEI DUVANOV , released on 16 August 2004.
The journalist and editor of a human rights bulletin was released because of "good conduct" after serving half of his three-and-a-half-year prison sentence.
Most of his civil and political rights were restored.
The leading independent journalist had been charged of sexual offences with a minor in 2001.
According to Human Rights groups the case was a propaganda trial based on equivocal evidence in order to phase out an unwanted independent journalist, who published an online article about the president's murky banking transactions in Switzerland.
With regards to the pressure by the OSCE, whose presidency Kazakhstan is aiming on in 2009 and the strong resolution of the European Parliament
Resolution P5_TA-PROV(2004)0376 adopted on 22.04.2004 the government of Kazakhstan seems to have given in to the international criticism.
Malaysia
ANWAR IBRAHIM, released on 2 September 2004.
The famous political opponent had spent 6 years in prison for "crime of sodomy".
Turkey
LEYLA ZANA, Sakharov Prize Laureate, released on 9 June 2004.
The former Kurdish MP and Sakharov Prize laureate of 1995, Leyla Zana and the 3 other Kurdish deputies of the banned DEP, Mr Hatip Dicle, Mr Orhan Dogan and Mr Selim Sadak had been sentenced to 15 years' imprisonment for their political activities in support of the fundamental rights of the Kurdish people.
On 9 June 2004 they were released after having spent 10 years in prison.
At the time when she was awarded the Sakharov Prize, she was already imprisoned.
On 14 October 2004, she could finally address the plenary in person in a special "Sakharov Prize" ceremony.
In July 2001 the European Court of Human Rights had condemned Turkey for the way Leyla Zana's trial had been conducted.
On 11 January 2005, Leyla Zana reached a "friendly settlement" at the European Court of Human Rights and received financial compensation from the Turkish state for the latter's violation of the applicants' right to free expression.
Vietnam
FATHER NGUYEN VAN LY, released in early 2005.
He was imprisoned since May 2001 for having expressed his religious faith peacefully.
Zimbabwe
ROY BENETT, released on 28 June 2005.
In the case of the opposition MP Roy Benett, who has been denunciated by Mugabe and his regime for years, the Parliament denounced a fifteen months prison sentence with three months suspended handed down on him on 28 October 2004.
Resolution P6_TA-PROV(2004)0112 adopted on 16.12.2004 He allegedly attacked Justice Minister Patrick Chinamasa in May 2004 during a parliamentary session.
The sentence was decided by a parliamentary vote and was only the last stage of a vicious campaign against the main opposition party "Movement for Democratic Change" (MDC), whose leader Morgan Tsvangirai has constantly been harassed by the governmental regime.
MORGAN TSVANGIRAI, the state withdrew charges in August 2005.
On 11 August 2003, the Zimbabwean High Court ruled that opposition leader Morgan Tsvangirai should be tried for treason, because state lawyers demonstrated that he may have plotted to kill President Mugabe in 2001.
On 15 October 2004, the High Court acquitted Mr Tsvangirai.
Similarly he was faced with treason charges in 2005, but in August 2005 the state withdrew charges before plea.
DEATH SENTENCE COMMUTED TO LIFE IMPRISONMENT
Tibet
TENZIN DELEG RINPONCHE, Buddhist lama.
His execution was suspended for two years and commuted to life imprisonment on 26 January 2005.
On 2 December 2002, the Intermediate People's Court of Ganzi Tibetan Autonomous Prefecture sentenced the influential Buddhist lama and his attendant, Lobsang Dhondup, (who was executed on 26 January 2003), to death for alleged 'action against the security of the State'.
On several occasions, the European Parliament urged the Chinese Government to commute Tenzin's death penalty to life imprisonment according to its own statement to which anyone sentenced to death who commits no crime of intent during the period of suspension shall have their punishment commuted to life imprisonment on the expiration of the two-year period.
Resolution P5_TA-PROV(2002)0632 adopted on 19.12.2002, Resolution P6_TA-PROV(2004)0067 adopted on 18.11.2004 and Resolution P6_TA-PROV(2005)0010 , adopted on 13.01.2005 The Parliament has adopted further resolutions in which it expressed its concerns on Tenzin's imprisonment conditions and called for his immediate release.
Resolution P6_TA-PROV(2005)0416 adopted on 27.10.2005, Resolution P6_TA-PROV(2005)0533 adopted on 15.12.2005
The EU, although it welcomed the decision, remained very concerned about the persistent doubts surrounding the impartiality of Tenzin Deleg Rinpoche's trial, and asked the Chinese authorities to continue to brief it on developments in this case.
Declaration by the Presidency of 02.02.2005
Turkey
ABDULLAH ÖCALAN, leader of the outlawed Kurdistan Worker's Party PKK.
Following the abolition of the death penalty in Turkey in August 2002, the death sentence was commuted to life imprisonment in September 2002.
The European Court of Human Rights had already convicted Turkey in 2003 in particular denouncing the lack of an independent and impartial tribunal, the long delay in bringing the case to court and the restricted access to the case file.
Moreover the Court stated that the imposition of the death sentence following an unfair trial amounted to inhuman treatment in violation of Article 3 of the European Convention on Human Rights.
In July 2003 the case was referred to the grand chamber.
On 12 May 2005, the Grand Chamber of the ECHR confirmed that his trial was 'unfair'.
The Court did not directly call for a retrial but said retrying or reopening the case would be an appropriate way of redressing the violation.
STILL IMPRISONED
Burma (Myanmar)
DAW AUNG SAN SUU KYI, Sakharov Prize laureate of 1990, remains under house arrest since 31 May 2003.
In December 2004, while 9.000 prisoners were allegedly released by the military government, the measures on Suu Kyi were tightened restricting access by her doctor and the withdrawal of some of her party members, securing her compound.
On 16 January, however, the roadblock outside San Suu Kyi's house was removed.
Suy Kyi has spent 10 of the last 16 years in detention.
Under Myanmar law, a person can be detained without trial for up to five years.
Suu Kyi has never been tried.
In December 2005, the NLD submitted an appeal to the junta claiming her house arrest was legally flawed.
On 28 February 2006 the Olof Palme prize was presented to Kyi for being "an outstanding example of the efforts to attain democracy by the people of Burma, where respect for human rights, ethnic unity, and a life in peace remain only a dream", the organisers said in a statement.
The European Parliament continued to urge release and full freedom and movement and expression for Suu Kyi and other leading NLD members as well as other political prisoners held by the ruling junta.
Resolution P5_TA-PROV(2004)0187 adopted on 11.3.2004, Resolution P6_TA-PROV(2004)0015 adopted on 16.9.2004 and Resolution P6_TA-PROV(2005)0186 , adopted on 12.05.2005 Heavy pressure from the European Union and the US government lead to reopening constitutional talks in February 2005 which are supposed to draw up a new constitution as the first step in the self-proclaimed "road map" to democracy in Burma/Myanmar.
In January 2006, the military rulers adjourned the talks until later this year.
The talks have been condemned internationally for failing to include Aung San Suu Kyi's National League for Democracy.
The NLD has boycotted the talks to demand the release of their leader and of other political prisoners.
South-East Asian countries have spoken out critically against the junta and demanded the release of Aung San Suu Kyi.
Indonesia/Aceh
MUHAMMAD NAZAR, internationally recognised human rights activist.
The head of the Aceh Referendum Information Centre remains to be imprisoned after having been sentenced to a five-year prison term on 1 July 2003 on the grounds of spreading hatred against the government following his participation in peaceful pro-independence meetings.
Aceh is one of the regions that have been hit hardest by the Tsunami disaster on 26 December 2004.
Several human rights activist groups called for human rights to be at the centre of relief and reconstruction efforts.
Laos
PA FUE KHANG and THAO MOUA, local escorts of a journalist team.
The Belgian journalist, Mr Thierry Falise, and the French cameraman, Mr Vincent Reynaud, were arrested together with their Laotian escorts while producing a report on the Hmong ethnicity who were allied to the US during the Vietnam war and have a long history of resistance and aspirations to independence vis-à-vis the Laotian government.
After the Western reporters were released on 9 July 2003, their escorts underwent a collective trial, whose outcome was predetermined and did not allow for legal representation.
Pa Fue Khang and Thao Moua face a 15 and 12 years imprisonment respectively in Samkhe prison, one of Laos´ severest jails.
The third guide arrested managed to flee the inhumane conditions.
Vietnam
Venerable THICH HUYEN QUANG , Venerable THICH QUANG DO, PHAM MINH TRI , NGUYEN DUC VINH , NGO QUANG VINH
Freedom of expression and religion in Vietnam is a constant concern of the European Parliament.
Parliament strongly condemns the repression of the Unified Buddhist Church of Vietnam, the Christian Montanards and the Hoa Hao Buddhist Church.
Parliament is particularly concerned about the continuing isolation of the Patriarch of the UBCV, the Venerable Thich Huyen Quang, who has been living under conditions resembling house arrest since 1982, and of the Venerable Thich Quang Do, the UBCV's second-ranking leader, who has been confined to his living quarters under guard since June 2001, for having launched an appeal for democracy in Vietnam.
The European Parliament has also expressed its concern about the dramatic conditions endured by prisoners in the Z30A camp in Xuan Loc, in particular the Roman Catholic priests, Pham Minh Tri and Nguyen Duc Vinh, who have been held for more than 18 years, and a member of the Buddhist Hoa Hao sect, Ngo Quang Vinh, aged 87.
Resolution P6_TA-PROV(2005) 0462 adopted on 01.12.2005
NEW CASES RAISED BETWEEN JANUARY 2004 - APRIL 2006
ALGERIA
· Mohamed BENCHICOU, editor of “La Matin”, sentenced to two years imprisonment on 14 June 2004, for infringement of the law concerning exchange control and capital movements, while his newspaper went into compulsory liquidation in June 2004.
· Ahmed BENAOUM , head of the Erraï Elarm press group, imprisoned on 28 June 2004 .
He was acquitted by a court in Oran on 19 June 2005
Reporters Without Borders at http://www.rsf.org/article.php3?id_article=14166. .
· Journalists working for privately owned French language newspapers sentenced for violating of press laws: Farid ALILAT (sentenced on 28.6.2005); Fouad BOUGHANEM and Haakim LAÂLAM (both sentenced on 17.5.2005); Abla CHEÉRIF, Hassane ZERROUKY, Youssef REZZOUG and Yasmine FERROUKHI (all sentenced on 20.4.2005); Hafnaoui GHOUL (detained on 24.5.2004 and released on 25.11.2004).
Parliament called on the Algerian authorities to release without delay the JOURNALISTS s entenced to imprisonment for libel, to end judicial persecution of the Algerian private media for their opinions and halt the legal proceedings initiated against the Algerian private media.
Resolution P6_TA-PROV(2005)0242 adopted on 9.6.2005.
BELARUS
Parliament strongly condemned the Belarus regime’s indiscriminate attacks on the MEDIA, JOURNALISTS, MEMBERS OF THE OPPOSITION, HUMAN RIGHTS ACTIVISTS, and any person who attempt freely to voice criticism of the President and the regime.
Resolution P6-TA-PROV(2005)0295 adopted on 7.7.2005.
· Vieronika CHERKASOVA , stabbed to death in her home in Minsk on 20 October 2004.
In its resolution of 28 October 2004 the Parliament urged the Belarusian authorities to investigate thoroughly the murder of Cherkasova who had been working as an independent journalist for the Sokidarnost trade union newspaper when carrying out an investigation on illegal arm sales between the Belarusian government and Iraq.
Resolution P6_TA-PROV(2004)0045 adopted on 28.10.2004.
· Paval MAZEKA and Mikola MARKIEVIC, journalists from the newspaper “Pahonia”; Viktar IVASKIEVIC, journalist from the newspaper “Rabočy”; all sentenced to between 6 and 9 months in prison.
Resolution P6_TA-PROV(2005) adopted on 7.7.2005.
Over the past few years more than 20 independent mass media entities have been closed for “technical reasons”, while it was clear that the regime wanted to undermine the free press and media in the country.
The European Parliament again passed strong-worded resolutions on the deteriorating situation of MEMBERS OF THE POLITICAL OPPOSITION in Belarus and their legitimate right to peaceful protest against President Lukashenko and his government.
In connection with both the referendum and the parliamentary elections on 17 October 2004 and the presidential elections on 19 March 2006, the European Parliament registered massive repression and politically motivated persecution against opposition candidates who peacefully demonstrated the days following the election.
Res. P6_TA-PROV(2004)0045 adopted on 28.10.2004 and Res. P6_TA-PROV(2006)0137 adopted on 06.04.06
· Valery LEVONESKY and Alexander VASILYEV , sentenced to two years imprisonment .
Valery Levonevsky and Alexander Vasilyev promoter of a demonstration on 1 May 2004, were sentenced for defamation and insult of the president in a satirical leaflet.
Both were about to run as candidates in the 2004 general elections, but have been struck off the list due to their criminal record.
The Parliament called on the Belarus authorities to immediately release them and all other imprisoned political opponents of the regime.
Res. P6_TA-PROV(2004)0011 adopted on 16.9.2004 and Res. P6_TA-PROV(2005)0080 adopted on 10.3.2005.
· Mikhail MARYNICH, a prominent opposition activist, former Minister for External Economic Relations, Ambassador and presidential candidate in 2001, released on parole on 14 April 2006 after almost two years’ imprisonment.
Parliament followed closely the case of Mikhail Marynich who was detained in April 2004 and convicted in December that year of "embezzlement by means of abuse of his official position executed on a large scale".
He was sentenced to 5 years' imprisonment (which on 18 February 2005 was reduced to 3 years and 6 months on appeal) in a hard labour colony with confiscation of property.
Parliament considered that he had in fact been convicted for political reasons rather than having committed a crime.
Res. P6_TA-PROV(2005)0080 adopted 10.3.2005, Res. P6_TA-PROV(2006)0066 adopted on 16.2.2006.
· Anatoly LEBEDKO, leader of the Union Party, beaten up in a public restaurant in Minsk.
· Mikola STATKEVIC, leader of the Belarusian Social Democratic Party, and Paval SEVIARYNEC, leader of the Malady Front, sentenced to three years of corrective labour on 31 May 2005 (later on reduced to two years).
Both political leaders were arrested together with some 40 or 50 other demonstrators and freed after harsh criticism on behalf of the European Parliament already on 1 and 4 November 2004 respectively.
But, on 23 March 2005, formally charged for the “organisation of group actions disturbing public peace or active participation in them”, they were sentenced to three years.
As a result of an amnesty declared in connection with the 60 th anniversary of the Second World War their sentences were automatically reduced to two years.
The European Parliament reiterated its call on the Belarus authorities for their immediate release
Res. P6_TA-PROV(2006)0066 adopted on 16.2.2006. .
· Yuri ZAKHARENKO, former Minister of the Interior, disappeared.
· Victor GONCHAN, former Vice-President of the Parliament of Belarus, disappeared.
· Dmitry ZAVADSKI, cameraman of Russian Television Channel ORT, disappeared.
· Anatoly KRASOVSKY, a business man, disappeared.
The European Parliament called for an independent investigation on their disappearance.
Resolution P6_TA-PROV(2005)0080 adopted 10.3.2005.
BURMA (Myanmar)
· Hkun HTUN OO, Chairman of the Shan Nationalities League for Democracy, held in prison since February 2005 and sentenced to 90 years.
· General Hso HTEN, President of the Shan State Peace Council, held in prison since February 2005 and sentenced to 109 years.
Parliament demanded the immediate release and full freedom of movement and expression of all political prisoners held by the State Peace and Development Council.
Res. P6_TA-PROV(2005)0444 adopted on 17.11.2005; Res. P6_TA-PROV(2005)0186 adopted on 12.05.2005
On 6 July 2005, the Junta released 249 prisoners, most of them political prisoners, among them Sein Hla Oo, ex-journalist and member of the NLD party.
The liberations were seen as a result of a massive international mobilisation against the Burma regime and for the release of political prisoners; numbers of releases had doubled on the occasion of Aung San Suu Kyi's 60th birthday, on 28 June 2005.
CAMBODIA
The European Parliament reiterated its strong condemnation of the human rights situation in Cambodia, where during recent years HUMAN RIGHTS ACTIVISTS, JOURNALISTS, TRADE UNIONISTS AND OPPOSITION SUPPORTERS have been intimidated, arrested and killed, creating a climate of political violence in the country.
Res P6_TA-PROV(2005)0012 adopted on 13.01.2005, P6_TA-PROV(2005)0081 adopted on 10.3.2005, P6_TA-PROV(2006)0032 adopted on 19.1.2006
On 3 February 2006, government lawyers officially withdrew criminal complaints
Note verbale of the Mission of Cambodia of 18.01.06,
http://web.amnesty.org/library/index/engasa230062006. against
· Kem SOKHA , President of the Cambodian Centre for Human Rights (CCHR),
· Pa NGUON TEANG , Acting Director of the Cambodian Centre for Human Rights and Radio Director,
· Rong CHHUNG , President of the Cambodian Independent Teachers´ Association,
· Mam SONANDO , Director of the Beehive Radio,
· Prince SISOWATH THOMICO , secretary to former King Sihanouk,
· Chea MONY , President of the Free Trade Union of Workers,
Criminal charges filed by the courts in response to the complaints remain pending
http://web.amnesty.org/library/index/engasa230062006. against
· Ea CHANNA , Deputy Secretary General of the Student’s Movement for Democracy,
Men NATH , President of the Cambodian Independent Civil Servant’s Association,
Say BORY , advisor to former King Sihanouk.
In its resolution of 10 March 2005 the European Parliament focused on the case of three parliamentarians who belong to the liberal Sam Rainsy Party and whose immunity was lifted on 3 February 2005 by the National Assembly of Cambodia.
The Parliament called upon the government of Cambodia for the immediate and unconditional release of Cheam Chany and re-imposition of the opposition parties’ member immunity.
Resolution P6_TA-PROV(2005)0081 adopted 10.3.2005.
· Sam RAINSY pardoned by King Norodom on 5 February 2006, returned to Cambodia on 10 February 2006.
· Cheam CHANNY, pardoned by King Norodom on 5 February 2006, released on 6 February 2006.
http://news.bbc.co.uk/2/hi/asia-pacific/4684444.stm.
· Chea POCH returned home in August 2005; he is said to be hiding, but his true fate remains unknown.
Being a member of Prince Ranaridh’s Funcinpec Party, Sam Rainsy lost his parliament seat due to a vote of no confidence in 1994.
This in turn prompted the foundation of the Khmer National Party which was changed later into Sam Rainsy Party.
The party constantly faced severe hostility from its political opponents which eventually culminated in an attack, allegedly carried out by supporters of the leading Cambodian People’s Party (CCP) on Mr Sam Rainsy in 1997, leaving 16 people dead.
After the elections in 2003, the party was excluded from entering the government through a coalition of the Funcipec Party with the CCP.
Having accused Mr Sam Rainsy of libel and slander, the National Assembly overturned the immunity of three of its members belonging to Sam Rainsy´s party.
In December 2005 Sam Rainsy was sentenced in absentia to 18 months’ imprisonment on defamation charges brought by the Prime Minister and the President of the National Assembly.
Sam Rainsy and Chea Poch went to exile.
Cheam Channy was taken into custody charging him of plotting against the CCP-led government.
In August 2005 he was sentenced to seven years’ imprisonment.
CHINA
Parliament demanded the unconditional release of all CHINESE CATHOLICS incarcerated on account of their religious convictions and the immediate cessation of all kinds of violence towards them.
Resolution P6_TA-PROV(2005)0339 adopted on 8.9.2005.
The resolution included disappeared and arrested clergy:
Mgr James Su ZHIMIN (bishop of the diocese of Baoding, Hebei), 72;
Mgr Francis An SHUXIN (auxiliary bishop of the diocese of Baoding, Hebei), 54;
Mgr Han DINGXIAN (diocese of Yongnian/Handan, Hebei), 66;
Mgr Cosma Shi ENXIANG (diocese of Yixian, Hebei), 83;
Mgr Philip Zhao ZHENDONG , (diocese of Xuanhua, Hebei), 84;
Fr Paul Huo JUNLONG , (administrator of the diocese of Baoding), 50;
Mgr Shi ENXIANG (diocese of Yixian Hebei province), 83;
Zhang ZHENQUAN and Ma WUYONG (diocese of Baoding, Hebei);
Fr Li WENFENG , Fr Liu HENG , and Fr Dou SHENGXIA (diocese of Shijiazhuang, Hebei);
Fr Chi HUITIAN (diocese of Baoding, Hebei);
Fr Kang FULIANG, Chen GUOZHEN, Pang GUANGZHAO, Yin RUOSE, and Li SHUNJUN (diocese of Baoding, Hebei);
Fr Lu XIAOZHOU (diocese of Wenzhou, Zhejiang);
Fr Lin DAOMING (diocese of Fuzhou, Fujian);
Fr Zheng RUIPIN (diocese of Fuzhou, Fujian);
Fr Pang YONGXING, Fr Ma SHUNBAO, and Fr Wang LIMAO (diocese of Baoding, Hebei);
Fr Li JIANBO (diocese of Baoding, Hebei);
Fr Liu DELI ;
Pastor Zhang RONGLIANG, 53, one of the founders of the China for Christ Church.
CUBA
· Oscar Espinsa CHEPE, political prisoner, released on 30 November 2004.
· Paul RIVERO, political prisoner, poet, released on 30 November 2004.
· Edel Jose GARCIA, political prisoner, journalist, released on 30 November 2004.
The imprisonment of DISSIDENTS in Cuba gave special rise of concern to the Parliament, which has ever since sharply denounced the ongoing breach of fundamental rights by the local regime.
Resolution P6_TA-PROV(2004)0061 adopted on 17.11.2004.
Particular concerns were expressed regarding Oscar Espinsa Chepe, who suffered from a serious illness.
On 30 November 2004 six dissidents were released by the Cuban authorities, among them Oscar Espinosa Chepe as well as Paul Rivero and Edel Jose Garcia.
· Oswaldo PAYA SARDINAS, Sakharov Prize laureate in 2002.
Since the Sakharov Prize award ceremony in 2002, Oswaldo Payá Sardinas, author of the Manifesto ‘Todos Unidos’ which is the origin of the Varela Project calling for a referendum on open elections, freedom of speech, freedom for political prisoners and free enterprise, has been systematically denied the freedom to leave Cuba again and to accept the invitations issued by the Parliament and by other European Union bodies.
With the adoption of various resolutions, Parliament renewed its invitation to Oswaldo Payá and reiterated its call on the Cuban authorities to permit him to travel to Europe to appear before the Community institutions.
Res. P6_TA-PROV(2004)0061 adopted on 17.11.2004, Res. P5_TA-PROV(2004)0379 adopted on 22.04.2004, Res. P6_TA-PROV(2005)0150 adopted on 28.04.2005, Res. P6_TA-PROV(2006)0042 adopted on 2.2.2006
· LADIES IN WHITE (Damas de Blanco), Sakharov Prize laureate in 2005.
Parliament condemned the fact that the Ladies in White were refused by the Cuban authorities permission to travel to the seat of the European Parliament on the occasion of the award ceremony.
Parliament highlighted that the travel ban violates one of the basic human rights, namely the right to freely leave and return to one’s own country, as enshrined in the Universal declaration of Human Rights.
Res. P6_TA-PROV(2006) 0042 adopted on 2.2.2006 With the award of the Sakharov Prize to the group of wives, mothers and daughters of the political prisoners, the European Parliament drew the attention to the continuing detention of most of the 75 political dissidents, mainly supporters of the Varela Project, who were arrested in March 2003.
EGYPT
· Dr Ayman NOUR, a former journalist and lawyer, now leader of Al-Ghad Party and member of the Egyptian Parliament, was sentenced to 5 years’ imprisonment on 24 December 2005.
On 29 January 2005 Ayman Nour was stripped of his immunity and on the same day immediately arrested when leaving the parliament building in Cairo.
He was accused of forging more than 2,000 signatures in an effort to obtain formal party status for his Al-Ghad camp, which intended to stand in the run-off for the parliamentary elections in 2006.
The detention was followed by some dissident demonstrations protesting against the 24 years continuous rule of Hosni Mubarak.
On 31 January 2005 the authorities extended Ayman Nour´s arrest, during which he allegedly was mistreated, for another 45 days.
Following the protests by the European Parliament
Res. P6_TA-PROV(2005)0046 adopted on 23.2.2005. and other international institutions he was released on bail on 11 March 2005 and ten days later formally charged for forging signatures.
On 24 December 2005, Ayman Nour was sentenced to 5 years’ imprisonment for allegedly falsifying some of the 50 signatures needed to register his party for the 2006 elections.
Parliament strongly urged the Egyptian authorities to ensure that Ayman Nour is not subjected to torture or other forms of ill-treatment and that he is given prompt, regular and unrestricted access to his lawyers, doctors (as he is diabetic) and family.
Res..
P6_TA-PROV(2006)0031 adopted on 19.1.2006, see also Res. P6_TA-PROV(2006)0028 adopted on 19.01.2006.
The EU Presidency declared that “this verdict send negative signals about democratic political reform in Egypt.
The EU expects that any appeal application by Mr Nour will be looked at fairly by the Egyptian Courts.”
EU Presidency statement of 27.12.2005, FCO Press Office 020 7008 3100.
In its resolution of 6 April 2006, the Parliament renewed its demand to release Dr Ayman Nour.
The Parliament also expressed its concern in respect of the Dr Nour’s trial before the Court of Cassation on 18 May considering the fact that the judge who was chosen to head the tribunal is the same one who confirmed the forgery of the election process last November.
Furthermore the Parliament proposed an ad hoc delegation to visit Ayman Nour if he remains in prison following the court hearing.
P6_TA-PROV(2006)0144 adopted on 6.4.2006.
ETHIOPIA
· Professor Mesfin WOLDEMARIAM, founder and former President of the “Ethiopian Human Rights Council”, the country’s first independent human rights organisation, arrested in May 2005.
· Dr Berhanu NEGA, a well-known economist and the leader of the main opposition Coalition for Unity and Democracy (CUD) party, arrested in May 2005.
The Parliament raised the cases of eminent HUMAN RIGHTS ACTIVISTS AND POLITICAL PRISONERS in Ethiopia and focused on the cases of Mesfin Woldemariam and Berhanu Nega.
B5-0360/2001 adopted 17.05.2001 Having been harassed on several occasions, they were arrested together with more that 100 people, following the protests after the elections in May 2005.
Their demand for bail was denied on 4 January 2006, and the trial will resume in February 2006.
Under Ethiopian law, the possible sentence ranges from three years’ imprisonment to the death penalty.
IRAN
In its resolution of 28 October 2004
Resolution P6_TA-PROV(2004)0049 adopted on 28.10.2004. the Parliament denounced two CASES OF MINORS SENTENCED TO DEATH and urged the Iranian authorities to respect the provisions as laid down in the International Covenant on the Rights of the Child, which Iran is party to, and to prevent any further application of the death penalty to minors.
In the same resolution the European Parliament called on the Iranian authorities to immediately halt all stoning penalties and to give evidence that they were willing to implement their publicly declared moratorium on stoning.
See also Resolution P6_TA-PROV(2005)0011 adopted on 13.1.2005.
· Ateqeh RAJABI, a 16-year-old girl, was said to have been publicly hanged in the city of Neka, Northern Iran.
Despite an alleged mental illness and after refusal of access to a lawyer Ateqeh Rajabi was convicted by a Court for acts that were seen “incompatible with chastity.”
It is reported that during the proceedings the judge, a conservative cleric, who handed down the death sentence, harshly criticized her dress.
The decision was upheld by a Supreme Court ruling shortly before her execution, where it was allegedly the judge of first instance who put the noose around her neck.
The same night her body was said to be removed out of the grave.
Despite an international ID card proving her age to be 16, the officials regarded her to be 22 years old.
· Zhila IZADI, a 13-year-old girl, initially convicted to death by stoning, later on sentenced to 55 lashes.
· Bakhtiar IZADI, her 15-year-old brother, convicted to 150 lashes, later on reduced to 55 lashes.
Brother and sister were said to have had sexual relations with each other.
After pressure from in and outside Iran, both were sentenced to 55 lashes each and released.
Zhila Izadi reportedly received her punishment only a few days before giving birth to a child, which was immediately taken away from her.
She is still in very poor physical and mental condition and called international human rights agencies for assistance.
Due to her social and cultural environment (it was her father who brought up the case to the courts) she has to live under constant pressure, as incest between minors is seen as a massive shame for the family.
· Leyla MOAFI, aged about 20, charged with acts contrary to chastity; stay of execution.
Leyla Moafi was arrested in early 2004 and charged with "contrary to chastity".
On 27 March 2005 the Supreme Court overturned the death sentence, but upheld the sentence of flogging and of three and a half years imprisonment.
The judge also ordered that following the completion of her prison sentence, she should reside for eight months in a women's rehabilitation centre.
Leyla Mafi is known to have had her sentence of 99 lashes inflicted in February 2006.
Afterwards she was moved to a women's rehabilitation centre in Teheran.
http://web.amnesty.org/library/Index/ENGMDE130362006?open&of=ENG-IRN.
Parliament welcomed the stay of execution of Leyla Moafi , whose case was referred to forensic psychiatrists to examine her mental condition.
Parliament insisted however that the alleged crimes are not an internationally recognisable criminal offence and their persecution does not comply with international human rights standards.
Resolution P6_TA-PROV(2005)0011 adopted on 13.1.2005.
The European Parliament repeatedly expressed its concerns on the situation concerning fundamental rights of JOURNALISTS in Iran.
Res. P6_TA-PROV(2005)0011 adopted on 13.1.2005, Res. P6_TA-PROV(2004)0049 adopted on 28.10.2004, Res. P5_TA-PROV(2004)0100 adopted on 12.2.2004
In its resolutions of 28 October 2004 and 13 January 2005 it demanded that the Iranian Parliament should repeal all criminal provisions dealing with the peaceful expression of opinions, including the press and called upon the authorities to release all prisoners prosecuted or sentenced for press- and opinion-related offences.
· Omid MEMARIAM, Masoud GHREYSHI, Javad Ghoam TAMAYOMI, Reza VATANIKHA, Mehdi DERAYATI, Sharam RAFIHZADEH, Hanif MAZROOI and Rozbeh EBRAHIMI.
Hanif Mazroi was released on 11 November 2004 and Rozbeh Ebrahimi on 26 November 2004
Reporters Without Borders at http://www.rsf.org/print.php3?id_article=11822. .
Parliament called in particular for the release of these eight online journalists who allegedly contributed to reformist orientated Internet sites.
They were detained without having been formally charged whereas at the same time access to lawyers and family members was refused.
· Emadeddin BAGHI, journalist under travel ban.
The case reflects the current situation for journalists in Iran: Authorities prevented him from leaving the country as he intended to make a trip to Europe and Northern America for the promotion of human rights in his country.
The Parliament thus urged the authorities in its resolution of 28 October 2004 to lift the travel ban immediately.
In December 2005 he was still not allowed to leave the country.
· Hassan Yuseffi ESHKEVARI, Hossein GHAZIAN, Abbas ABDI, Reza ALIDJANI, Taghi RAHMANI, Hoda REZAZADEH-SABER, Iraj JAMSHIDI, Ensalfali HEYDAYAT, imprisoned.
Parliament recalled the ongoing imprisonment of these prominent journalists, which would stand in clear contrast with the right to freedom of expression.
Res. P6_TA-PROV(2004)0049 adopted on 28.10.2004.
· Akbar GANJI, journalist, sentenced to six years' imprisonment in July 2001, released on 17 March 2006.
Akbar Ganji was arrested in April 2000, together with 17 other Iranian journalists and intellectuals who had taken part in a cultural conference in Berlin.
He was sentenced to 10 years’ imprisonment, which was reduced on appeal to six months, for “taking part in an attempt against national security” and “propaganda against the Islamic system”.
In July 2001 he was tried on charges of “collecting confidential state documents to jeopardize state security” and “spreading propaganda” and sentenced to six years’ imprisonment.
Both, President Borrell as well as the chair of the Delegation for Relations with Iran sent a letter to the Ambassador of Iran concerning the situation of Ganji.
During its visit to Tehran on 21-24 April 2005, the Bureau of the EP Delegation was not allowed to visit him.
Akbar Ganji was released on 17 March 2006 with no other pending charges against him
http://news.bbc.co.uk/2/hi/middle_east/4819440.stm .
IRAQ
Indiscriminate violence and in particular widespread terrorist attacks against civilians, religious minorities, police forces and soldiers of the multinational force, the taking of hostages, including journalists and NGO personnel and atrocious unpunished murders remain a notorious and constant concern of the European Parliament.
It has been extremely worried about the constant threat of ABDUCTION OF AID WORKERS AND JOURNALISTS.
Res. P6_TA-PROV(2004)0013 adopted on 16.9.2004.
· Simona TORRETTA and Simona PARI, Italian aid workers, released on 16 September 2004.
· Christian CHESNOT and Georges MALBRUNOT, kidnapped on 20 August 2004, released in December 2004.
The hostages were released after unprecedented protests by the media and public.
KAZAKHSTAN
· Altynbeck SARSENBAYEV, a prominent politician and the co-chairman of the True Ak Zhol opposition party, murdered on 13 February 2006, together with his bodyguard and driver.
In its resolution of 16 March 2006
Res. P6_TA-PROV(2006)0100 adopted on 16.3.2006. the Parliament condemned the killings and expressed its great concerns on the jailing of opposition activists and journalists for holding a rally on 26 February 2006 in memory of Altynbeck Sarsenbayev.
The Parliament called on the Kazakhstan authorities to carry out the ongoing investigation into the circumstances of his death in a full, independent and transparent manner.
· Nurkadilov ZAMANBEK, opposition leader, was found shot dead in unexplained circumstances on 12 November 2005.
Nurkadilov Zamanbeck died after he had accused the government of corruption.
The official investigation concluded that he had committed suicide.
MALDIVES
The European Parliament sharply criticised the large-scale detention incommunicado in the Maldives and demanded the release of pro-democracy reformers, while at the same time calling for reforms to give way to democratisation and the respect of human rights.
Resolution P6_TA-PROV(2004)0017 adopted on 16.9.2004
Following demonstrations on 12 and 13 August 2004 in the capital Male, which were directed against the slow pace of political reforms of president Gayoom´s government, at least 69 people were detained.
On 22 August the government allegedly released 62 detainees, while hundreds remain to be detained.
According to Amnesty International the exact numbers of POLITICAL PRISONERS are difficult to assess.
An EU delegation visiting the Maldives was denied access.
Parliament's resolution mentioned the names of prominent LEADERS OF THE MADLIVES DEMOCRATIC PARTY detained in August 2004 such as
· Dr Mohamed MUNAVVAR MP (former Attorney General),
· Ali FAIZ MP,
· Ilyas HUSSEIN MP,
· Ahmed SHAFEEQ MP,
· Ahmed ADIL MP,
· Dr Hussein Rasheed HASSAN MP (member of the National Human Rights Commission),
· Ibrahim Hussain ZAKI (the widely respected diplomat and former secretary-general of the South Asian Association for Regional Cooperation (SAARC),
· Ibrahim ISMAIL MP,
· Mohammed NASEEM MP,
· Ahmed ATHIF MP,
· Gasim IBRAHIM MP, (former President of the SAARC Chamber of Commerce and the pro-reform candidate for the post of Speaker in the Maldivian Parliament).
At the same time hundreds of other people were said to be held incommunicado some of them being subject to torture, among them public figures such as
· Husnoo ALSNOOD (lawyer and member of the National Human Rights Commission),
· Fathimeen NISREEN,
· Mohammed NIYAZ,
· Ahmed Ibrahim DIDI,
· Mohamed ZAKI,
· Ibrahim ZAKI,
· Maria MANIKE,
· Jennifer LATHEEF,
· Aminath NAJEEB,
· Mohammed NASEEM,
· Asad WHAEED.
PAKISTAN
· Javed HASHMI, leader of the opposition Alliance for the Restoration of Democracy, sentenced to 23-years in prison in April 2004.
Javed Hashmi, leader of the Alliance aiming at restoring democracy and the rule of law in Pakistan since its foundation in 1999, was convicted on seven counts for having allegedly forged a critical letter on behalf of irked military staff.
The Alliance supporters reckon the verdict to be politically motivated.
The European Parliament continued to express its concerns on the detention of Javed Hashmi.
It called on his immediate release and stressed that politically motivated trials and sentences cannot be accepted.
Resolution P5_TA-PROV(2004)0374 adopted on 22.4.2004
PHILIPPINES
· Francisco LARRANGA, European citizen, sentenced to death for rape and murder of two sisters.
Parliament asked the President of the Philippines to exercise her power by granting an absolute pardon to Francisco Larranaga and securing his immediate release from prison.
Parliament called also for a review of the legal procedure in this case and asked for a fair trial to be held on the basis of respect for all legal, penal and jurisdictional guarantees .
Parliament also asked to commute the death penalty of the prisoners on death row, particularly the 18 child offenders.
Resolution P6_TA-PROV(2005)0443 adopted on 17.11.2005.
Francisco Larranga's death sentence was confirmed in July 2005 without further possibilities for appeal.
But on 21 November 2005, the Spanish Defence Minister José Bono said he had received assurances from Philippine President Gloria Macapagal-Arroyo that Larrañaga would not be executed while she remained in power
http://www.handsoffcain.org/archivio_news/200511.. .
RUSSIA
· Stanislav DMITRIYEVSKY, chief executive for the Russian-Chechen Friendship Society and editor in chief for the Nizhni Novgorod newspaper “Pravo-zaschita” (“Human Rights Activism”), sentenced to a two-year suspended jail term.
On 19 January 2006, Parliament called for the dropping of all charges against Stanislav Dmitriyevsky who has been sentenced for having published in his newspaper Aslan Mashkado´s appeal for peace in Chechnya.
Resolution P6_TA-PROV(2006)0026 adopted on 19 January 2006.
Parliament urged the Russian authorities to respect the freedom of the media and journalists which recalled its precedent calls on Russia to protect human rights defenders, who are increasingly coming under attack, and to grant access to Chechnya to UN Special Rapporteurs and other international human rights monitors, independent media and international humanitarian organisations providing where possible, all the necessary security conditions for carrying out their work.
Resolution P6_TA-PROV(2005)0207 adopted on 26.5.2005.
SUDAN
· Dr Mudawi Ibrahim ADAM, the Chairperson of the Sudan Social Development Organisazion (SUDO), released on 16 May 2006 after two weeks of detention.
http://www.amnesty.ie/content/view/full/3781/.
Dr Adam was arrested together with his colleague Yasir Salim and driver Abdalla Taha, shortly before he was due to travel to Ireland to receive Front Line Human Rights Defender award from the President of Ireland.
Parliament condemned the arrests and called the Sudanese authorities to release all without delay .
Resolution P6_TA-PROV(2005)0178 adopted on 12.5.2005.
· Amouna Mohamed AHMED (17), Fayza Ismail ABAKER (16), Houda Ismail Abdel RAHMAN (17) and Zahra Adam ABDELA (17) charged of murder.
The four girls were attacked on 6 March 2006 outside Al Shareif camp.
The aggression lead the death of the attacker: whereas the police referred the case of the four girls to the Prosecution Attorney on charges of murder.
In its resolution on 6 April 2006 the Parliament called on the Government of Sudan to release the girls while their case was investigated.
Parliament also considered that the girls should be given appropriate care as victim of attempted rape.
Resolution P6 _TA-PROV(2006)0142 adopted on 6 April 2006.
SYRIA
On 8 September 2005, Parliament passed a resolution on several individual cases in Syria
Resolution P6_TA-PROV(2005)0340 ) adopted on 8.9.2005. , among them
· Riad SEIF, parliamentarian, released in January 2006 after having served three quarters of his prison sentence.
· Mamoun AL-HOMSI, parliamentarian, released in January 2006 after having served three quarters of his prison sentence.
According to informed sources in Damascus, both parliamentarians were interim detained again in 15 February 2006 because of “statements that violate limits” and “contacting the outside”.
http://www.arabicnews.com/ansub/Daily/Day/060216/2006021606.html.
Mamoun Al-Homsi, disappeared after having been requested again for interrogation.
He remains still unseen.
· Hasan ZEINO, civil activist.
· Yassin al-HAMWI, civil activist, released on 27 September 2006.
· Muhammad Ali al-ABDULLAH, civil activist, released on 27 September 2006.
Yassin al-Hamwi and Muhammed Ali al-Abdullah were found not guilty of “establishing and belonging to a secret society” by the Military Court on September 27, but guilty of “defamation of the public administration”.
They were sentenced to 10 days’ imprisonment, which they had already spent in custody, and released immediately.
http://www.amnestyusa.org/urgent/nl1105.html#releases.
· Haytham AL-HAMWI, Yassin al-Hamwi’s son, arrested in 2003, sentenced to four years imprisonment.
According to authoritative sources, Haytham Al-Hamwi was ill-treated in custody and sentenced after an allegedly unfair trail.
· Riad AL-HAMOOD, a Kurdish civil society activists, Arab language teacher and active member of the Committee for Rival of Civil Society, arrested on 4 June 2005.
Riad Al-Hamood was arrested after a speech at the funeral of an Islamic scholar who had died in custody under mysterious circumstances.
Riad al-Hamood, whilst in solitary confinement, is at serious risk of ill-treatment.
TUNISIA
· Maître Mohammed ABBOU, a well-known lawyer and human rights defender, sentenced to three-and-a-half years in jail on 28 April 2005.
Parliament condemned the conviction of Maître Abbou who has been sentenced for publishing critical articles causing “diffamation of the judiciary” and “public disorder”.
Resolution P6_TA-PROV(2005)0368 adopted on 29.9.2005.
His lawyers have reportedly been denied permission on several occasions to visit him in prison.
http://web.amnesty.org/pages/tun-141105-action-eng , and FIDH press release on 29.4.2005.
ANNEX II - LIST OF RESOLUTIONS
List of resolutions adopted by the European Parliament between July 1999 and April 2006, and relating directly or indirectly to human rights violations in the world
(http://www.europarl.europa.eu/comparl/afet/droi/others/default.htm)
Country
Date of adoption of resolution
AFRICA
ALGERIA
18.01.2001 / 17.05.2001 /30.01.2003 (UNCHR) / 10.02.2004 (UNCHR) / 24.02.2005 (UNCHR) / 09.06.2005 / 16.02.2006
ANGOLA
17.02.2000 / 15.03.2001 /14.06.2001 / 06.09.2001 / 11.04.2002 / 04.07.2002
BURUNDI
18.11.1999 / 17.02.2000 (UNCHR) / 07.09.2000 / 07.02.2002 (UNCHR) / 23.10.2003 / 30.01.2003 (UNCHR) / 15.01.2004 / 10.02.2004 (UNCHR) / 24.02.2005 (UNCHR)
CAMEROON
20.01.2000 / 17.05.2001 / 10.02.2004 (UNCHR) / 24.02.2005 (UNCHR)
CENTRAL AFRICAN REPUBLIC
14.06.2001 / 30.01.2003 (UNCHR) / 10.02.2004 (UNCHR) / 24.02.2005 (UNCHR)
CHAD
20.01.2000 / 14.06.2001 / 24.02.2005 (UNCHR) / 15.03.2006
COTE D'IVOIRE
20.01.2000 / 16.11.2000 / 14.12.2000 / 10.10.2002 / 30.01.2003 (UNCHR) 10.02.2004 (UNCHR) / 18.11.2004 / 24.02.2005 (UNCHR)
CONGO (BRAZZAVILLE)
30.01.2003 (UNCHR)
DEMOCRATIC REPUBLIC OF CONGO
17.02.2000 (UNCHR)/ 18.01.2001 (UNCHR) / 15.02.2001 / 13.12.2001 / 07.02.2002 / 07.02.2002 (UNCHR) / 13.06.2002 / 30.01.2003 (UNCHR) /15.05.2003 / 10.02.2004 (UNCHR) / 16.12.2004 / 24.02.2005 (UNCHR)
DJIBOUTI
16.12.1999
EQUATORIAL GUINEA
18.05.2000 / 13.06.2002 / 16.01.2003
ERITREA
07.02.2002 / 18.11.2004 / 24.02.2005 (UNCHR)
ETHIOPIA
17.05.2001 / 07.07.2005 / 15.12.2005
GUINEA
15.02.2001
LIBERIA
04.09.2003 / 10.02.2004 (UNCHR) / 24.02.2005 (UNCHR)
LIBYA
10.02.2004 (UNCHR) / 24.02.2005 (UNCHR) / 14.04.2005
MADAGASCAR
07.02.2002 / 16.05.2002
MAURITANIA
06.09.2001 / 24.02.2005 (UNCHR)
MOROCCO
10.02.2004 (UNCHR)
MOZAMBIQUE
14.12.2000
NAMIBIA
05.04.2001
NIGERIA
15.02.2001 / 15.11.2001 / 07.02.2002 (UNCHR) / 11.04.2002 / 05.09.2002 / 30.01.2003 (UNCHR) / 13.03.2003 / 05.06.2003 / 22.04.2004
RWANDA
18.11.1999 / 17.02.2000 (UNCHR)
SENEGAL
17.11.2005
SIERRA LEONE
16.12.1999 / 17.02.2000 (UNCHR) / 18.05.2000 / 07.09.2000 / 18.01.2001 (UNCHR) / 24.02.2005
SOMALIA
05.04.2001 / 04.07.2002 / 24.02.2005 (UNCHR)
SOUTH AFRICA
05.07.2001
SUDAN
17.02.2000 (UNCHR) / 18.01.2001(UNCHR) / 21.11.2002 / 30.01.2003 (UNCHR) / 10.02.2004 (UNCHR) / 16.09.2004 / 24.02.2005 (UNCHR) / 12.05.2005 / 06.04.2006
TANZANIA
05.07.2001
TOGO
16.09.1999 / 06.09.2001 / 13.12.2001 / 08.04.2003 / 10.02.2004 (UNCHR) / 24.02.2005 (UNCHR) / 24.02.2005 / 12.05.2005
TUNISIA
15.06.2000 / 14.12.2000 / 14.03.2002 / 30.01.2003 (UNCHR) / 10.02.2004 (UNCHR) / 24.02.2005 (UNCHR) / 29.09.2005 / 15.12.2005
UGANDA
17.02.2000 (UNCHR) / 06.07.2000 / 03.07.2003
WESTERN SAHARA
16.03.2000 / 14.04.2005 / 27.10.2005
ZIMBABWE
13.04.2000 / 18.05.2000 / 06.07.2000 / 15.03.2001 / 06.09.2001 / 13.12.2001 / 07.02.2002 (UNCHR) /14.03.2002 / 16.05.2002 / 04.07.2002 / 05.09.2002 / 30.01.2003 (UNCHR) / 13.02.2003 / 05.06.2003 / 15.01.2004 / 10.02.2004 (UNCHR) / 16.12.2004 / 24.02.2005 (UNCHR) / 07.07.2005
ASIA
AFGHANISTAN
16.12.1999 / 17.02.2000 (UNCHR)/ 05.10.2000 / 18.01.2001 (UNCHR) / 14.06.2001 / 13.12.2001 / 05.09.2002 / 12.02.2004 / 24.02.2005 (UNCHR)
AZERBAIJAN
09.06.2005 / 27.10.2005 / 16.02.2006
BANGLADESH
21.11.2002 / 14.04.2005
BURMA (MYANMAR)
16.09.1999 / 18.05.2000 / 07.09.2000 / 16.11.2000 / 18.01.2001 (UNCHR) / 04.10.2001 / 13.12.2001 / 07.02.2002 (UNCHR) / 11.04.2002 / 30.01.2003 (UNCHR) / 13.03.2003 / 05.06.2003 / 04.09.2003 / 10.02.2004 (UNCHR) / 11.03.2004 / 16.09.2004 / 24.02.2005 (UNCHR) / 12.05.2005 / 17.11.2005
CAMBODIA
17.12.2000 / 18.01.2001 / 06.09.2001 / 07.02.2002 / 11.04.2002 / 13.03.2003 / 03.07.2003 / 12.02.2004 / 13.01.2005 / 24.02.2005 (UNCHR) / 10.03.2005 / 01.12.2005 / 19.01.2006
CHINA
20.01.2000 / 17.02.2000 (UNCHR) / 18.01.2001 (UNCHR) / 15.02.2001 / 05.04.2001 (UNCHR) / 07.02.2002(UNCHR)/ 30.01.2003 (UNCHR) / 10.02.2004 (UNCHR) / 24.02.2005 (UNCHR) / 07.07.2005 / 08.09.2005
BEIJING'S APPLICATION TO HOST THE 2008 OLYMPIC GAMES
05.07.2001
EAST TIMOR
16.09.1999 / 18.11.1999 / 17.02.2000 (UNCHR)/ 18.01.2001 (UNCHR) / 04.10.2001 / 10.02.2004 (UNCHR) / 24.02.2005 (UNCHR)
FIJI
06.07.2000
GEORGIA
18.12.2003
HONGKONG
19.12.2002 / 15.12.2005
INDIA
16.03.2000 / 07.02.2002 / 16.05.2002 / 10.02.2004 (UNCHR) / 16.12.2004 / 24.02.2005 (UNCHR)
INDONESIA
16.12.1999 / 18.01.2001 (UNCHR) / 13.12.2001 / 07.02.2002 (UNCHR) / 16.05.2002 / 30.01.2003 (UNCHR) / 05.06.2003 / 20.11.2003 / 10.02.2004 (UNCHR) / 24.02.2005 (UNCHR)
KALIMANTAN
15.03.2001
MOLUCCAN ISLANDS
07.10.1999 / 20.01.2000 / 06.07.2000
KASHMIR
16.03.2000 / 17.11.2005
KAZAKHSTAN
13.02.2003 / 23.10.2003 / 16.03.2006
KYRGYZSTAN
14.03.2002 / 23.10.2003 / 12.05.2005
LAOS
15.02.2001 / 15.11.2001 / 03.07.2003 / 01.12.2005
MALAYSIA
14.06.2001 / 13.06.2002
MONGOLIA
07.02.2002 (UNCHR)
MALDIVES
16.04.2004
NEPAL
07.09.2000 / 14.06.2001 / 13.12.2001 / 13.06.2002 / 24.10.2002 / 30.01.2003 (UNCHR) / 23.10.2003 / 10.02.2004 (UNCHR) / 24.02.2005 (UNCHR) / 24.02.2005 / 29.09.2005
NORTHERN KOREA
07.02.2002 (UNCHR) / 16.01.2003 / 30.01.2003 (UNCHR) / 10.02.2004 (UNCHR) / 24.02.2005 (UNCHR)
PAKISTAN
18.11.1999 / 15.02.2001 / 05.04.2001 / 10.02.2004 (UNCHR) / 12.02.2004 / 22.04.2004 / 24.02.2005 (UNCHR)
PHILIPPINES
18.05.2000 / 18.12.2003 / 17.11.2005
SOLOMON ISLANDS
06.07.2000
SOUTHERN CAUCASUS
(Armenia, Azerbaijan and Georgia )
04.10.2001
SRI LANKA
18.05.2000 / 14.03.2002 / 20.11.2003
TAIWAN
13.04.2000 / 15.05.2003 / 07.07.2005
TAJIKISTAN
23.10.2003
TIBET
17.02.2000 (UNCHR) / 13.04.2000 / 06.07.2000 / 18.01.2001 (UNCHR) / 07.02.2002 (UNCHR) / 19.12.2002 / 30.01.2003 (UNCHR) / 10.02.2004(UNCHR) / 18.11.2004 / 13.01.2005 / 24.02.2005 (UNCHR) / 15.12.2005
TURKMENISTAN and CENTRAL ASIA
15.03.2001 / 23.10.2003 / 10.02.2004 (UNCHR) / 24.02.2005 (UNCHR)
UZBEKISTAN
04.10.2001 / 23.10.2003 / 10.02.2004 (UNCHR) / 24.02.2005 (UNCHR) / 09.06.2005 / 27.10.2005
VIETNAM
16.11.2000 / 05.07.2001 / 04.10.2001 / 11.04.2002 / 15.05.2003 / 20.11.2003 / 10.02.2004 (UNCHR) / 24.02.2005 (UNCHR) / 01.12.2005
AUSTRALIA
AFGHAN REFUGEES / ASYLUM
06.09.2001
EUROPE
BELARUS
07.10.1999 / 05.07.2001 / 13.06.2002 / 04.07.2002 / 10.02.2004 (UNCHR) / 28.10.2004 / 24.02.2005 (UNCHR) / 10.03.2005 / 07.07.2005 / 29.09.2005 / 16.02.2006 / 06.04.2006
BULGARIA
15.12.2005
BOSNIA-HERZEGOVINA (Banja Luca)
17.05.2001
CYPRUS
05.04.2001
FEDERAL REPUBLIC OF YUGOSLAVIA
17.02.2000 (UNCHR) / 16.03.2000 / 15.06.2000 / 14.12.2000
FORMER YUGOSLAV REPUBLIC OF MACEDONIA (FYROM)
05.10.2000
IRELAND (Immigration)
13.12.2001
KOSOVO
22.07.1999 / 16.09.1999 / 07.10.1999 / 18.11.1999 / 17.02.2000 (UNCHR) / 17.02.2000 / 15.06.2000 / 15.02.2001 / 01.04.2004
MALTA (Refugees camps)
06.04.2006
MOLDOVA
14.03.2002 / 11.04.2002 / 18.12.2003 / 24.02.2005 / 16.03.2006
ROMANIA
15.12.2005
RUSSIA
18.11.1999 / 17.02.2000 (UNCHR) / 18.01.2001 (UNCHR) / 18.01.2001 / 07.02.2002 / 07.02.2002 (UNCHR) / 04.07.2002 / 30.01.2003 (UNCHR) / 10.02.2004 (UNCHR) / 24.02.2005 (UNCHR) / 26.05.2005 / 15.12.2005
RUSSIAN REPUBLIC OF CHECHNYA
07.10.1999 / 18.11.1999 / 20.1.2000 / 17.02.2000 / 17.02.2000 (UNCHR) / 16.03.2000 / 13.04.2000 / 18.01.2001 (UNCHR) / 15.02.2001 / 07.02.2002 (UNCHR) / 16.01.2003 / 30.01.2003 (UNCHR) / 03.07.2003 / 10.02.2004 (UNCHR) / 24.02.2005 (UNCHR) / 19.01.2006
RUSSIAN REPUBLIC OF DAGESTAN
16.09.1999
RUSSIAN REPUBLIC OF MARI EL
12.05.2005
SERBIA AND MONTENEGRO
16.09.2004 / 07.07.2005 / 29.09.2005
TURKEY
22.07.1999 / 13.04.2000 / 07.09.2000 / 18.01.2001 / 13.12.2001 / 15.05.2003 / 22.04.2004 / 28.09.2005 / 16.02.2006
UKRAINE
11.03.2004 / 28.10.2004 / 02.12.2004 / 13.01.2005 / 06.04.2006
AMERICA
ARGENTINA
04.07.2002
BOLIVIA
23.10.2003 / 09.06.2005
CENTRAL AMERICA
16.11.2000
CHILE
14.12.2000
COLOMBIA
07.09.2000 / 18.01.2001 (UNCHR) / 04.10.2001 / 07.02.2002 (UNCHR) / 14.03.2002 / 30.01.2003 (UNCHR) / 10.02.2004 (UNCHR) / 24.02.2005 (UNCHR)
CUBA
30.01.2003 (UNCHR) / 10.04.2003 / 04.09.2003 / 10.02.2004 (UNCHR) / 22.04.2004 / 17.11.2004 / 24.02.2005 (UNCHR) / 02.02.2006
GUATEMALA
18.05.2000 / 14.06.2001 / 11.04.2002 / 10.04.2003 / 07.07.2005
HAITI
15.01.2004 / 10.02.2004 (UNCHR) / 11.03.2004 / 24.02.2005 (UNCHR)
MEXICO
05.04.2001
NICARAGUA
16.12.1999
PARAGUAY
15.06.2000
PERU
16.03.2000 / 15.06.2000 / 05.10.2000 / 19.01.2006
UNITED STATES
17.02.2000 / 13.04.2000 / 06.07.2000 / 30.01.2003 (UNCHR) / 10.02.2004 (UNCHR) 22.04.2004 / 15.12.2005 / 16.02.2006
VENEZUELA
13.02.2003 / 11.03.2004
MIDDLE EAST
EGYPT
20.01.2000 / 14.06.2001 / 04.07.2002 / 05.09.2002 / 10.04.2003 / 19.01.2006 / 16.02.2006 / 06.04.2006
IRAN
16.09.1999 / 17.02.2000 (UNCHR) / 13.04.2000 / 18.05.2000 / 07.02.2002 (UNCHR) / 24.10.2002 / 21.11.2002 / 30.01.2003 (UNCHR) / 10.02.2004 (UNCHR) / 12.02.2004 / 28.10.2004 / 13.01.2005 / 24.02.2005 (UNCHR) / 15.02.2006
IRAQ
20.01.2000 / 13.04.2000 / 06.07.2000 / 07.02.2002 (UNCHR) / 30.01.2003 (UNCHR)/ 10.02.2004 (UNCHR) / 16.09.2004 / 24.02.2005 (UNCHR) / 24.02.2005 (UNCHR) / 06.04.2006
ISRAEL
19.12.2002 / 30.01.2003 (UNCHR) / 10.02.2004 (UNCHR) / 24.02.2005 (UNCHR)
JORDAN
KUWAIT
16.12.1999
LEBANON
10.03.2005
SAUDI ARABIA
17.02.2000 (UNCHR) / 18.01.2001 (UNCHR) / 07.02.2002 (UNCHR) / 30.01.2003 (UNCHR) / 10.02.2004 (UNCHR) / 24.02.2005 (UNCHR) / 10.03.2005
SYRIA
13.06.2002 / 08.09.2005
MISCELLANEOUS
UNITED NATIONS
EU's rights, priorities and recommendations for the session of the UN Commission on Human Rights in Geneva
17.02.2000 (56th) / 18.01.2001 (57th)/ 07.02.2002 (58th)/ 30.01.2003 (59th) / 10.02.2004 (60th) / 24.02.2005 (61st) /
UN Outcome of the negotiations on the Human Rights Council and on the 62nd session of the UNCHR
16.03.2006
UN World Food Summit
16.05.2002
UN World Day to Overcome Extreme Poverty
04.10.2001
UN Conference on Least Developed Countries
05.04.2001
Reform of the UN
09.06.2005
Reform of the UN, Millennium Development Goals
29.09.2005
Small arms and lights weapons (UN prepcom)
26.05.2005
DEATH PENALTY
Death Penalty in the World
07.10.1999 / 18.11.1999 / 16.12.1999 /
13.04.2000 / 06.07.2000 / 26.10.2000 /
05.07.2001
Abolition of Death Penalty in Japan, South Korea and Taiwan
13.06.2002
INTERNATIONAL
CRIMINAL COURT
16.12.1999 / 18.01.2001 / 28.02.2002 /
04.07.2002 / 26.09.2002 / 24.10.2002
CHILDREN
Trafficking in Children and Child Soldiers
03.07.2003
Forced Child Labour (Africa)
17.05.2001 / 17.11.2005
Child Labour in the Production of Sports Equipment
13.06.2002
EU Position for the Session of the UN GA on the Rights of Child
11.04.2002
UN GA Special Session on the Rights of Child
05.07.2001
European Parliament resolution on the 10th Anniversary of the UN Convention on the Rights of the Child
18.11.1999
Children kidnapped by their parents
15.03.2001
RACISM AND XENOPHOBIA
17.02.2000 / 16.03.2000 (European Union) / 16.03.2000 (Candidate Countries) / 06.07.2000 / 03.10.2001 (World Conference against Racism)
PRESS FREEDOM
17.05.2001
COMBATTING TERRORISM
24.10.2002
Detainees in Guantanamo Bay
07.02.2002 / 10.03.2004/ 28.10.2004 / 16.02.2006
MINES AND BOMBS
Review of Ottawa Treaty on anti-personnel mines
22.04.2004
Cluster Bombs
13.12.2001
Landmines
07.07.2005
REFUGEES
Refugees - Channel Tunnel
11.04.2002
Refugees (Lampedusa and Western Sahara)
14.04.2005
WOMEN
Women in South-East Europe
22.04.2004
Female Genital Mutilation
20.09.2001
Harassment at the Workplace
20.09.2001
Violence towards Catholic Nuns
05.04.2001
FREEDOM OF EXPRESSION, RESPECT OF RELIGIOUS BELIEFS
16.02.2006
Homophobia
19.01.2006
Aung San Suu Kyi and Leyla Zana
(Sakharov Prize Laureates)
13.12.2001
Sport products for the Olympic games
22.04.2004
Mediterranean
20.11.2003 / 12.02.2004 / 23.02.2005
ANNEX III - BASIC TEXTS
INTERNATIONAL HUMAN RIGHTS INSTRUMENTS
DATE
OF
ADOPTION
UNITED NATIONS
http://www.un.org
http://www.unhchr.ch/udhr/index.htm
Charter of the United Nations
Universal Declaration on Human Rights
24 October 1945
10 December 1948
International Covenant on Civil and Political Rights
16 December 1966
Optional Protocol to the International Covenant on Civil and Political Rights
16 December 1966
Second Optional Protocol to the International Covenant on Civil and Political Rights, aiming at the abolition of the death penalty
15 December 1989
International Covenant on Economic, Social and Cultural Rights
16 December 1966
International Convention on the Elimination of All Forms of Racial Discrimination
21 December 1965
Convention on the Elimination of All Forms of Discrimination against Women
18 December 1979
Optional Protocol to the Convention on the Elimination of Discrimination against Women
6 October 1999
Convention on the Rights of the Child
20 November 1989
Optional Protocol to the Convention on the Rights of the Child on the involvement of children in armed conflicts
25 May 2000
Optional Protocol to the Convention on the Rights of the Child on the sale of children, child prostitution and child pornography
25 May 2000
Convention against Torture and Other Cruel, Inhuman or Degrading Treatment or Punishment
10 December 1984
Optional Protocol to the Convention against Torture and Other Cruel, Inhuman or Degrading Treatment or Punishment
18 December 2002
UN Declaration on the Elimination of All Forms of Intolerance and Discrimination Based on Religion or Belief
25 November 1981
UN Declaration on the Right and Responsibility of Individuals, Groups and Organs of Society to Promote and Protect Universally Recognised Human Rights and Fundamental Freedoms
9 December 1998
UN Declaration on Human Rights Defenders
9 December 1998
United Nations Millennium Declaration
8 September 2000
UNITED NATIONS CONFERENCES
World Conference on Human Rights (Vienna)
Declaration and Programme of Action
25 June 1993
World Conference on Women and Development (Beijing)
Declaration and Platform for Action
September 1995
World Conference against Racism, Racial Discrimination, Xenophobia and Related Intolerance (Durban)
Declaration and Programme of Action
8 September 2001
ROME STATUTE OF THE INTERNATIONAL CRIMINAL COURT
http://www.ohchr.org/english/law/criminalcourt.htm
1 July 2002
INTERNATIONAL LABOUR ORGANISATION
http://ilolex.ilo.ch
Minimum Age Convention
26 June 1973
Convention on Indigenous and Tribal Peoples
27 June 1989
Convention to eliminate the Worst Forms of Child Labour
17 June 1999
EUROPEAN PARLIAMENT
http://www.europarl.europa.eu/comparl/afet/droi/others/default.htm
Annual Human Rights Reports
1983 - 2005
Resolution on the communication from the Commission to the Council and the European Parliament on the European Union's role in promoting human rights and democratisation in third countries (COM (2001) 252)
25 April 2002
Resolution on the Commission communication on EU election assistance and observation (COM (2000) 191 - C5-0259/2000 )
15 March 2001
Resolution on countering racism and xenophobia in the European Union, on the Commission communication: "Countering racism, xenophobia and anti-Semitism in the candidate countries" (COM (1999) 256 – C5-0094/1999 ), and on the World Conference against Racism
16 March 2000
Resolution on the communication from the Commission to the Council and the European Parliament on “The European Union and the external dimension of human rights policy: from Rome to Maastricht and beyond” (COM (1995) 567 – C4-0568/1995 )
17 December 1998
Resolution on the report from the Commission on the implementation of measures intended to promote observance of human rights and democratic principles (for 1995) (COM (1996) 672 - C4-0095/1997 )
19 December 1997
Resolution on setting up a single co-ordinating structure within the Commission, responsible for human rights and democratisation
19 December 1997
Resolution on the communication from the Commission on the inclusion of respect for democratic principles and human rights in agreements between the Community and third countries (COM (1995) 216 – C4-0197/1995 )
20 September 1996
Charter of Fundamental Rights of the European Union
European Parliament resolution on the human rights and democracy clause in European Union agreements
14 February 2006
COUNCIL
http://ue.eu.int/cms3_fo/showPage.asp?id=822&lang=en&mode=g
http://www.europa.eu.int/pol/rights/index_de.htm
Guidelines for EU policy towards third countries on the death penalty of 29 June 1998
29 June 1998
Regulations (EC) No 975/1999 and (EC) No 976/1999 on the development and consolidation of democracy and the rule of law and respect for human rights and fundamental freedoms
Official Journal L 120 , 08/05/1999 P. 0001 - 0014
29 April 1999
Cotonou Agreement
23 June 2000
Guidelines for EU policy towards third countries on torture and other cruel, inhuman or degrading treatment or punishment
9 April 2001
Conclusions on the communication from the Commission to the Council and the European Parliament on the European Union's role in promoting human rights and democratisation in third countries (COM (2001) 252)
25 June 2001
EU guidelines on Human rights dialogues
13 December 2001
Action Plan to follow-up on the Common Position of 22 January 2001 on the International Criminal Court
27 May 2002
Common Position amending Common Position of 22 January 2001 on the International Criminal Court
20 June 2002
Conclusions on human rights and democratisation in third countries, together with practical measures endorsed for the implementation of the Council's conclusions of 25 June 2001
10 December 2002
EU Common Position on the International Criminal Court
16 June 2003
EU Guidelines on Children in Armed Conflicts
8 December 2003
EU Guidelines on Promoting Compliance with International Humanitarian Law
23 December 2005
COMMISSION
http://europa.eu.int/comm/external_relations/human_rights/doc/eidhr02_04.htm
COUNCIL OF EUROPE
http://conventions.coe.int
Convention for the Protection of Human Rights and Fundamental Freedoms
Protocol No. 13 to the Convention for the Protection of Human Rights and Fundamental Freedoms, concerning the abolition of the death penalty in all circumstances
4 November 1950
3 May 2002
23.2.2006
NAISTE ÕIGUSTE JA SOOLISE VÕRDÕIGUSLIKKUSE KOMISJONI ARVAMUS
Saaja: väliskomisjon
Inimõiguste olukorda maailmas 2005. aastal käsitlev aastaaruanne ja ELi poliitika antud valdkonnas
( 2005/2203(INI) )
Arvamuse koostaja:
Raül Romeva i Rueda
ETTEPANEKUD
Naiste õiguste ja soolise võrdõiguslikkuse komisjon palub vastutaval väliskomisjonil lisada oma resolutsiooni ettepanekusse järgmised ettepanekud:
- võttes arvesse konventsiooni naiste diskrimineerimise kõigi vormide likvideerimise kohta (CEDAW) ja selle fakultatiivset protokolli;
- võttes arvesse ÜRO deklaratsiooni naiste- ja lastekaitse kohta ootamatute õnnetusjuhtumite ja relvastatud kokkupõrgete puhul ning ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsiooni 1325(2000);
- võttes arvesse ÜRO deklaratsiooni naiste vastu suunatud vägivalla kõrvaldamise kohta;
- võttes arvesse majanduslike, sotsiaalsete ja kultuuriliste õiguste rahvusvahelist pakti;
- võttes arvesse kodaniku- ja poliitiliste õiguste rahvusvahelist pakti;
- võttes arvesse 2004. aasta juunis vastu võetud ELi suuniseid inimõigustelaste kaitse kohta,
A. arvestades, et naistevastane vägivald on inimõiguste rikkumine, mida ei saa õigustada poliitiliste, religioossete või kultuuriliste kaalutlustega;
B. arvestades, et EL kohustub oma välispoliitikas igati edendama inimõigusi ja põhivabadusi;
C. arvestades, et rahvusvahelised naiste õigusi toetavad ja kaitsvad õigusnormid peaksid saama süstemaatiliselt kõigi kahepoolsete suhete nurgakiviks, eelkõige kolmandate riikide puhul, millega EL on allkirjastanud assotsiatsiooni- ja koostöölepingu;
D. arvestades, et romi naiste sundsteriliseerimist käsitlevaid aruandeid tunnustatakse liikmesriikides üha rohkem, näiteks hiljutises Tšehhi riikliku kaitsja 2005. aasta detsembri aruandes, mis uuris romi naiste väidetavat sundsteriliseerimist Tšehhi Vabariigis, ning arvestades, et konkreetse rassi vastu suunatud tegevuse kontekstis püsib liikmesriikides sundsteriliseerimise probleem;
E. arvestades, et rohkem kui 500 romi põgenikku majutatakse Zitkovaci, Cesmin Lugi ja Kablare laagris Kosovo Mitrovica piirkonnas, mis asub suure pliireostusega maa-alal, nagu teatas riigiprokuratuur 2005. aasta augustis Kosovos; arvestades, et on teatatud paljudest haigustest, näiteks kõigis kolmes laagris töötanud 18aastase tõlkija juhtum, kes sai pliimürgituse tagajärjel halvatuse, ning arvestades, et uuringud on näidanud, et kõigi laagris viibivate laste ja paljude täiskasvanute vere pliisisaldus on märkimisväärselt kõrgel tervist kahjustaval tasemel;
F. arvestades, et paljudes liikmesriikides püsib ikka veel vastuseis pluralismile ja mitmekesisusele ning see suundumus ohustab inimõigusi ja vähemusrühmade kodanikuõigusi ning soodustab nende jätkuvat marginaliseerumist juurdepääsu puudumise tõttu haridusele, eluasemele, tervishoiule, oskustele ja erialasele väljaõppele ning poliitilisele osalusele;
G. arvestades, et naised ja tütarlapsed on tavaliselt relvakonfliktide peamised ohvrid, samal ajal etendades põhirolli sõjajärgses rahutagamises, sealhulgas konfliktide lahendamises ja haldamises, lepitus- ja rehabilitatsiooniprotsessis, reeglite ja asjakohaste sanktsioonide kehtestamises ja lõhestatud ühiskondade ümberehitamisel; arvestades, et nõukogu on otsustanud soolist perspektiivi Euroopa julgeoleku- ja kaitsepoliitikas süstemaatiliselt laiendada ning kaasata naisi oma kõikidesse, nii sõjalistesse kui ka mittesõjalistesse (politsei-) missioonidesse,
1. on vapustatud asjaolust, et iga 3,06 sekundi tagant sureb keegi nälga, arengumaades sureb 10% lastest nälga enne viiendat eluaastat, 20% maailma rahvastikust peab toime tulema vähem kui ühe dollariga päevas, 55 miljonit inimest Euroopa Liidus – 15% ELi rahvastikust – kannatavad vaesuse all, 55% iga päev HIVsse/AIDSi nakatuvast 16 000st inimesest on naised ning iga päev sureb 6000 last haigustesse, mida oleks võimalik vältida puhtama vee ja kanalisatsiooni abil, samuti vägivaldsuse ulatusest, mis ilmneb Amnesty Internationali koostatud statistikast, mille kohaselt 2005. aasta igal päeval moonutati Aafrikas 6000 (kokku 135 miljoni) naise suguelundeid, Hiinas müüdi 15 000 naist seksiorjaks, Indias tapeti 7000 naist kaasavaravaidlustes ja kogu maailmas sattus 600 000 kuni 800 000 naist ning Euroopas üle 100 000 naise naistekaubanduse ohvriks;
2. kutsub komisjoni üles kolmandate riikidega sõlmitud koostöö- ja assotsiatsioonilepingute, humanitaarabi andmise ja naabruspoliitika taustal võtma arvesse ja süstemaatiliselt jälgima nende rahvusvaheliste konventsioonide ratifitseerimist ja rakendamist, mis käsitlevad põhiõiguste austamist ja naiste õiguslikku seisundit ning soolise võrdõiguslikkuse integreerimist kõikidesse poliitikavaldkondadesse ja teenuste osutamist nende riikide ühiskonnas;
3. on jahmunud Ladina-Ameerikas toimuvatest jõhkratest naiste piinamistest ja tapmistest ( feminicidios ), mida on kõige rohkem sooritatud Mehhikos ja Guatemalas; kutsub komisjoni üles lisama selle teema nende riikidega peetavasse kahepoolsesse dialoogi ning seadma soovituste järgimise kahepoolsete suhete arengu eeltingimuseks;
4 . kutsub komisjoni üles jälgima kolmandate riikidega sõlmitud koostöö-, assotsiatsiooni- või partnerluslepingute raamistikus regulaarselt selliste lepingute “inimõigusklauslite” austamist kolmandate riikide poolt ja eelkõige võitlust naiste või laste õigusi rikkuvate kahjulike traditsioonidega ning võtma nende sätete rikkumise korral kõik asjakohased meetmed;
5 . nõuab, et komisjon, nõukogu ja riikide valitsused jälgiksid naiste inimõiguste austamist, nagu need on sätestatud ÜRO sotsiaalsete ja majanduslike õiguste paktis ja nende konkreetsetes vormides vastavates ILO konventsioonides;
6. palub nõukogul ja komisjonil tagada Pekingi deklaratsiooni ja tegevusplatvormi tulemuslik rakendamine millenniumi arengueesmärkide saavutamiseks ja kaaluda naiste diskrimineerimise kõigi vormide likvideerimise konventsiooniga (CEDAW) seotud piirangute kaotamist ja selle fakultatiivse protokolli ratifitseerimist kõikide partnerriikide poolt; nõuab tungivalt, et nõukogu ja komisjon ergutaks kolmandaid riike selgelt sätestama naiste õigused oma õigusloomes ja garanteerima nende õiguste kaitsmise ning kohaldama sootundlikku poliitikat ja mehhanisme kaasamaks naisi otsustamisprotsessi majandus-, ühiskondlikus ja poliitikavallas;
7 . tuletab meelde, et majandus- ja kaubanduspoliitika ei ole sooliselt neutraalsed ning kaupade tootmise ja teenuste osutamise valdkonnas kasutatakse kasumi saamiseks diskrimineerimist; tuletab samuti meelde, et ELi kaubanduspoliitika ja kolmandatele riikidele suunatud poliitikavahendite nagu turulepääsu ja kaubanduse edendamise suhtes kehtib inimõiguste klausel ning seepärast tuleb nende puhul igal juhul vältida diskrimineerimisele kaasaaitamist;
8 . palub komisjonil pöörata erilist tähelepanu ELi investeeringutele eksportkauba tootmise eritsoonidesse, et keelata tavad nagu rasestumiskontroll ELile kuuluvates äriühingutes ning edendada rasestumiskontrolli kaotamist alltöövõtjatest äriühingutes ja ELile mitte kuuluvates äriühingutes ning kutsub asjaomaseid riigiorganeid üles kaitsma nõuetekohaselt naiste õigusi;
9 . on seisukohal, et naiste õiguste edendamine ja kaitse tuleks selgesõnaliselt ja süstemaatiliselt kaasata ELi poliitilisse dialoogi kolmandate riikidega, kellega on sõlmitud koostöö- või assotsiatsioonilepingud; rõhutab sellega seoses vajadust seada sisse lepingute inimõiguste klausli läbipaistev seiremehhanism, milles võetakse arvesse naiste õigusi;
10. tunneb heameelt asjaolu üle, et inimõiguslaste kaitse on tunnistatud prioriteediks ühes neljast kampaaniast, mida Euroopa demokraatia ja inimõiguste algatus (EIDHR) taotleb; rõhutab EÜ missioonide ja delegatsioonide tähtsat rolli inimõiguslaste olukorra jälgimisel kolmandates riikides; palub nõukogul ja liikmesriikidel teha ELi inimõiguslasi käsitlevate suuniste raames algatusi, mille eesmärk on kaitsta inimõiguslasi ja eelkõige naisi;
11. nõuab, et komisjon, nõukogu ja rahvusvaheline kogukond tervikuna pööraksid rohkem tähelepanu konfliktsituatsioonide mõjule ühiskonna kõige haavatavamatele rühmadele ning eelkõige naistele ja lastele ning eeskätt neile, kes kuuluvad etnilistesse, keelelistesse ja/või usulistesse vähemustesse; mõistab hukka tuhandete lapssõdurite kasutamise ja rõhutab eelkõige tüdrukute haavatavust seoses vägivalla ja seksuaalse kuritarvitamisega nende rollis sunnitud seksiorjadena ja/või sundabikaasadena;
12. mõistab hukka vägistamise sõjapidamise vahendina ning nõuab tungivalt, et komisjon ja rahvusvaheline kogukond tervikuna rõhutaksid jätkuvalt, et vägistamise kasutamine sõjas on rahvusvahelise humanitaarõiguse ja rahvusvaheliste konventsioonide rikkumine; tunnistab, et massivägistamiste tulemusena võivad naised nakatuda HIVsse/AIDSi;
13. nõuab tungivalt, et komisjon tunnustaks naiste olulist rolli sõjajärgses rahutagamises, toetaks naiste algatusi relvastatud konfliktide lõpetamisel ja aitaks kaasa konflikti lahendamisele ja haldamisele, ning suunaks oma koostöövahendid sellistele algatustele nagu Kolumbia "Ruta Pacífica de las Mujeres" liikumine ja Darfuri naiste liikumine;
14 . tervitab rahuldustundega meetmeid, mis on EIDHRi rahastatud rahvusvahelises kampaanias välja töötatud naiste suguelundite moonutamise keelustamiseks ning julgustab komisjoni kasutama rohkem ära EIDHRi potentsiaali teiste naistevastase vägivalla vormide, eelkõige naistekaubanduse lõpetamiseks, ning töötama välja meetmeid naiste õiguste ja nende ühiskondliku positsiooni tugevdamiseks;
15 . kutsub komisjoni üles viima võimalikult kiiresti lõpule liikmesriikide poolse ELi inimkaubandust käsitlevate õigusaktide rakendamise hindamine; julgustab komisjoni ja nõukogu parandama ja intensiivistama koostööd Euroopa ja rahvusvaheliste organisatsioonidega, kes osalevad inimkaubanduse ja ekspluateerimise vastases võitluses;
16. kutsub komisjoni üles võtma meetmeid nälja vastu, mis alandab inimväärikust ja piirab inimõiguste kasutamist, eelkõige seoses ärevusttekitavate andmetega, mis osutavad, et täiendavate investeeringute kohese lisandumiseta kannatab 2015. aastaks nälja all 600 miljonit inimest, kellest enamik on naised ja lapsed;
17 . kutsub teadaoleva sundsteriliseerimise asukohaks olevaid liikmesriike üles sellist teguviisi õiguskaitsepüüdluste abil lõpetama ja töötama välja hüvituskavasid;
18. nõuab Kosovo Mitrovica piirkonna suure pliireostusega aladel asuva 500 romi põgeniku ümberpaigutamist ohutumasse majutuskohta; juhib tähelepanu prantsuse KFORi Osterode ajutisele ja värskelt renoveeritud laagrile, mis võiks olla ajutine lahendus; kutsub nõukogu, komisjoni ja asjassepuutuvaid liikmesriike üles eraldama piisavalt vahendeid päritolukohta ümberasustamiseks; rõhutab inimõiguste järgimise vajadust stabilisatsiooni- ja assotsiatsiooniprotsessi jätkamisel;
19 . kutsub komisjoni üles võtma kasutusele hindamismeetodit, et tagada tõhusat õiguskaitset nõukogu 29. juuni 2000. aasta direktiivi 2000/43/EÜ
EÜT L 180, 12.7.2000, lk 22. a 27. novembri 2000. aasta direktiivi 2000/78/EÜ
EÜT L 303, 2.12.2000, lk 16. abil, mis on inimõiguste ja vähemuste kodanikuõiguste tagamise ning haridusele, eluasemele, tervishoiule, tööalasele väljaõppele ja poliitilisele osalusele juurdepääsu tagamise vahendid, ning tagama diskrimineerimisvastaste õigusaktide rakendamine.
SELETUSKIRI
Sissejuhatus
Naistevastasel vägivallal on palju erinevaid vorme ja valdkondi.
Üks selle paljudest tahkudest on naiste õiguste rikkumine.
Selleks võib olla isikupuutumatuse rikkumine, naiste ilmajätmine ühiskondlikest hüvedest nende kooliharidusest süstemaatilise eemaletõrjumise näol, poliitiliste õiguste puudumine, kui naised ei tohi valida, autot juhtida või teatud ametites töötada, selleks võib olla sõda ning lõpuks teatud majandussüsteemist tulenev diskrimineerimine – kõigil juhtudel rikub riik naiste kaitsmise kohustust, mis tuleneb kahest rahvusvahelisest inimõiguste paktist, humanitaarõigusest ja muudest rahvusvahelistest konventsioonidest.
Euroopa Liit toetab kindlalt ÜRO tegevust naiste õiguste edendamise alal.
Sellega seoses peavad nõukogu ja komisjon seadma endale prioriteediks naiste diskrimineerimise kõigi vormide likvideerimise konventsiooniga (CEDAW) seotud piirangute kaotamise ja selle fakultatiivse protokolli ratifitseerimise kõikide partnerriikide poolt.
Naiste õiguste rikkumine
Naistevastane vägivald on üks levinumaid ja laialdasemaid inimõiguste rikkumise vorme.
See ei tunne kultuurilisi, piirkondlikke ega religioosseid piire.
Kogu maailmas satub 600 000 kuni 800 000 naist igal aastal naistekaubanduse ohvriks.
Naised värvatakse tööle valedel ettekäänetel, neid hoitakse kinni, viiakse vastu tahtmist teise asukohta, müüakse ja ostetakse erinevatel kasusaamise eesmärkidel, nagu seksturism ja sundabielu.
Seksuaalse ärakasutamise eesmärgil kaubitsemise ohvriks sattunud naisi kuritarvitatakse sageli seksuaalselt ja vägistatakse, et murda nende vaimne ja emotsionaalne vastupanu ning neid seejärel prostituutidena töötama sundida.
Hoolimata HIV/AIDSi nakatumise ohust karistatakse naisi sageli kaitsevahenditeta seksist keeldumise eest.
Inimkaubandus ja sundprostitutsioon on rahvusvaheliselt tunnustatud inimõiguste rikkumised ning konventsioonis naiste diskrimineerimise kõigi vormide likvideerimise kohta sätestatakse spetsiaalselt vajadus "ära hoida igasugune naistega kauplemine ja naiste prostitutsiooni ekspluateerimine".
Iga päev satuvad tuhanded tüdrukud suguelundite moonutamise ohvriks.
Aastas ohustab see kaht miljonit tüdrukut - see tähendab umbes 6000 tüdrukut päevas.
Kuigi seda juhtub peamiselt kahekümne kaheksas Põhja-Aafrika riigis, pole naiste suguelundite moonutamine iseloomulik ainult ühele rahvusele või usundile.
Suguelundite moonutamise praktikas ühineb naiste ja tüdrukute vastane sõnulseletamatu vägivald diskrimineerimise, represseerimise ja ebavõrdsusega.
Naiste õiguste rikkumine sotsiaal- ja majandusvallas
Naiste hulgas esineb vaesust sagedamini kui meeste hulgas, nende vaesus on suurem kui meestel ja vaeste naiste hulk suureneb.
Üleilmastumisel on naistele uute võimaluste pakkumise kõrval ka negatiivseid mõjusid.
Selle tulemusel on aina rohkem naisi surutud ühiskonna äärealadele.
Eksportkauba tootmise eritsoonides (EPZ) on tavalisteks kasumi maksimiseerimise teguriteks palgaerinevused ning oskusteta, traditsiooniliselt ametiühingutesse organiseerumata ja sageli väga noorte naistöötajate ärakasutamine.
Euroopa Liit peaks pöörama erilist tähelepanu EPZde asutamisele ja kasutamisele oma välispoliitikas üldiselt ja kahepoolsetes kaubanduslepingutes eriti.
Eksportkauba tootmise eritsoonides nagu Mehhiko ja Guatemala peamiselt noorte naiste piinamiste ja tapmiste kõrge arv, mille kohta ei toimu mingit tõsist politseijuurdlust ja millele ei järgne kohtulikku karistust, peaks kiiresti viima aruteluni ja kohustuslike soovituste vastuvõtmiseni ELi ja asjassepuutuvate kolmandate riikide vahel käimasolevate poliitiliste dialoogide ja ühisnõukogude tasemel.
Naised relvastatud konfliktides ja rahu edendamisel
Sõjad peetakse meeste vahel, kuid igas relvastatud konfliktis on suurimateks ohvriteks naised.
Peale abikaasade , laste ja kogu neile kuuluva kaotamise käsitletakse neid süstemaatiliselt "sõjapidamise vahendina", mille tõttu nad langevad vägistamise ning sundprostitutsiooni ohvriks.
Selliseid tegusid peaks käsitlema mitte ainult inimõiguste rikkumisena, vaid sõjakuritegudena, mida tuleb karmilt karistada ning millele tuleb lõpp teha.
Vaatamata kõigele on naised olnud ja on ka edaspidi tegevad sõdade ärahoidmisel ja lõpetamisel ning lepitus- ja rehabilitatsiooniprotsessis, karistamatuse lõpetamisel ning lõhestatud ühiskondade ümberehitamisel.
Naised Colombias, Balkanil, kogu Aafrikas, Filipiinidel ja meie planeedi paljudes teistes piirkondades näitavad naiste ja naiselike väärtuste tähtsust rahu edendamisel.
Euroopas on naistel alati olnud ja on edaspidigi nii arvuliselt kui kvaliteedi poolest märkimisväärne osa rahuliikumises sõdadevastases protestis ja sõdade lõpetamisel.
Lõpuks õpivad naistelt ka selle maailma mehed ning panevad relvad maha.
Selgelt on näha, et kui naised võtavad üle siiani meeste valduses olnud poliitilised, majanduslikud ja intellektuaalsed rollid, saab lõputu vägivalla kultuuri edukamalt muuta kauakestvaks rahul, dialoogil ja koostööl põhinevaks kultuuriks.
Sel põhjusel peab tugevdama komisjoni kõiki jõupingutusi, mis tunnustavad neid väärtusi ja toetavad naiste rühmi kõikjal rahuprotsessis osalemisel.
Tervitatav on nõukogu hiljutine julge tunnistus selle kohta, et sooline aspekt peab süstemaatiliselt muudetama osaks EL julgeoleku- ja kaitsepoliitikast (EJKP) ning et naised peavad osalema kõigis missioonides nii juhtide kui osavõtjatena.
MENETLUS
Pealkiri
Inimõiguste olukorda maailmas 2005. aastal käsitlev aastaaruanne ja ELi poliitika antud valdkonnas
Menetluse number
2005/2203(INI)
Vastutav komisjon
AFET
Arvamuse esitaja(d) istungil teada andmise kuupäev
FEMM 19.1.2006
Tõhustatud koostöö – istungil teada andmise kuupäev
Arvamuse koostaja nimetamise kuupäev
Raül Romeva i Rueda 23.11.2005
Endine arvamuse koostaja
Arutamine parlamendikomisjonis
21.2.2006
Vastuvõtmise kuupäev
21.2.2006
Lõpphääletuse tulemused
+:
–:
0:
21
1
Lõpphääletuse ajal kohal olnud liikmed
Edit Bauer, Emine Bozkurt, Věra Flasarová, Claire Gibault, Lissy Gröner, María Esther Herranz García, Lívia Járóka, Rodi Kratsa-Tsagaropoulou, Urszula Krupa, Astrid Lulling, Marie Panayotopoulos-Cassiotou, Raül Romeva i Rueda, Amalia Sartori, Eva-Britt Svensson, Anna Záborská
Lõpphääletuse ajal kohal olnud asendusliige / asendusliikmed
Iratxe García Pérez, Anna Hedh, Mary Honeyball, Christa Klaß, Karin Resetarits, Heide Rühle, Marta Vincenzi
Lõpphääletuse ajal kohal olnud asendusliige / asendusliikmed (kodukorra art 178 lg 2)
Märkused (andmed on kättesaadavad ainult ühes keeles)
MENETLUS
Pealkiri
Inimõiguste olukorda maailmas 2005. aastal käsitlev aastaaruanne ja ELi poliitika antud valdkonnas
Menetluse number
2005/2203(INI)
Vastutav komisjon istungil teada andmise kuupäev
AFET 17.11.2005
Arvamuse esitaja(d) istungil teada andmise kuupäev
FEMM 19.1.2006
Arvamuse esitamisest loobumine otsuse kuupäev
Tõhustatud koostöö istungil teada andmise kuupäev
Raportöör(id) nimetamise kuupäev
Richard Howitt 28.10.2005
Endine raportöör / Endised raportöörid
Arutamine parlamendikomisjonis
20.2.2006
13.3.2006
19.4.2006
Vastuvõtmise kuupäev
20.04.2006
Lõpphääletuse tulemused
+
-
53
4
Lõpphääletuse ajal kohal olnud liikmed
Angelika Beer, Panagiotis Beglitis, Bastiaan Belder, Monika Beňová, André Brie, Elmar Brok, Paul Marie Coûteaux, Giorgos Dimitrakopoulos, Camiel Eurlings, Ana Maria Gomes, Richard Howitt, Jana Hybášková, Jelko Kacin, Helmut Kuhne, Vytautas Landsbergis, Cecilia Malmström, Francisco José Millán Mon, Philippe Morillon, Pasqualina Napoletano, Annemie Neyts-Uyttebroeck, Baroness Nicholson of Winterbourne, Raimon Obiols i Germà, Alojz Peterle, Tobias Pflüger, João de Deus Pinheiro, Mirosław Mariusz Piotrowski, Hubert Pirker, Paweł Bartłomiej Piskorski, Michel Rocard, Raül Romeva i Rueda, Libor Rouček, José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra, Jacek Emil Saryusz-Wolski, György Schöpflin, Gitte Seeberg, István Szent-Iványi, Konrad Szymański, Antonio Tajani, Paavo Väyrynen, Ari Vatanen, Karl von Wogau, Luis Yañez-Barnuevo García, Josef Zieleniec
Lõpphääletuse ajal kohal olnud asendusliige / asendusliikmed
Laima Liucija Andrikienė, Irena Belohorská, Carlos Carnero González, Alexandra Dobolyi, Hélène Flautre, Michael Gahler, Kinga Gál, Milan Horáček, Tunne Kelam, Eija-Riitta Korhola, Ģirts Valdis Kristovskis, Miguel Angel Martínez Martínez, Athanasios Pafilis, Inger Segelström
Lõpphääletuse ajal kohal olnud asendusliige / asendusliikmed (kodukorra art 178 lg 2)
Esitamise kuupäev
2.5.2006
Märkused (andmed on kättesaadavad ainult ühes keeles)
