P7_TA-PROV(2011)0530
Euroopa Keskpanga 2010. aasta aruanne
A7-0361/2011
Euroopa Parlamendi 1. detsembri 2011. aasta resolutsioon Euroopa Keskpanga 2010. aasta aruande kohta ( 2011/2156(INI) )
Euroopa Parlament,
–
võttes arvesse Euroopa Keskpanga (EKP) 2010. aasta aruannet,
–
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklit 284,
–
võttes arvesse aluslepingule lisatud Euroopa Keskpankade Süsteemi ja Euroopa Keskpanga põhikirja käsitleva protokolli artiklit 15,
–
võttes arvesse oma 4. mai 1998. aasta resolutsiooni demokraatliku vastutuse kohta majandus- ja rahaliidu kolmandas etapis EÜT C 138, 4.5.1998, lk 177.
,
–
võttes arvesse oma 23. novembri 2010. aasta resolutsiooni Euroopa Keskpanga 2009. aasta aruande kohta Vastuvõetud tekstid, P7_TA(2010)0418 .
,
–
võttes arvesse kodukorra artikli 119 lõiget 1,
–
võttes arvesse majandus- ja rahanduskomisjoni raportit ( A7-0361/2011 ),
A.
arvestades, et euroala majandus elavnes 2010. aastal ja SKP juurdekasv oli 1,7% ning 2011. aastaks oodatakse 1,6%-list juurdekasvu pärast 4,2%-list langust 2009. aastal, ehkki mõned rahvusvahelised organisatsioonid on hoiatanud majanduskasvu võimaliku aeglustumise eest maailmas;
B.
arvestades, et euroala keskmine valitsemissektori eelarvepuudujääk suurenes 2010. aastal 6,0%-ni SKP-st ning keskmine võlakoormus oli 85,1% SKP-st, võrrelduna vastavalt 0,7% ja 66,2%-ga 2007. aastal ning Ameerika Ühendriikide ja Jaapani võlakoormusega, mis oli vastavalt 101,1% ja 212,7% SKP-st;
C.
arvestades, et euroala aasta keskmine THHI inflatsioonimäär oli 2010. aastal 1,6% ja M3 juurdekasv on olnud aeglane – 2010. aastal keskmiselt 0,6%;
D.
arvestades, et EKP teatas 10. mail 2010. aastal, et eurosüsteem teeb väärtpaberituruprogrammi kaudu järelturul euroala valitsemissektori võlakirjade ajutisi tugioste ning tugiostude arvestuslik väärtus ulatus 2011. aasta septembri alguses 129 miljardi euroni; arvestades, et need väärtpaberid on ostetud allahindlusega;
E.
arvestades, et EKP otsustas 4. juunil 2009 käivitada tagatud võlakirjade ostmiseks esmastel ja järelturgudel ostuprogrammi 60 miljardi euro ulatuses, mille täielikku rakendamist oodati 2010. aasta juuni lõpuks;
F.
arvestades, et 2010. aasta lõpus oli EKP-l 480 miljardi euro eest varaga tagatud väärtpabereid ja 360 miljardi euro eest mittekaubeldavaid finantsinstrumente, mis kokku moodustasid 44% tema koguvarast;
G.
arvestades, et visad kuuldused võlgade restruktureerimise kohta ning selle mõju finantsturgudele ja majandusele laiemalt võivad jälle edasi lükata EKP loobumise mittestandardsest meetmetest; on siiski seisukohal, et riikide võlakohustuste haldamiseks tuleks leida terviklik ja pikaajaline lahendus EKP osaluseta;
H.
arvestades, et euroala intressimäär oli kogu 2010. aasta jooksul 1%, kuid 2011. aasta aprillis tõsteti seda 25 baaspunkti võrra ja juulis jälle 25 baaspunkti võrra, nii et nüüd on intressimäär 1,5%;
I.
arvestades, et EL-i toimimise lepingu artiklis 282 on sätestatud, et EKP põhieesmärk on säilitada hindade stabiilsus ning EKP peaks toetama üldist majanduspoliitikat, et aidata seda saavutada, ning võtab ka teadmiseks EKP egiidi all tehtava Euroopa Süsteemsete Riskide Nõukogu töö finantsstabiilsuse tagamiseks;
Sissejuhatus
1.
väljendab heameelt asjaolu üle, et EKP on vaatamata mitmele makromajanduslikule finantsšokile ja kiirelt muutuvatele toorainehindadele suutnud siiani hoida THHI inflatsiooni märkimisväärselt edukalt 2% juures ajal, mil keskmine SKP juurdekasv EL-is on olnud aeglane;
2.
väljendab muret mõju pärast, mida intressimäära tõstmine avaldab euroala majanduskasvule; lisab, et see võib pidurdada euroala majanduse niigi aeglast elavnemist, eriti kõige nõrgema majandusega riikides;
3.
toonitab asjaolu, et kuigi THHI inflatsioon on olnud alates 2010. aasta algusest kuuarvestuses enamasti üle 2%, on rahapoliitika seisukohalt olulised ootused tuleviku suhtes, mille madal tase annab tunnistust EKP suurest usaldusväärsusest ning sõltumatusest;
4.
rõhutab, et enne finantskriisi suurenesid erasektori võlg, samuti laenumullid ja mõnel juhul avaliku sektori võlg jätkusuutmatult ning riskid tekkisid läbi erasektori võlamullide; lisaks märgib, et valitsemissektori võla kasv oli tingitud vajadusest päästa välja erasektor, eriti finantssektor;
5.
on seisukohal THHI kõrval on varahindade suundumused ja laenukasv EL-is ning liikmesriikides olulised näitajad majandus- ja rahaliidu ning laiemalt ELi tulemusliku finantsstabiilsuse järelevalve tegemiseks;
6.
märgib, et euroala valitsemissektori võla suhe SKP-sse on palju madalam kui Ameerika Ühendriikidel ja Jaapanil;
7.
usub euroala majanduse tugevusse ning euro tähtsusesse rahvusvahelise vääringuna;
8.
tuletab meelde, et ELi toimimise lepingu artikli 282 kohaselt on EKP põhieesmärk säilitada hindade stabiilsus ja see aitab hoida finantsstabiilsust ning finantsturgude nõuetekohast likviidsust; märgib, et rahanduslik ebastabiilsus on tõsine oht keskpika perspektiivi hinnastabiilsusele, sest see takistab rahapoliitika ülekandemehhanismide sujuvat toimimist; väljendab heameelt EKP egiidi all toimiva Euroopa Süsteemsete Riskide Nõukogu loomise üle 1. jaanuaril 2011; avaldab heameelt EKP otsustava rolli üle erakorraliste meetmete võtmisel turgude stabiilsuse säilitamise eesmärgil;
9.
toonitab, et ELi toimimise lepingu artikli 127 lõike 6 kohaselt võib nõukogu seadusandliku erimenetluse kohaselt ja pärast konsulteerimist Euroopa Parlamendi ja Euroopa Keskpangaga anda Euroopa Keskpangale määruste abil ühehäälselt eriülesandeid, mis käsitlevad krediidiasutuste ja muude rahaasutuste, välja arvatud kindlustusseltsid, usaldatavusnormatiivide täitmise järelevalvega seotud poliitikat.
10.
rõhutab, et võlakirjade tagasiostmine järelturult on põhjendatud eesmärgiga taastada mõjusalt toimiv rahapoliitika ajal, mil teatavad turusektorid toimivad erakordselt halvasti; märgib, et tagasiostuprogramme täiendavad likviidsust neutraliseerivad programmid;
11.
on sügavalt mures finantsturgudel taas tekkinud püsiva ebastabiilsuse pärast EL-is ning makromajanduses jätkuva olulise tasakaalustamatuse pärast euroala riikide vahel, samuti mitmes euroala liikmesriigis esineva deflatsioonisurve pärast;
12.
tuletab meelde, et püsiv ja isegi süvenev majandusliku lähenemise puudumine on euroala ühtse rahapoliitika seisukohalt jätkuvalt struktuurne probleem; toonitab, et rahapoliitika mõju on euroala liikmesriikides väga erinev; on arvamusel, et rahapoliitika asümmeetriline mõju suureneb tõenäoliselt veelgi, kui EKP jätkab intressimäärade tõstmist, kuna mitme liikmesriigi laenud indekseeritakse valdavalt lühiajaliste intressimääradega; on seetõttu veendunud EL-i ühise eelarvehalduse vajalikkuses;
13.
kutsub komisjoni üles looma Euroopa reitingute sihtasutust ja kaaluma EL-i/IMF-i kohandamiskava järgivate riikide reitingute ajutise külmutamise poolt- ja vastuargumente; taunib samas praegust reitinguagentuuride oligopoli ja nõuab meetmeid konkurentsi tihendamiseks reitinguagentuuride vahel ja selliste agentuuride arvu suurendamist;
14.
palub komisjonil võtta vajaminevaid meetmeid Euroopa Valuutafondi asutamiseks, millega tagatakse see, et IMF-i pole edaspidi vaja Euroopa laenupoliitikasse kaasata, ning millega vähendatakse liikmesriikide sõltuvust muudest rahvusvahelistest institutsioonidest ja turgudest;
15.
väljendab heameelt Eesti sisenemise üle euroalasse, mis tõestab ühisraha projekti tugevust;
16.
on mures üldise rahapoliitilise keskkonna arengu ja euro väärtuse pärast teiste vääringute suhtes, sest tavapäratud likviidsussüstid enamikus OECD riikides avaldavad märkimisväärset ülekanduvat mõju; on veendunud, et stabiilsema ülemaailmse rahandussüsteemi jaoks on vaja palju tugevamat rahvusvahelist kooskõlastamist;
Kriisiohjamine
17.
väljendab heameelt EKP kindlameelse ja ennetava hoiaku üle kogu kriisi vältel alates 2007. aastast, eriti ebastabiilsuse ajal finantsturgudel 2007., 2008. ja 2010. aastal ning hiljuti 2011. aasta suvel, kui mõned suure EL-i riigi majandus oli liikmesriikide jätkuva otsustusvõimetuse tõttu raskustes, mis sunnib EKP-d võtma praegusele võlakriisile reageerides avalikult poliitilist rolli;
18.
märgib, et rahapoliitikal peab lasuma osa vastutusest varadega seotud mullide tekke eest, arvestades jätkusuutmatut laenukasvu kriisieelsetel aastatel;
19.
võtab teadmiseks EKP tehtud kriisiohjamise ettepanekud nii majanduse juhtimise kui panganduskriiside lahendamise mehhanismi osas;
20 peab kahetsusväärseks, et puudub asjakohane ELi majanduspoliitika raamistik kriisi ohjamiseks, ning taunib komisjoni ja liikmesriikide kõhklusi kriisi ohjamisel, eriti seal, kus tuleb teha reforme, nõuab tungivalt, et nõukogu ja komisjon esitaksid kiiresti terviklikud ja kaugeleulatuvad meetmed, mida on vaja euro stabiilsuse kaitsmiseks; 21.
on mures jätkuvalt pingelise olukorra pärast euroala riigivõlakirjade turgudel, mis kajastub viimase kahe aasta jooksul suurenenud tootluse erinevustes; juhib tähelepanu sellele, et praeguse finantskriisi ajal kogetud paanikalainetest tingitud pagemine turvalisusse on avaldanud väga suurt moonutavat mõju ja põhjustanud kulukat negatiivset välismõju; kiidab EKP katseid vähendada väärtpaberituruprogrammi abil nõrgas seisus olevate liikmesriikide võlakirjade tootlust;
22.
võtab teadmiseks Kreeka võla restruktureerimise ELi tasandil koordineeritud vabatahtliku vahetuspakkumise abil; on seisukohal, et 21. juuli 2011. aasta tippkohtumisel kokku lepitud Kreeka võlakoormuse vähendamine ei ole millegagi taastanud valitsemissektori võla jätkusuutlikkust;
23.
märgib, et kuigi erasektori osades valdkondades ja enamuses liikmesriikides vähendatakse jätkuvalt finantsvõimendust, on liiga suur võlakoormus avalikus sektoris endiselt levinud, eriti finantskriisi tagajärgedega toimetuleku meetmete tõttu;
24.
tuletab meelde, et enne finantskriisi puhkemist kahanes valitsemissektori võla suhe SKP-sse euroalas 72%-lt SKP-st 1999. aastal 67%-ni SKP-st 2007. aastal, samal ajal kui majapidamiste ja ettevõtjate võlatase ning finantssektori finantsvõimendus oluliselt kasvasid; juhib tähelepanu eriti sellele, et euroala majapidamiste võlg kasvas sel perioodil 52%-lt SKP-st 70%-ni SKP-st ning finantsasutuste võlg suurenes vähem kui 200%-lt SKP-st enam kui 250%-ni SKP-st; tunnistab, et mõned liikmesriigid, nt Kreeka ja Itaalia, erinesid oluliselt sellest üldisest suundumusest;
25.
võtab teadmiseks EKP finantsvõimenduse määra kiire kasvu, mõõdetuna panga kapitali ja reservide suhtena varadesse, kuigi finantsvõimenduse määra ei saa kohaldada keskpankade suhtes samal viisil mis kommertspankade suhtes; märgib siiski, et 2011. aasta augusti keskpaigaks oli EKP bilansimaht tippajaga võrreldes vähenenud juba ligikaudu 10%, kuigi sealtpeale on bilansimaht kiiresti suurenenud; märgib, et kuigi muude keskpankade bilansimaht on samuti oluliselt suurenenud, ületab EKP finantsvõimenduse määr kaugelt teiste võrreldavate keskpankade vastava näitaja, kui mitte arvestada panku, mis on teostanud nn kvantitatiivse lõdvendamise programme, nagu Föderaalreserv ja Inglise Pank;
26.
juhib tähelepanu asjaolule ja tunneb heameelt, et EKP bilansimahu kasv ei ole toonud kaasa inflatsiooni; toonitab EKP suuremat rolli euroala pankade keskse vastaspoolena, mis kajastab vahendustegevuse ajutist kandumist pankadevaheliselt turult eurosüsteemi ning eurosüsteemis olevate aja jooksul tagasimaksmisele kuuluvate varade lisandumist; juhib ühtlasi tähelepanu sellele, et likviidsuse pakkumine maksevõimelistele pankadele ei tähenda tingimata rahapakkumise suurendamist, ning märgib, et need mittestandardsed meetmed on ajutised; on veendunud, et kõik need arengud on koosmõjus välisteguritega taganud inflatsiooni püsimise ligikaudu 2% juures;
27.
juhib taas tähelepanu sellele, et paljud euroala pangad sõltuvad murettekitavalt palju EKP pakutavast likviidsusest, kuna täielikult toimiv pankadevaheline turg puudub; võtab teadmiseks, et kui 2010. aastal aktsepteeris eurosüsteem tagatistena 488 miljardi euro väärtuses varadega tagatud väärtpabereid, siis nüüd on selliste väärtpaberite eurosüsteemi krediiditehinguteks sobivuse kriteeriumeid märgatavalt karmistatud, mistõttu see maht peaks aja jooksul vähenema;
28.
rõhutab, et eurosüsteem ei ole nõustunud avalikustama, millise meetodi alusel määratakse suurendatud laenutoetuse programmi raames toimuvate likviidsustehingute jaoks sobivate vähenenud väärtusega varade nn teoreetiline hind; rõhutab, et seetõttu pole võimalik kontrollida, kas EKP on täitnud osaliselt fiskaalülesandeid; nõuab seepärast, et EKP avalikustaks kogu kriisi kestel kasutatud hindamismeetodid;
29.
rõhutab, et euroala nõuetekohase kriisiraamistiku puudumise tõttu tuli EKP-l võtta riske, mida tema volitustes ette ei nähta;
30.
palub EKP-lt suuremat läbipaistvust tema käes olevate väärtpaberite, kaasa arvatud tagatisena aktsepteeritud varadega tagatud väärtpaberite ja muude rahapoliitika eesmärkidel hoitavata kaubeldavate ja mittekaubeldavate väärtpaberite ning väärtpaberite, mille hoidmisel ei ole rahapoliitilisi eesmärke, mahu ja kvaliteedi osas;
31.
tunnistab, et mittestandardsed rahapoliitika meetmed on vajalikud ja märgib nende ajutist iseloomu, aga nõuab nende programmide järk-järgulist lõpetamist kohe, kui finantsturud on rahunenud ja riigivõlakriis lahendatud, eeldusel et luuakse ühenduse raamistik nõuetekohaseks tegelemiseks rahandusliku ebastabiilsuse küsimustega; nõuab meetmeid integreerituma majanduse juhtimise loomiseks;
32.
kutsub EKP-d üles lisama väärtpaberituruprogrammi diskontomäära mehhanism, mida saab kohandada, kui enamus reitinguagentuure on teatud väärtpaberi reitingut veelgi langetanud, millega tagataks see, et EKP kätte ei jää liiga palju riskantseid varasid; on ühtlasi seisukohal, et EKP peaks kaaluma võimalust laiendada enne väärtpaberi tagatiseks võtmist vähemalt kahe krediidireitingu nõude poliitikat varadega tagatud väärtpaberitelt ka kõigile teistele tagatise liikidele, mille puhul praegu nõutakse vaid ühte reitingut, ning kutsub EKP-d üles töötama välja oma riskihindamisraamistik;
33.
rõhutab, et TARGET2 arvelduste süsteemis osalevatele pankadele kehtestatud tingimused ja üldisemalt EKP likviidsuse tagamise vahendid tekitavad muret seoses EKP enda jaoks tekkiva krediidiriskiga; palub seetõttu EKP-lt läbipaistvuse suurendamiseks korrapärasemat avalikku teavet TARGET2 arvelduste süsteemis mõõdetavate euroala keskpankade vaheliste rahavoogude kohta ja nõuetekohaste selgituste andmist hiljutiste arengute kohta, et neid voogusid ei tõlgendataks ekslikult alaliste ümberpaigutustena jooksevkonto ülejäägiga riikidest jooksevkonto puudujäägiga riikidesse;
34.
on mures euroala mitmete süsteemselt ja mittesüsteemselt oluliste pangandusasutuste laenutähtaegade ja valuutade mittevastavuse kõrge taseme pärast;
35.
on seisukohal, et praeguses erakorralises olukorras tuleb kiiresti määratleda ja avalikustada EKP likviidsustoetustega kaasnevad ranged lisatingimused, sealhulgas avalikustamata ja sise-eeskirjadest rangemad usaldatavusnormatiivide tingimused ning EKP refinantseerimistegevuseks aktsepteeritud tagatisega seotud allahindlused;
36.
palub EKP-l uurida, kas kohustuslike reservide nõue võiks olla intressimäära kõrval täiendav vahend finantsstabiilsuse säilitamiseks, ilma et see kahjustaks majanduse taastumist;
37.
märgib, et üks USA-s ja EL-is kriisi eel ja ajal rakendatud rahapoliitika tagajärg on järsu intressikõvera kujundamine, mis aitab hoiustajate ja lühiajaliste laenude andjate abiga pangandussüsteemi kiiremini rekapitaliseerida;
38.
toonitab EKP aastatepikkust ranget ja järjepidevat hoiakut eesmärgiga tugevdada majanduse juhtimist üleeuroopalistes huvides;
Majanduse ja finantsjuhtimine
39.
nõuab rahapoliitikaga paremini seotud finantssüsteemi makrousaldatavusnormatiivide täitmise järelevalvet, mille juures võetakse arvesse erinevusi euroala riikide ja selle väliste riikide vahel; nõuab täiendavate pingutuste tegemist integreeritud analüütilise raamistiku väljatöötamiseks, et ühtselt hinnata makrotasandi usaldatavusjärelevalve ja rahapoliitika mõju ning edasi arendada Euroopa Süsteemsete Riskide Nõukogu makrotasandi usaldatavusjärelevalve poliitika vahendeid, võttes arvesse finantssüsteemide riiklikke, õiguslikke ja muid erisusi;
40.
nõuab uuele finantsjärelevalvekorrale antavate vahendite olulist suurendamist selle mõjususe parandamise eesmärgil ja nõuab ka uue finantsjärelevalvekorra mõjususe pidevat analüüsimist mõjuhinnangute abil ning hinnangut võimaluse kohta luua pikemas perspektiivis üks Euroopa finantsjärelevalveasutus, mis toimiks praeguste Euroopa järelevalveasutuste ja Euroopa Süsteemsete Riskide Nõukogu katusorganisatsioonina;
41.
toonitab, et vaja on ühist Euroopa rahandusministrit (kes võiks tulla Euroopa Komisjonist) kooskõlas Jean-Claude Trichet' 2. juunil 2011. aastal Aachenis tehtud ettepanekuga; on seisukohal, et selle ettepaneku demokraatlikku legitiimsust tuleb asjakohaselt käsitleda; toonitab sellega seoses, et rahaliidus ei puuduta fiskaalpoliitika mitte ainult liikmesriike, vaid sellel on ka palju piiriüleseid ülekanduvaid mõjusid ning praegune kriis on toonud esile 100%-liselt detsentraliseeritud fiskaalpoliitika piirangud; arvab, et ühisel Euroopa rahandusministril peaks olema demokraatlik aruandekohustus Euroopa Parlamendi ees; rõhutab, et liikumine ühenduse meetodile tugineva fiskaalliidu suunas eeldab suuremat demokraatlikku omavastutust ja pikemas perspektiivis aluslepingu võimalikku läbivaatamist, kuid tunnistab, et praegune raamistik võimaldab lühemas perspektiivis tugevamat majanduse juhtimist;
42.
toonitab, et EKP vabastamiseks poolenisti fiskaalülesannetest on vaja ühist Euroopa riigikassat; on seisukohal, et Euroopa riigikassa võiks luua EL-i lepingut muutes;
43.
avaldab heameelt ajaolu üle, et Euroopa stabiilsusmehhanismile anti õigus osta järelturul valitsuste võlakirju, kuna praegustes oludes võiks see vähendada survet EKP-le;
44.
taunib sellega seoses asjaolu, et Euroopa stabiilsusmehhanism loodi EL aluslepingute väliselt, ning palub seepärast komisjonil teha ettepanek ühenduse eeskirjadel põhineva alalise kriisiohjamismehhanismi (s.t Euroopa Valuutafondi) asutamiseks;
45.
toonitab, et majanduse juhtimise paketi sätete kiire rakendamine ja kohaldamine on äärmiselt vajalik; nõuab sellega seoses Euroopa stabiilsuse ja kasvu pakti järjekindlat ja tasakaalustatud kohaldamist ning automaatset mehhanismi sanktsioonide kehtestamiseks eelarvepuudujäägiga riikidele;
46.
ootab, et komisjon esitaks enne 2011. aasta lõppu aruande solidaarvastutusel põhineva Euroopa riigivõlakirjade või euroväärtpaberite ühise emiteerimise süsteemi loomise kohta koos õigusakti ettepanekutega, kui see on asjakohane;
Välismõõde
47.
kuna EKP, IMF ja komisjon tegutsevad mõnda liikmesriiki korraldatud missioonidel ühiselt, palub komisjonil esitada ettepanekud euroala ühtse rahvusvahelise esindamise tagamiseks, eriti IMF-is, vastavalt EL-i toimimise lepingu artiklile 138;
Läbipaistvus ja vastutus
48.
soovitab EKP-l muuta oma töö läbipaistvamaks, et suurendada selle legitiimsust ja prognoositavust; kordab oma korduvalt esitatud nõudmist, et keskpanga nõukogu koosolekute protokollide kokkuvõtted avalikustataks;
49.
kutsub kooskõlas kontrollikoja aruannetega üles suurendama läbipaistvust ja vastutust töölevõtumenetlusi, töötasusid ja lisatasude läbivaatamist puudutavate otsuste dokumenteerimisel;
50.
on rahul EKP võetud kohustusega anda aru Euroopa Parlamendile ning rõhutab väga konstruktiivset rolli, mida EKP täidab kaasotsustamismenetluses oma töötajate kaudu ja kõige kõrgemal tasandil;
o
o o
51.
teeb presidendile ülesandeks edastada käesolev resolutsioon nõukogule, komisjonile, eurorühmale ja Euroopa Keskpangale.
