LÕPLIK
A6-0308/2006
28.9.2006
RAPORT
Direktiivi 96/71/EÜ (töötajate lähetamise kohta) kohaldamine
(2006/2038(INI))
Tööhõive- ja sotsiaalkomisjon
Raportöör:
Elisabeth Schroedter
PE 372.101v02-00
SISUKORD
EUROOPA PARLAMENDI RESOLUTSIOONI ETTEPANEK................................................3
SELETUSKIRI..........................................................................................................................11
siseturu- ja tarbijakaitsekomisjoni ARVAMUS .................................................13
MENETLUS..............................................................................................................................16
EUROOPA PARLAMENDI RESOLUTSIOONI ETTEPANEK
direktiivi 96/71/EÜ (töötajate lähetamise kohta) kohaldamise kohta
( 2006/2038(INI) )
Euroopa Parlament ,
– võttes arvesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. detsembri 1996. aasta direktiivi 96/71/EÜ töötajate lähetamise kohta seoses teenuste osutamisega
EÜT L 18, 21.1.1997, lk 1. (töötajate lähetamise direktiiv);
– võttes arvesse komisjoni teatist direktiivi 96/71/EÜ rakendamise kohta liikmesriikides ( KOM(2003)0458 );
– võttes arvesse komisjoni teatist “Suunised töötajate lähetamise kohta seoses teenuste osutamisega” ( KOM(2006)0159 );
– võttes arvesse komisjoni raportit direktiivi 96/71/EÜ rakendamise kohta töötajate lähetamisel seoses teenuste osutamisega ( SEK(2006)0439 (komisjoni teenuste raport));
– võttes arvesse Euroopa Parlamendi 15. jaanuari 2004. aasta resolutsiooni direktiivi 96/71/EÜ rakendamise kohta liikmesriikides
ELT C 92 E, 16.4.2004, lk 404. ;
– võttes arvesse Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikleid 27 ja 34;
– võttes arvesse Rahvusvahelise Tööorganisatsiooni võõrtöötajate konventsiooni C143 (lisasätted);
– võttes arvesse nõukogu 24. veebruari 2005. aasta raamotsust 2005/214/JSK rahaliste karistuste vastastikuse tunnustamise põhimõtte kohaldamise kohta
ELT L 76, 22.3.2005, lk 16. ;
– võttes arvesse Euroopa Kohtu 9. augusti 1994. aasta otsust kohtuasjas C-43/93: Van der Elst
EKL 1994, I-3803. , 23. novembri 1999. aasta otsust liidetud kohtuasjades C-369/96 ja 376/96: Arblade
EKL 1999, I-8453. , 25. oktoobri 2001. aasta otsust liidetud kohtuasjades C-49/98, C-50/98, C-52/98, C-54/98, C-68/98 ja C-71/98: Finalarte
EKL 2001, I-7831. , 7. veebruari 2002. aasta otsust kohtuasjas C-279/00: komisjon v Itaalia
EKL 2002, I-1425. , 12. oktoobri 2004. aasta otsust kohtuasjas C-60/03: Wolff & Müller GmbH
EKL 2004, I-9553. , 21. oktoobri 2004. aasta otsust kohtuasjas C-445/03: komisjon v Luksemburg
EKL 2004, I-10191. ja 19. jaanuari 2006. aasta otsust kohtuasjas C-244/04: komisjon v Saksamaa
EKL 2006, I-885. ;
– võttes arvesse nõukogu direktiivi 91/533/EÜ tööandja kohustuse kohta teavitada töötajaid lepingule või töösuhtele kohaldatavatest tingimustest
EÜT L 288, 18.10.1991, lk 32. ;
– võttes arvesse kodukorra artiklit 45,
– võttes arvesse tööhõive- ja sotsiaalkomisjoni raportit ning siseturu- ja tarbijakaitsekomisjoni arvamust ( A6-0308/2006 ),
A. arvestades, et töötajate lähetamise direktiivil on kaks olulist eesmärki, milleks on isikute ja teenuste vaba liikumise tagamine, tagades samas vastuvõtva liikmesriigi miinimumpalga, töötingimuste, tervishoiu ja ohutusega seotud tingimuste täitmise lähetatud töötajate puhul vastavalt töötajate lähetamise direktiivi artiklile 3; arvestades, et see on oluline vahend õiglase kohtlemise tagamiseks;
B. arvestades, et töötajate lähetamise direktiivi artikliga 3 kehtestatud nõudeid ja tingimusi tuleks pidada vaid miinimumnõueteks; arvestades, et töötajate lähetamise direktiivi artikli 3 lõikes 7 sätestatakse, et artikli 3 lõigetes 1–6 sätestatud tingimused ei piira töötajate jaoks soodsamate töötingimuste kohaldamist;
C. arvestades, et töötajate lähetamise direktiivi artikli 2 lõike 2 kohaselt on vastuvõtjariigi kohustus määratleda töötaja mõiste; ning arvestades, et eespool nimetatud komisjoni teenuste raportis kinnitatakse, et seejuures on määrav tegelik olukord vastuvõtjariigi tööturul;
D. tuletades meelde, et Euroopa Parlamendi 16. veebruari 2006. aasta seisukohaga jäeti välja kavandatava ühtse turu teenuste direktiivi artiklid 24 ja 25
Vastuvõetud tekstid , P6_TA(2006)0061 . ;
E. arvestades, et Wolffi ja Mülleri kohtuasjas otsustas Euroopa Kohus lugeda põhjendatuks vastuvõtjariigi meetmed kõlvatu konkurentsi takistamiseks, millega tagatakse, et lähetatud töötajatele on kindlustatud töötajate lähetamise direktiivi artiklis 3 sätestatud miinimumtingimused, ja et kõnealused suunatud kaitsemeetmed teenuste osutamise vabaduse piiranguna on põhjendatud;
F. arvestades, et Wolffi ja Mülleri kohtuasjas otsustas Euroopa Kohus, et ühelt poolt teenuste osutamise vabadus ja ausa konkurentsi säilitamine ning teiselt poolt töötajate kaitse tagamine ei pruugi olla vastuolus;
G. arvestades, et töötajate lähetamise direktiivi võrdse kohtlemise põhimõte toimib kahes suunas, tagades esiteks ettevõtete võrdse kohtlemise teenuste osutamise vabaduse raames, ja teiseks lähetatud töötajate võrdse kohtlemise kohapeal kehtivate miinimumtöötingimuste osas töötajate lähetamise direktiivi artikli 3 tähenduses;
H. arvestades, et komisjoni suunistes nõutakse meetmeid, mis takistaksid lähetatud töötajatele kahjulikku miinimumnõuetest ja -õigustest mööda hiilimist;
I. arvestades, et komisjon on töötajate lähetamise direktiivi rakendamisega seoses saanud väga vähe kaebusi ja komisjoni algatatud rikkumismenetluste arv on väike, mis rõhutab asjaolu, et inimesed ei ole neile selle direktiiviga antud õigustest teadlikud, mistõttu direktiiv ei täida oma eesmärke;
J. arvestades, et kollektiivlepingute osalistel on oluline roll töötajate lähetamise direktiivi tulemuslikul rakendamisel, ja arvestades, et tööturu osapoolte rolli suurendamine ja suurem piiriülene koostöö oleks määrav samm soovitud võrdsuse saavutamise poole; arvestades siiski, et paljudes maades ei kuulu enamik töötajaid ametiühingutesse ja sageli saavad just need töötajad kõige vähem teavet oma õiguste ja kohustuste kohta;
K. arvestades, et oleks kohane, kui nende liikmesriikide tööturu osapooled, kus direktiivi rakendatakse kollektiivlepingute kaudu, saavad otsest teavet lähetavate ettevõtete kohta, et nad saaksid teostada järelevalvet, mida teistes liikmesriikides teevad asutused, millel on selline juurdepääs ettevõtete teabele;
L. arvestades, et riiklike tööohutusnõuete ja töötingimuste vastastikuse tunnustamise korral liikmesriikide ja kollektiivlepingute osaliste vahelistes kahe- ja kolmepoolsetes lepingutes on riiklikest nõuetest möödahiilimist suudetud edukalt ära hoida ning arvestades, et olukorra sellise paranemise on tinginud ka kontaktasutuste koostöö ja ametiühingute vaheline teabevahetus;
M. arvestades, et töötajate lähetamise direktiivi on ikkagi vaja lähetatud töötajatele ja asjaomastele ettevõtetele õigusliku kindluse andmiseks, ning arvestades, et komisjon peab võtma aktiivse seisukoha, et muuta liikmesriikide, nende kontaktasutuste ja tööinspektsioonide koostöö tulemuslikumaks ja tõhusamaks, eelkõige selleks, et seista vastu kõlvatule konkurentsile ja sotsiaalsele dumpingule;
N. arvestades, et 15-liikmelise ELi liikmesriigid kohustusid ühinemislepingu eelissättega mitte kohtlema kümne uue liikmesriigi kodanikke vaba liikumisega seoses halvemini kui kolmandate riikide kodanikke; arvestades, et see on võimalik ainult juhul, kui kolmandate riikide kodanike riigis viibimine on asjaomastele asutustele teada; ning arvestades, et vastuvõtvad liikmesriigid ei tohi kehtestada lisatingimusi kolmandatest riikidest lähetatud töötajatele, kui liikmesriigis asutatud teenuseosutaja on nad seaduslikult tööle võtnud,
1. märgib, et komisjon tunnustab oma suunistes nii töötajate lähetamise direktiivi sotsiaalset eesmärki kui ka vastuvõtjariigi täit vastutust kõnealuse eesmärgi täitmise eest, tagades kõigile ajutiselt välismaale lähetatud töötajatele nende kaitse ja õigused; on seisukohal, et komisjon kutsub liikmesriike üles endale nimetatud vastutust võtma, tagades samal ajal vastavalt EÜ asutamislepingu artiklile 49 ettevõtetele õiguse osutada piiriüleseid teenuseid;
2. juhib tähelepanu sellele, et töötajate lähetamise direktiivi kohaldamisel tekkinud raskused on osaliselt seotud asjaoluga, et kõik liikmesriigid ei ole seda üle võtnud, ning palub komisjonil hoida Euroopa Parlamenti kursis selliste liikmesriikide vastu algatatud rikkumismenetlustega; samuti juhib tähelepanu raskustele töötajate lähetamise direktiivi rakendamisel, mis tulenevad erinevustest teatud oluliste mõistete (näiteks töötaja, miinimumpalk, alltöövõtt) tõlgendamisel, nii töötajate kui ka väikeettevõtete raskustest teabe hankimisel ning direktiivi järgimise järelevalveraskustest;
3. märgib, et komisjoni suunistega püütakse parandada töötajate lähetamise direktiivi rakendamist eesmärgiga vähendada liikmesriikides praegusi takistusi, mis piiravad tõsiselt töötajate tulemuslikku lähetamist; märgib aga samas, et direktiivi õiguslikul tõlgendamisel läheb komisjon mõnel juhul Euroopa Kohtu pretsedendiõigusest kaugemale; märgib, et suuniste kokkuvõttes tunnistab komisjon vajadust inspekteerimismeetmed selgemini määratleda ja teabe kättesaadavust parandada; ootab siiski, et direktiivi jõustamiseks võetaks vastu kohased parandusmeetmed;
4. palub komisjonil esitada ettepanek võtta vastu direktiiv tingimuste kohta, mida peavad täitma laevameeskonnad, kes osutavad regulaarselt liikmesriikide vahelise kauba- ja reisijateveo teenuseid;
5. märgib, et üks oluline praktiline probleem töötajate lähetamise direktiivi edukal rakendamisel on topeltlähetamise küsimus ja et selle vastu võitlemiseks on vaja paremat liikmesriikide vahelist koordineerimist ja paremat teavitamiskorda;
6. märgib ära komisjoni suunistes toodud tähelepaneku, et mõningates liikmesriikides töötajate lähetamise direktiivi tegelikult ei jõustata, ning palub komisjonil sellega seoses asjakohaseid samme astuda;
Töösuhted ja töötaja mõiste
7. toetab komisjoni suunistes toodud seisukohta, et FIEde õigusliku seisundiga seotud muresid ei ole asjakohane käsitleda töötajate lähetamise direktiivi kontekstis; teeb praktilistele kogemustele tuginevate raportite põhjal järelduse, et fiktiivsed FIEd on kõige sagedamini kasutatav viis töötajate lähetamise direktiivi artikli 3 lõikes 1 sätestatud miinimumnõuete täitmisest möödahiilimiseks;
8. kutsub Perulli uuringu (käsitleb majanduslikult sõltuvate töösuhete / osaliselt või peaaegu sõltumatute töösuhete õiguslikke, sotsiaalseid ja majanduslikke küsimusi) tulemuste põhjal liikmesriike üles kohandama töötaja mõistet selliselt, et saab selgelt eristada ühelt poolt ettevõtjaid (majanduslikult iseseisvad ettevõtted, mis teevad tööd mitmetele üksteisest sõltumatutele ettevõtetele) ja teiselt poolt korralduslikult ja majanduslikult sõltuvaid, järelevalve all ja tasu eest tööd tegevaid töötajaid;
9. märgib, et Euroopa Kohus on mitmel puhul sõnastanud põhjalikud kriteeriumid, mis võimaldavad eristada töötajat FIEst; arvab, et arvestades liikmesriikide pädevust töötaja staatuse määramisel oma tööõiguses, peaks komisjon tagama nende eristamise vastavalt Euroopa Kohtu suunistele; palub komisjonil alustada kiires korras liikmesriikidega läbirääkimisi, et kehtestada tööõiguses töötajate ja FIEde eristamiseks läbipaistvad ja järjekindlad kriteeriumid;
10. juhib tähelepanu sellele, et fiktiivse FIE kui de facto töötaja staatuse tõestamine on praegu raske ja aeganõudev protsess ning vajalike tõendite saamise ajaks võib töö olla juba tehtud ja lähetatud töötaja koju naasnud;
11. nõuab tungivalt teabevahetuse soodustamist liikmesriikide tööinspektsioonide vahel, et eelkõige teabe jagamise abil saaks korraldada ühiskampaaniaid fiktiivsete FIEde vastu;
12. märgib, et kehtiv pretsedendiõigus tunnistab vastuvõtva liikmesriigi õigust nõuda dokumente, mis on vajalikud töötajate lähetamise direktiivis sätestatud töötingimuste täitmise kontrollimiseks; on seisukohal, et dokumentide nõudmisel ei peaks piirduma vaid tööajapäevikute või töötervishoiu ja tööohutuse alaste dokumentidega, tingimusel, et nõudmised on proportsionaalsed; juhib tähelepanu sellele, et liikmesriik, kus ettevõte tavaliselt tegutseb (lähetajariik), on kohustatud esitama vastuvõtvale riigile vormi E101, mis tõendab, et lähetatud töötaja on liitunud lähetajariigi sotsiaalkindlustussüsteemiga;
13. märgib, et töötingimuste erinevused võivad tekkida liikmesriikides, kus ei ole juurutatud direktiivi artikli 3 lõike 9 kohaseid õigusnorme selle tagamiseks, et tööjõudu vahendavate ettevõtete vahendatud ajutistele töötajatele tagatakse samad tingimused, mida kohaldatakse ajutiste töötajate suhtes selles liikmesriigis, milles töö tehakse; palub asjaomastel liikmesriikidel võtta meetmeid sellise diskrimineerimise lõpetamiseks;
Töötingimuste tagamine töötajate lähetamise direktiivi artikli 3 alusel
14. kordab, et töötajate lähetamise direktiiviga kehtestatakse põhilised töötajate ja töökohtade kaitse miinimumeeskirjad, mida saab kohaldada lähetatud töötajatele nende territooriumil, ning see ei takista liikmesriike kehtestamast muid töötamis- ja töötingimusi, mis on kirja pandud üldiseks kohaldamiseks mõeldud kollektiivlepingutes, samuti kehtestamast muid töötamis- ja töötingimusi, kui need kujutavad endast riikliku poliitika sätteid; on vastu riikliku poliitika sätete mõiste piiravale tõlgendusele komisjoni poolt, eelkõige 19. juunil 1980. aastal allkirjastamiseks avatud, lepingulistele suhetele kohaldatavaid õigusnorme käsitleva konventsiooni sätete jõustamisel määrusena 80/935/EMÜ
EÜT L 266, 9.10.1980, lk 1. ;
15. märgib, et paljudes liikmesriikides on ametiühingutel kollektiivlepingu osalisena oma roll ja et komisjon on Euroopa Kohtu menetluse
Kohtuasi C-341/05: Laval. käigus väitnud, et Põhjamaade mõningate kollektiivlepingute erivorm on kooskõlas EÜ asutamislepingu ja töötajate lähetamise direktiiviga;
16. on seisukohal, et liikmesriikides, kus tööturu osapooled on töötajate lähetamise direktiivi nõuetekohase kohaldamise eest (kaas)vastutavad, on vaja isikut, kes võib tegutseda lähetajaettevõtte esindajana;
17. märgib, et konkreetsete kollektiivlepingute puudumise korral kohaldatakse töö- ja töötamistingimusi reguleerivaid riiklikke õigusakte, sealhulgas kohustuslikke miinimumpalga sätteid;
18. märgib, et töötajate lähetamise direktiivi edukale rakendamisele aitavad kaasa kõik meetmed, mis selgitavad töötajatele nende õigusi, sealhulgas saadaoleva palgaga seotud õigusi; on seisukohal, direktiiviga antud õigustest teavitamist ja teadlikkust tuleb kõigil asjaomastel osapooltel kiiresti parandada; kutsub komisjoni üles nimetatud meetmeid aktiivselt toetama; tervitab seetõttu komisjoni algatust töötajate lähetamisele pühendatud veebilehe loomisel, millel on otselingid asjakohastele riiklikele õigusaktidele; märgib, et vastavat teavet tuleks anda asjakohastes keeltes;
19. arvab, et töötajate lähetamise direktiivi tulemuslik rakendamine saavutatakse mitte tohutu bürokraatiaga, vaid vastupidi – parema teavitamise ja lihtsate menetlustega, mis võimaldavad inimestel saada teadlikuks oma õigustest; palub sellepärast Dublinis asuval Euroopa Elu- ja Töötingimuste Parandamise Fondil (EUROFOUND) välja töötada suunised töötajate ja tööandjate teavitamise ettevalmistamise heade tavade kohta;
20. rõhutab, kui tähtis on vastavalt töötajate lähetamise direktiivi artikli 3 lõikele 1 säilitada vastuvõtva liikmesriigi õigus määrata miinimumpalk, aga palub miinimumpalka kollektiivlepingutega kohaldatavatel liikmesriikidel aidata ettevõtetel, kes soovivad teises liikmesriigis tegevust alustada, tutvuda teabega miinimumpalgamäärade kohta;
21. taunib koostöö puudumist erinevate asutuste vahel (nii Euroopa kui ka riiklikul tasandil) ja sektorite tööjõuturu osapooltega, kes etendavad väga olulist osa ning ootavad komisjonilt riiklike kontaktasutuste ja asjaomaste sektorite tööjõuturu osapoolte vahelise koostöö ergutamist; arvab, et Euroopa tasandil vajatakse tungivalt sisulist koostööd komisjoni allüksuste vahel (sh ekspertide rühma ja sektorite tööjõuturu osapoolte vahel);
22. nõuab tulemuslikke meetmeid töötajate kaitseks, kes teatavad õiguste rikkumisest oma töökohas;
23. märgib, et puhkusekassades osalemine üldsiduvate kollektiivlepingute alusel mõnedes liikmesriikides tähendab lähetatud töötajatele täiendavat kaitset ja et vastavalt Euroopa Ühenduste Kohtu otsusele Finalarte kohtuasjas on otsene makse töötajatele proportsionaalne, mis tähendab, et lähetavatelt ettevõtetelt võib nõuda puhkusekassadesse maksete tegemist ja kassad tuleb avada ka lähetatud töötajatele; vastuvõtjamaa ettevõtete ja lähetavate ettevõtete võrdse kohtlemise tagamiseks peab vajalikuks, et liikmesriikides, kus seda nõuet kohaldatakse, oleks puhkusekassadesse maksete tegemise kohustus kõigi ettevõtete jaoks ühesugune;
24. märgib, et mõnedes sektorites on tööjõuturu osapooled välja töötanud teabevahendid selgitustega lähetatud töötajatele kehtivate tingimuste kohta; palub liikmesriikidel edendada sellise teabe kogumist teistes majandustegevuse valdkondades, et soodustada nii töötajate kui ka tööandjate juurdepääsu sellisele olulisele teabele ning paranda töötajate lähetamise direktiivi järgimist;
25. juhib tähelepanu asjaolule, et eksperdid koostavad praegu komisjoni suuniste sisu rikastavaid riikide teabelehti; teabelünga täitmiseks soovitab komisjoni juhistes sellist panust täiel määral arvesse võtta;
26. märgib, et riigiasutustel on selge kohustus ja nad peavad andma olulise panuse kõlvatu konkurentsi piiramiseks, sõlmides lepingud ainult nende ettevõtetega, kes järgivad kõiki vastuvõtjariigis kohaldatavaid töötajate lähetamise direktiivi artikliga 3 seotud õigusnorme; juhib sellega seoses tähelepanu riigihankedirektiivi
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 31. märtsi 2004. aasta direktiiv ehitustööde riigihankelepingute, asjade riigihankelepingute ja teenuste riigihankelepingute korra kooskõlastamise kohta (ELT L 134, 30.4.2004, lk 114). artiklile 55, mille kohaselt on tellijatel õigus nõuda selgitusi töökaitse ja töötingimuste kohta, kui kaupade, tööde või teenuste hinnapakkumised on ebanormaalselt madalad;
27. arvab, et töötajatele korralike elamistingimuste tagamiseks tuleks pidada töötajaid lähetavaid ettevõtted ja nende ettevõtete kliente ühiselt vastutavaks lähetatud töötajate elamistingimuste eest vastuvõtjariigis;
28. viitab Euroopa Ühenduste Kohtu otsusele Wolffi ja Mülleri kohtuasjas, milles märgitakse, et lepingulise töövõtja vastutust käsitlev riiklik õigussüsteem aitab kaasa töötajate kaitse tagamisele ja on seetõttu oluline avalik huvi; palub liikmesriikidel osutatud riiklike õigusaktide puudumise korral kõnealune puudus kiiresti kõrvaldada; palub komisjonil reguleerida üld- või peatöövõtjatena tegutsevate ettevõtete ühist ja individuaalset vastutust, et tegelda piiriüleste töötajate alltöövõtu ja allhangetega seotud rikkumistega ning luua kõigile ettevõtetele läbipaistev ja konkurentsivõimeline siseturg;
Tulemusliku järelevalve tagamine
29. märgib, et kehtiva pretsedendiõiguse kohaselt võivad riigiasutused võtta kohaseid meetmeid, mis tagavad töötajate lähetamise direktiivi artiklis 3 toodud miinimumnõuete täitmise järelevalve; toetab komisjoni järeldust, et vastuvõttev liikmesriik peaks saama nõuda teenuseosutajalt eeldeklaratsiooni, et tal oleks võimalik kontrollida töötingimuste täitmist;
30. arvab, et liikmesriikidevaheliste kahepoolsete kontaktidega võrreldes on eeskirjade täitmise järelevalve ühismeetmetel olulisi halduslikke eeliseid; palub seetõttu komisjonil kooskõlastada liikmesriikide tegevust järelevalvel selle üle, kuidas vastuvõtva riigi ettevõtted direktiivi täidavad;
31. märgib, et meetmed töötajate lähetamise direktiivi artikli 5 tähenduses on tõhusad ainult juhul, kui karistusi saab täide viia; märgib, et see eeldab võimalust trahviteatiste edastamiseks ettevõtte volitatud ja riikliku õiguse põhjal tunnustatud esindajale, sest vastavalt karistuste vastastikuse tunnustamise põhimõttele saab trahve sisse nõuda ainult juhul, kui vastuvõtjariigis on korrakohaselt algatatud kohtumenetlus;
32. võtab teadmiseks komisjoni kommentaari riiklike kontaktasutuste vähese tulemuslikkuse kohta; märgib ka, et riiklike kontaktasutuste töölepanemine on üks komisjoni ja liikmesriikide olulisemaid eesmärke ning et riiklike kontaktasutuste toimimise eest vastutavad komisjon ja liikmesriigid ühiselt;
33. toetab kindlalt komisjoni üleskutset liikmesriikidele varustada kontaktasutused ja inspektsioonid seadmete ja vahenditega, mis võimaldavad neil teabe- ja koostööpalvetele tulemuslikult reageerida ; kutsub liikmesriike üles looma inspektsiooniasutuste vahelist nõuetekohast piiriülest koostööd; palub komisjonil aktiivselt toetada liikmesriikide vahelist tihedat koostööd, täiustades oma veebileheküljel olevat teavet ja luues lähetatud töötajatele kontaktpunkti vastuvõtjariigi tööturu osapooltega suhtlemiseks, millega luuakse püsiv üleeuroopaline struktuur piiriüleseks koostööks;
34. märgib, et 12 kuu jooksul pärast ülalnimetatud juhiste vastuvõtmist võtab komisjon vastu aruande, milles kirjeldatakse kõigi liikmesriikide praegust olukorda kõigist töötajate lähetamise suunistes käsitletud aspektidest, et hinnata selles valdkonnas saavutatut; nõuab tungivalt, et aruandes käsitletaks ka jõupingutusi, mida on tehtud nende õiguslike küsimuste lahendamiseks, mida nimetati komisjoni teenistuste raportis töötajate lähetamise direktiivi rakendamise kohta; palub, et Euroopa Parlamendiga peetaks selle aruande osas korrakohaselt nõu, et otsustada, kas direktiivi läbivaatamine on vajalik;
35. palub komisjonil esitada Euroopa Parlamendile ja nõukogule iga kahe aasta tagant konkreetsed andmed töötajate lähetamise direktiivi ülevõtmise kohta riiklikul tasandil, keskendudes seejuures direktiivi rikkumise juhtudele;
o
o o
36. teeb presidendile ülesandeks edastada käesolev resolutsioon nõukogule, komisjonile, liikmesriikide valitsustele ning Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteele.
SELETUSKIRI
Töötajate lähetamise direktiivis
96/71/EÜ. sätestatakse töökaitse ja töötingimuste miinimumnõuded (artikkel 3) mitmesuguste lepingute alusel töötavatele töötajatele (artikkel 1), kes teenuse osutamisega seoses lähetatakse ajutiselt teise liikmesriiki (vastuvõtjariiki).
Lähetamine ei mõjuta töötajate töölepingut, mille nad on sõlminud päritoluriigis ja mis peab kehtima kogu lähetusaja jooksul.
Direktiivi põhimõtted hõlbustavad ettevõtetel teenuste diskrimineerimiseta pakkumist ühenduse vabal siseturul, kuna ettenähtud miinimumnõuded peavad vastama vastuvõtjariigis asuvatele ettevõtetele kohaldatavatele nõuetele.
Lähetatud töötajatel on direktiivi kohaselt õigus vastuvõtjariigi töötajatega võrdsele kohtlemisele direktiivi artiklis 3 sätestatud miinimumnõuete osas.
Töötajate lähetamise direktiiv hõlmab kõiki valdkondi ja mitmesuguseid lähetamise vorme, välja arvatud laevapered ja kaubalaevad.
Artikli 3 kohaselt määratakse tööohutuse ja töötingimuste miinimumnõuded vastuvõtjariigi õigusnormide ja kollektiivlepingutega.
Samuti kannab vastuvõtjariik täit vastutust lähetatud töötajatele kaitse tagamise ja nende õiguste tunnustamise eest.
Miinimumnõuetest kõrvalehoidmise vältimiseks tuleb võtta asjakohaseid meetmeid (artikkel 5), vastasel korral võib see kaasa tuua sotsiaalse dumpingu ja kõlvatu konkurentsi.
Kuna komisjoni raportis töötajate lähetamise direktiivi rakendamise kohta liikmesriikides
KOM(2003)0458 . esines olulisi puudujääke ja see ei sisaldanud mingeid sisulisi järeldusi, palus Euroopa Parlament komisjonil esitada teine raport 2004. aasta lõpuks.
Euroopa Parlamendi järgnenud järelepärimistele vaatamata esitati see raport
KOM(2006)0439 /2. alles 2006. aasta aprillis.
Samal ajal kehtestas komisjon teenuste direktiivi
KOM(2004)0002 . artiklitega 24 ja 25 piirangud riiklikele meetmetele, mida võib töötajate lähetamise direktiivi rakendamisel teenuseosutaja suhtes kehtestada.
Nendeks on näiteks kohustus ennast registreerida, omada vastuvõtjariigis seaduslikku esindajat, hoida kohapeal töölevõtmisega seotud dokumente ja muretseda kolmandate riikide kodanikele elamisluba.
Euroopa Parlamendi arvates võetakse sellega vastuvõtjariigilt põhilised vahendid, mis on vajalikud artiklis 3 sätestatud miinimumnõuete täitmise kontrollimiseks.
Seepärast jättis Euroopa Parlament artiklid 24 ja 25 teenuste direktiivist välja.
Teenuste direktiivi muudetud projektis
KOM(2006)0160 . esitas komisjon vastureaktsioonina nimetatud väljajätmisele tegevuskava
KOM(2006)0159 . , milles korratakse artiklite 24 ja 25 põhisisu ning millega püütakse õigusaktidest madalamal tasandil piirata liikmesriikide peamiste kontrollivahendite kasutamist.
Lisaks puudutatakse nõutud raportis
KOM(2006)0439 /2. vaid pealiskaudselt Euroopa Parlamendi nõudmisi uurida olulisi puudusi töötajate lähetamise direktiivi rakendamisel ja kontrollimisel, kuid korratakse taas tegevuskava keskseid punkte, mis piiravad kontrollivahendite kasutamisvõimalusi.
21.6.2006
siseturu- ja tarbijakaitsekomisjoni ARVAMUS
Saaja: tööhõive- ja sotsiaalkomisjon
Direktiivi 96/71/EÜ (töötajate lähetamise kohta) kohaldamine
( 2006/2038(INI) )
Arvamuse koostaja:
Małgorzata Handzlik
ETTEPANEKUD
Siseturu- ja tarbijakaitsekomisjon palub vastutaval tööhõive- ja sotsiaalkomisjonil lisada oma resolutsiooni ettepanekusse järgmised ettepanekud:
A. arvestades, et direktiivi 96/71/EÜ tuleks tõlgendada EÜ asutamislepingu artiklite 49 ja 50 valguses, kuna lähetatud töötajad moodustavad teenuste osutamise vabaduse lahutamatu osa, laskmata seejuures silmast eesmärki kaitsta lähetatud töötajate õigusi;
B. arvestades, et Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktika juhib tähelepanu sellele, et teenuste osutamise vabadust võib töötajate kaitseks piirata kahel tingimusel: kui töötajatel ei ole tulenevalt selle liikmesriigi õigusest, kus nende tööandja on asutatud, sisuliselt samal tasemel kaitset, ning kui nende eeskirjade kohaldamine on proportsionaalne avaliku huvi eesmärgiga, mida püütakse saavutada; arvestades, et direktiiv 96/71/EÜ sätestab põhilised töötingimused, mida tuleb lähetatud töötajatele kohaldada,
1. rõhutab, et direktiivi 96/71/EÜ rakendamisel tekkinud raskused on ühelt poolt põhjustatud asjaolust, et mitte kõik liikmesriigid ei ole seda üle võtnud, ning palub seetõttu komisjoni hoida Euroopa Parlamenti kursis rikkumiste korral algatatud menetluste edasise käiguga, ning teiselt poolt rakendamisraskustest, mis tulenevad teatavate põhimõistete („töötaja”, „miinimumpalk”, „alltöövõtt”) erinevast tõlgendamisest, nii töötajate kui ka VKEde raskustest teabe hankimisel ning direktiivi järgimise kontrollimise keerukusest;
2. tervitab hiljuti vastu võetud komisjoni suuniseid liikmesriikidele, mis käsitlevad teenuste osutamisega seotud töötajate lähetamist seoses teatavate ebaproportsionaalsete haldusmenetlustega, mis võivad – ilma et see piiraks direktiivi eesmärkide saavutamist – takistada Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktika alusel teostatavat teenuste vaba liikumist, kuid avaldab kahetsust, et suunised ei paku piisavaid lahendusi mitmetele liikmesriikide, ettevõtete ja töötajate probleemidele, mis on seotud direktiivi ebapiisava rakendamisega liikmesriikides, ning et komisjon ei võta suunistes selget kohustust teha lisajõupingutusi teenuste ja töötajate vaba liikumist pidurdavate takistuste kõrvaldamiseks;
3. rõhutab, et üksnes teatise väljastamisest ei piisa, ning palub komisjonil kasutada talle asutamislepinguga antud eelisõigust, tagamaks, et liikmesriigid järgivad ühenduse õigust, mis reguleerib töötajate lähetamist seoses teenuste osutamisega;
4. palub liikmesriikidel vajalikul määral parandada omavahelist koostööd direktiivi 96/71/EÜ rakendamiseks ning lihtsustada sellega seotud menetlusi ja vorminõudeid;
5. arvab, et liikmesriikide tõhusa koostöösüsteemi loomine on hädavajalik; palub seepärast liikmesriikidel tagada kontaktasutuste parem varustatus rahaliste vahendite ja personaliga, lihtsam ja läbipaistev juurdepääs teabele ning keelebarjääride kahandamine; toetab komisjoni püüdlust aidata kaasa üleeuroopalise koostöö parandamisele, sest parem teabevahetus kontaktasutuste vahel toob lõppkokkuvõttes kaasa lähetatud töötajate parema kaitse;
6. on samuti seisukohal, et liikmesriigid peavad tingimata looma tõhusa koostöösüsteemi, mis peab asendama kõik ebaproportsionaalsed haldusnõuded, sest direktiivi 96/71/EÜ liikmesriikides rakendamise tähtaeg oli 16. detsember 1999;
7. rõhutab, et tulevane direktiiv siseturu teenuste kohta ei reguleeri töötajate lähetamisega seotud halduskoostööd, kuid et direktiiv 96/71/EÜ, mida selgitavad ülalmainitud komisjoni suunised, kehtestab õigusliku kohustuse tagada liikmesriikide haldusasutuste vaheline tulemuslik koostöö;
8. rõhutab, et liikmesriigid peavad rohkem pingutama, et parandada teavet töötingimuste kohta, mida teenuseosutajad peavad kohaldama, ning tagada kõigi välismaiste teenuseosutajate ja töötajate juurdepääs sellele teabele;
9. palub liikmesriikidel viivitamatult kõrvaldada haldustõkked, mis takistavad töötajate lähetamist teenuste osutamiseks ning on seotud kohustusega hankida lube, esitada deklaratsioone, omada oma territooriumil alalist esindajat ning hoida ja säilitada oma territooriumil töölevõtudokumente niivõrd, kuivõrd need kohustused ei vasta mittediskrimineerimise, vajalikkuse ja proportsionaalsuse põhimõtetele;
10. on kindlalt seisukohal, et komisjon peaks jätkama ja viivitamatult algatama rikkumismenetlusi nende liikmesriikide vastu, kes ei täida asutamislepingut ja direktiivi 96/71/EÜ, eriti töötajate lähetamist takistavate haldustõkete ning direktiivi jõustamise ja järgimise osas;
11. palub komisjonil järgida lähenemisviisi, mis keskendub tugevdatud koostööle ja direktiivi rakendamise parandamisele, samuti sellega seotud, töötajaid lähetavaid äriühinguid puudutavate haldusmenetluste läbipaistvuse suurendamisele, lihtsustamisele ja kiirendamisele, ning palub komisjonil esitada koostöös Euroopa tööturu osapooltega 2007. aasta lõpuks Euroopa Parlamendile ja nõukogule raport, milles hinnatakse liikmesriikide edusamme direktiivi rakendamisel ja jõustamisel ning haldusmenetluste lihtsustamisel suunistes määratletud valdkondades, samuti liikmesriikide vastu algatatud rikkumismenetlusi, et hinnata lisameetmete või õiguslike abinõude vajalikkust.
MENETLUS
Pealkiri
Direktiivi 96/71/EÜ (töötajate lähetamise kohta) kohaldamine
Viited
2006/2038 INI
Vastutav komisjon
EMPL
Arvamuse esitaja(d) istungil teada andmise kuupäev
IMCO 16.2.2006
Tõhustatud koostöö – istungil teada andmise kuupäev
Arvamuse koostaja nimetamise kuupäev
Małgorzata Handzlik 21.2.2006
Endine arvamuse koostaja
Arutamine parlamendikomisjonis
21.3.2006
2.5.2006
20.6.2006
Vastuvõtmise kuupäev
20.6.2006
Lõpphääletuse tulemused
:
–:
0:
29
1
2
Lõpphääletuse ajal kohal olnud liikmed
Charlotte Cederschiöld, Mia De Vits, Bert Doorn, Janelly Fourtou, Evelyne Gebhardt, Małgorzata Handzlik, Malcolm Harbour, Anneli Jäätteenmäki, Pierre Jonckheer, Kurt Lechner, Toine Manders, Arlene McCarthy, Manuel Medina Ortega, Zita Pleštinská, Heide Rühle, Leopold Józef Rutowicz, Andreas Schwab, József Szájer, Jacques Toubon, Bernadette Vergnaud, Barbara Weiler
Lõpphääletuse ajal kohal olnud asendusliige/asendusliikmed
Ieke van den Burg, Jean-Claude Fruteau, Joel Hasse Ferreira, Othmar Karas, Guntars Krasts, Cecilia Malmström, Maria Matsouka, Joseph Muscat
Lõpphääletuse ajal kohal olnud asendusliige/asendusliikmed (kodukorra art 178 lg 2)
Jean Louis Cottigny, Věra Flasarová, Jaroslav Zvěřina
Teised liikmed (Art. 183 lg 3)
Elisabeth Schroedter
Märkused (andmed on kättesaadavad ainult ühes keeles)
MENETLUS
Pealkiri
Direktiivi 96/71/EÜ (töötajate lähetamise kohta) kohaldamine
Menetluse number
2006/2038(INI)
Vastutav komisjon loa kinnitamisest istungil teada andmise kuupäev
EMPL 16.2.2006
Arvamuse esitaja(d) istungil teada andmise kuupäev
IMCO 16.2.2006
Arvamuse esitamisest loobumine otsuse kuupäev
Tõhustatud koostöö istungil teada andmise kuupäev
Raportöör(id) nimetamise kuupäev
Elisabeth Schroedter 27.10.2005
Endine raportöör / Endised raportöörid
Arutamine parlamendikomisjonis
25.1.2006
21.2.2006
20.4.2006
3.5.2006
22.6.2006
10.7.2006
Vastuvõtmise kuupäev
13.9.2006
Lõpphääletuse tulemused
+
-
28
13
1
Lõpphääletuse ajal kohal olnud liikmed
Jan Andersson, Jean-Luc Bennahmias, Iles Braghetto, Philip Bushill-Matthews, Milan Cabrnoch, Alejandro Cercas, Ole Christensen, Derek Roland Clark, Luigi Cocilovo, Proinsias De Rossa, Harald Ettl, Richard Falbr, Carlo Fatuzzo, Ilda Figueiredo, Roger Helmer, Stephen Hughes, Karin Jöns, Jan Jerzy Kułakowski, Jean Lambert, Raymond Langendries, Bernard Lehideux, Elizabeth Lynne, Mary Lou McDonald, Thomas Mann, Mario Mantovani, Jan Tadeusz Masiel, Ana Mato Adrover, Maria Matsouka, Ria Oomen-Ruijten, Marie Panayotopoulos-Cassiotou, Pier Antonio Panzeri, Jacek Protasiewicz, José Albino Silva Peneda, Jean Spautz, Anne Van Lancker, Gabriele Zimmer
Lõpphääletuse ajal kohal olnud asendusliige/asendusliikmed
Udo Bullmann, Françoise Castex, Richard Howitt, Dimitrios Papadimoulis, Elisabeth Schroedter, Gabriele Stauner, Patrizia Toia, Anja Weisgerber
Lõpphääletuse ajal kohal olnud asendusliige/asendusliikmed (kodukorra art 178 lg 2)
Esitamise kuupäev
28.9.2006
Märkused (andmed on kättesaadavad ainult ühes keeles)
