LÕPLIK
A6-0003/2007
11.1.2007
RAPORT
Naiste roll Türgi ühiskondlikus, majandus- ja poliitilises elus
(2006/2214(INI))
Naiste õiguste ja soolise võrdõiguslikkuse komisjon
Raportöör:
Emine Bozkurt
PE 380.778v02-00
SISUKORD
EUROOPA PARLAMENDI RESOLUTSIOONI ETTEPANEK................................................3
SELETUSKIRI..........................................................................................................................11
MENETLUS..............................................................................................................................16
EUROOPA PARLAMENDI RESOLUTSIOONI ETTEPANEK
naiste rolli kohta Türgi ühiskondlikus, majandus- ja poliitilises elus
( 2006/2214(INI) )
Euroopa Parlament ,
– võttes arvesse komisjoni 8. novembri 2006. aasta teatist „Laienemisstrateegia ja peamised väljakutsed aastatel 2006–2007” ( KOM(2006)0649 ) ning eriti selles sisalduvat arenguaruannet Türgi kohta;
– võttes arvesse komisjoni teatist „Laienemise strateegiadokument 2005” ( KOM(2005)0561 );
– võttes arvesse oma 27. septembri 2006. aasta resolutsiooni Türgi edusammude kohta ühinemise suunas
Vastuvõetud tekstid, P6_TA(2006)0381 . ;
– võttes arvesse oma 6. juuli 2005. aasta resolutsiooni naiste rolli kohta Türgi sotsiaal-, majandus- ja poliitilises elus
ELT C 157 E, 6.7.2006, lk 385. ;
– võttes arvesse Euroopa Ülemkogu 17. detsembri 2004. aasta otsust alustada 3. oktoobril 2005 Türgiga läbirääkimisi Euroopa Liiduga ühinemise küsimuses;
– võttes arvesse ühenduse õigustikku naiste õiguste ja soolise võrdõiguslikkuse vallas;
– võttes arvesse Euroopa Nõukogu Ministrite Komitee soovitust Rec(2003)3 liikmesriikidele naiste ja meeste tasakaalustatud osalemise kohta poliitiliste ja riiklike otsuste tegemisel;
– võttes arvesse ILO 1996. aasta konventsiooni nr 177 kodutöö kohta;
– võttes arvesse Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee ELi–Türgi ühise nõuandekomitee aruannet „Naised ja tööhõive”, mis koostati Kayseris (Türgi) 14. juulil 2006;
– võttes arvesse Türgi parlamendikomisjoni aruannet tavadest lähtuvate ja aumõrvade ning naiste ja laste vastu suunatud vägivalla kohta;
– võttes arvesse Euroopa Inimõiguste Kohtu 10. novembri2005. aasta otsust Türgi õigusnormide kohta, mis käsitlevad islami pearäti kandmist kõrgkoolides
Leyla Şahin v. Türgi, taotlus nr 44774/98. ;
– võttes arvesse konventsiooni naiste diskrimineerimise likvideerimise kohta ja selle vabatahtlikku protokolli, mis on rahvusvahelise õiguse osaks ning mille osaline on Türgi vastavalt 1985. ja 2002. aastast, ning võttes arvesse Türgi põhiseaduse artiklit 90, milles sätestatakse, et rahvusvaheline õigus on Türgi siseriikliku õiguse suhtes ülimuslik;
– võttes arvesse kodukorra artiklit 45;
– võttes arvesse naiste õiguste ja soolise võrdõiguslikkuse komisjoni raportit ( A6‑0003/2007 ),
A. arvestades, et ühenduse õigustiku vastuvõtmine on kohustuslik Euroopa Liiduga ühineda soovijatele ja arvestades, et naiste õigused ja sooline võrdõiguslikkus on ühenduse õigustiku osa;
B. arvestades, et komisjoni 9. novembri 2005. aasta teatises „Laienemise strateegiadokument 2005” ( KOM(2005)0561 ) sisalduv aruanne Türgi edusammude kohta ühinemisettevalmistustes tuvastab naiste olukorra suhtes muu hulgas järgmised peamised murettekitavad valdkonnad: naiste vastu suunatud vägivald, eelkõige koduvägivald ja aukuriteod, kõrge kirjaoskamatuse määr, naiste vähene osalemine parlamendis ja kohalikes esindusorganites ning naiste vähene osalemine ja valdav diskrimineerimine tööturul, arvestades, et naiste majanduslik sõltumatus on väga oluline nende emantsipatsioonile ja peaks Türgit eriti puudutama;
C. arvestades, et komisjon on oma 2006. aasta arenguaruandes Türgi kohta jõudnud järeldusele, et naiste õiguste koha pealt on õiguslik raamistik üldiselt rahuldav, kuid et selle rakendamine jääb väljakutseks,
1. rõhutab, et inimõiguste, sealhulgas naiste õiguste austamine on ELi liikmesuse conditio sine qua non ning kutsub komisjoni üles asetama naiste õiguste küsimust Türgiga peetavate läbirääkimiste kesksele kohale;
2. väljendab heameelt selle üle, et Türgi ja Euroopa Liidu vaheliste ühinemisläbirääkimiste sisuline osa on alanud; avaldab siiski kahetsust, et viimasel aastal on ümberkujundused Türgis aeglustunud ja et ebakohad naiste õiguste vallas püsivad;
Õigusnormide rakendamine ja koordineerimine
3. märgib, et naiste õigusi puudutav õiguslik raamistik on üldiselt rahuldav, kuid on seisukohal, et selle rakendamine on endiselt puudulik; kordab seetõttu oma nõuet täielikult ja tulemuslikult rakendada ühenduse õigustikku naiste õiguste valdkonnas, eriti riigi vaesemates piirkondades;
4. nõuab tungivalt, et Türgi valitsus kiirendaks naiste õigusi käsitlevate uute õigusaktide rakendamist, et tagada, et need on täielikult kooskõlas ühenduse õigustiku nõudmistega ja et neid praktikas tõhusalt rakendatakse;
5. juhib tähelepanu sellele, et 2005. aasta juunis jõustunud uus karistusseadustik suurendab küll tunduvalt naiste põhiõigusi, kuid et Euroopa direktiive naiste ja meeste võrdõiguslikkuse alal ei ole ikka veel täielikult üle võetud; võtab murelikult teadmiseks (edutud) katsed naiste õiguste alaseid õigusakte kehtetuks tunnistada;
6 . taunib tõsiasja, et Türgi kagupiirkondades tüdrukuid sündimisel ei registreerita ning et see takistab võitlust sundabielude ja aukuritegude vastu, kuna ohvritel ei ole ametlikku identiteeti; nõuab tungivalt, et Türgi ametivõimud võtaksid kõik vajalikud meetmed tagamaks, et kõik lapsed Türgis registreeritakse sündimisel;
7 . rõhutab, et Türgi valitsus peaks säilitama ja vajadusel sisse seadma üleriigilise abielude seadusliku registreerimise, et tagada iga mehe ja naise täielik õigus kodakondsuse hüvedele, nagu juurdepääs haridusele ja tervishoiule;
8. väljendab seoses sellega heameelt, et Türgis on loodud naiste seisundi nõuandekogu („nõuandekogu”), kes annab nõu naiste õigustega seotud riigi poliitika kavandamisel ja ellurakendamisel;
9. rõhutab vajadust kaasata nõuandekogusse sotsiaalpartnerid, soolise võrdõiguslikkuse küsimustega tegelevate asutuste ja valitsusväliste organisatsioonide esindajad ning ametiühingute esindajad, mida praeguseks ei ole tehtud, ja nõuab tungivalt, et asjaomased ametivõimud kasutaksid nõuandekogu efektiivselt, et saavutada tõhus koordineerimine sidusrühmade vahel;
Kodanikuühiskond
10. väljendab oma jätkuvat muret, mis puudutab valitsusväliste organisatsioonide (VVOde) ja Türgi valitsuse vahelist koostööd;
11 . nõuab kõigi VVOde, ka vabade ja sõltumatute naisorganisatsioonide võrdset kohtlemist;
12. on seisukohal, et naiste õiguste eest vastutava Türgi riigiministri kohtumine 55 Türgi naisorganisatsiooni esindajatega – koos otsusega seada sisse paremini korrastatud koostöö ja tõhus koordineerimine ministeeriumi ja VVOde vahel – kujutavad endast häid tavasid, mida tuleks regulaarselt korrata; loodab näha selle poliitilise tahte praktilist väljundit tulevikus erialgatuste ja -meetmete kujul;
13. kutsub komisjoni ja Türgi valitsust üles tunnustama naiste õigustega tegelevate valitsusväliste organisatsioonide rolli põhiliste ja olulise tähtsusega partneritena ametlike ja alaliste struktuuride ja institutsioonide kaudu ning kaasama VVOsid ELi ühinemisläbirääkimiste protsessi struktureeritult vastavalt sätestatud korrale;
14 . kutsub Türgi ametivõime üles käivitama ulatuslikku kampaaniat, et kujutada kogu ühiskonnale naisi kui majandusliku ja sotsiaalse arengu edasiviijaid;
15 . tunnustab probleeme, millega naiste õigustega tegelevad VVOd võivad kokku puutuda ELilt toetuste saamise ulatuslike menetluste käigus ning toetusi saanud projektide elluviimise juures;
16 . tervitab STGM (kodanikuühiskonna arenduskeskus) asutamist, mis aitab kaasa kodanikuühiskonna arendamisel;
17 . kutsub komisjoni üles osutama täiendavat abi, suurendades muu hulgas teiste abikeskuste võimekust;
Andmed, lähtepunktid ja eesmärgid
18. märgib, et ikka puuduvad täpsed andmed naiste olukorra kohta Türgis ja et olemasolevad andmed ei hõlma veel kõiki naiste olukorra, rolli ja õigustega seotud probleeme;
19. tervitab ELi–Türgi ühisprojekti „Soolise võrdõiguslikkuse edendamine”, mille eesmärgiks on tugevdada sidusrühmade võimekust kaitsta naisi koduvägivalla eest ja tervitab osana projektist algatust „Riiklik teadusuuring naistevastase vägivalla põhjuste ja tagajärgede kohta”, mille eesmärgiks on luua andmebaas naistevastase vägivalla kohta;
20. kutsub Türgi valitsust üles esitama täpseid ja usaldusväärseid andmeid naiste kirjaoskamatuse määra, naiste haridusele võrdse juurdepääsu, naiste tööhõives osalemisega seotud probleemide, naistevastase vägivalla ja aumõrvade ning sundabielude kohta;
21. kutsub komisjoni üles seadma Euroopa Ülemkogule esitatavates ümberkorralduste edenemist käsitlevates aruannetes selged lähtepunktid ning täpsed lühikese, keskmise ja pika tähtajaga eesmärgid naiste õiguste vallas;
22 . kutsub Türgi valitsust üles tagama, et Kurdi vähemusse kuuluvad naised kaasatakse samuti naiste õiguste programmidesse;
23 . tunneb ärevust komisjoni tähelepaneku üle, et perekonnakaitseseadust kohaldatakse üksnes osaliselt ja kutsub Türgi ametivõime viivitamatult üles rakendama seda korrektselt ja tõhusalt, kuna see aitab kaasa naiste positsiooni ja õiguste kaitsele perekonnas;
Naistevastane vägivald
24. märgib, et naistevastane vägivald on ikka veel probleemiks ja mõistab hukka naistevastased vägivallateod, sealhulgas aumõrvad, koduvägivalla, sundabielud ja polügaamia;
25 . võtab teadmiseks komisjoni märkuse, et hoolimata uue karistusseadustiku sätetest, mille kohaselt loetakse „moraalimõrvad” mõrva puhul raskendavaks asjaoluks, jäävad kohtute määratud karistused leebeteks; kutsub õigusasutusi üles kohaldama ja tõlgendama karistusseadustiku sätteid korrektselt ja tõhusalt, et selliseid kuritegusid vältida;
26 . on sügavalt mures tõsiasja üle, et jätkuvalt esineb naiste enesetappe perekonna mõju tõttu, eriti ida- ja kagupiirkondades; nõuab tungivalt, et Türgi ametivõimud kaitseksid naisi sellise surve eest, mida avaldavad neile nende perekonnad ja et nad esitaksid konkreetseid ja usaldusväärseid andmeid naiste enesetappude kohta, eriti nimetatud piirkondades;
27 . kutsub avalikke asutusi (õigus-, haldus-, politsei-, tervishoiusüsteemi) üles pakkuma vägivalla ohvriks langenud naistele Türgis igasugust vajalikku kaitset;
28 . rõhutab, et ohvrikaitse ja ohvriabi mitteosutamise korral peaksid avalikud asutused algatama kohtuliku uurimise ja taotlema vastutavatele isikutele kriminaalsüüdistuste esitamist;
29. tervitab ametlikku ringkirja, mille peaminister saatis välja pärast seda, kui Türgi parlamendikomisjon esitas aruande tavadest lähtuvate ja aukuritegude ning naistevastase vägivalla kohta, ja millega ta andis kõikidele ministeeriumidele, avalikele asutustele ja kohalikele haldusorganitele korralduse tagada naistevastase vägivallaga tegelemiseks väljapakutud lahenduste rakendamine; kutsub Türgi valitsust üles sõnastama siduvaid ja konkreetseid tegevusjuhiseid nimetatud ametliku ringkirja kohaldamiseks ning määratlema järgnevaid samme mittejärgimise korral;
30. tervitab algatust, mille eesmärgiks on pakkuda ajateenistuses olevaile sõdureile haridust naistevastase vägivalla tõkestamise alal ning lülitada politseikoolide õppekavasse teemad nagu naiste õigused osana inimõigustest, sooline võrdõiguslikkus, naistevastane vägivald ja aukuriteod;
31. kutsub Türgi valitsust ja komisjoni üles võitlema vägivalla vastu üldiselt ja eriti aukuritegude vastu esmajärjekorras ning looma eriotstarbelisi suure turvalisusega varjupaiku, sealhulgas Kagu-Türgi regioonides, et naistel oleksid varjupaigad oma lähikonnas; nõuab selliste vabade naistenõustamiskeskuste tugevdamist ja toetamist Türgi kaguosas, nagu KA-MER, nõuab tungivalt majandusarengut, mis keskendub naistele piirkondades, kus naised on vägivallaaltid; rõhutab süstemaatilise juurdluse ja tõhusa karistamise ning seetõttu politsei- ja õigusasutuste soolise võrdõiguslikkuse küsimustes ning vägivallavastase võitluse alal koolitamise tähtsust; juhib tähelepanu vajadusele anda kohtunikele korraldus kohaldada uusi seadusi, et karistada rangelt vägivalla eest üldiselt ja eelkõige aukuritegude, sundabielude ja polügaamia eest, ja rõhutab tunnistajakaitse tähtsust; nõuab Türgi valitsuselt tungivalt komisjoniga erikokkuleppe sõlmimist programmis Daphne osalemise kohta ning selleks vajalike rahaliste vahendite eraldamist riigieelarvest;
32 . juhib tähelepanu vajadusele pakkuda naistele mitte üksnes kaitset, vaid eelkõige psühholoogilist tuge ja nõustamist; nõuab selliste teenuste sisseseadmist nii naiste varjupaikades kui ka koha peal piirkondades, kus naised suuremal arvul enesetappe sooritavad ja vägivalla ohvriks langevad;
33 . kutsub Türgi asutusi üles looma liite kõigi kodaniku-, sotsiaalsete või usuliste rühmitustega ühiskonnas, et algatada eelkõige noortele suunatud kampaaniaid, suurendamaks teadlikkust, et naiste ja laste vastu suunatud vägivald on tõsine inimõiguste rikkumine, ja loomaks vastumeelsust vägivalla kõigi vormide suhtes;
Varjupaigad
34. märgib, et Türgi varjupaigad vägivalla ohvriks langenud naistele, mis mahutavad andmete kohaselt 469 naist ja mis on seni teenindatud 5 512 naist
Allikas: Nimet Ēubukēu, naiste õiguste eest vastutav Türgi riigiminister. , ei rahulda umbes 70 miljonilise elanikkonna vajadusi, samas kui ei kasutata piisavalt isegi kehtivate seaduste pakutavaid kõige tagasihoidlikumaid võimalusi, nimelt varjupaik igas üle 50 000 elanikuga omavalitsusüksuses;
35. kutsub Türgi valitsust üles tagama naiste vajaduste rahuldamiseks piisava hulga varjupaikade tõhus toimimine, turvalisus ja saadavalolek;
36 . tervitab „pere, naise, lapse ja puuetega isikute sotsiaalteenuste” usaldustelefoni 183 sisseseadmist vägivallast teatamiseks ja tervitab samuti üleriigilise hädaabitelefoni 157 sisseseadmist inimkaubanduse ohvritele ning usub, et need usaldustelefonid võivad olla heaks näiteks ka ELi jaoks;
37 . kutsub Türgit taas üles ratifitseerima Euroopa inimõiguste konventsiooni lisaprotokolli nr 12
http://www1.umn.edu/humanrts/euro/z31prot12.html. ;
38 . kutsub Türgi valitsust üles parandama riiklike naiste varjupaikade struktuuri ja personaliga varustatust ning kõrvaldama puudused, mille kohta on kaebusi esitatud;
39 . julgustab Türgi valitsust toetama tugevamalt koostööd riiklike asutuste / kohalike ametiasutuste ja sõltumatute naisorganisatsioonide vahel; ergutab valitsust toetama rahaliselt ka sõltumatuid ja autonoomseid naiste varjupaiku;
Osalemine poliitikas
40. märgib, et naiste osalemine Türgi poliitikas on liiga väike; rõhutab asjaolu, et naistevastast diskrimineerimist saab mõnikord kõige paremini parandada ajutiste positiivse diskrimineerimise meetmetega, nagu neid lubab muu hulgas konventsioon naiste diskrimineerimise kõigi vormide likvideerimise kohta, ja et on hädavajalik, et võimu ja otsustamisega seotud ametikohtadel leiduks eeskuju andvaid naisi;
41. soovitab vastu võtta kohustusliku kvoodisüsteemi, mis tagab naiste õiglase esindatuse valimisnimekirjades, kuna see on parim võimalik viis lühikese aja jooksul suurendada naiste osalust Türgi poliitikas;
42. soovitab teha ettepaneku meetmete kohta naiste kohase esindatuse tagamiseks valimisnimekirjades, kuna see on parim viis lühikese aja jooksul suurendada naiste osalust Türgi poliitikas;
43 . kutsub Türgi erakondi üles võtma vastu kodukorda, mis garanteerib naiste esindatuse kõigi tasandite juhtimisorganites;
44. nõuab Türgi erakondadelt tungivalt, et alates eelseisvastest 2007. aasta valimistest lisataks valimisnimekirjadesse rohkem naiskandidaate, naistele antaks asjakohane roll erakonna hierarhias ja suurendataks teadlikkust naiste poliitikas osalemise tähtsusest;
45. avaldab sügavat kahetsust, et Türgi parlamendis ei ole ikka veel loodud naiste õiguste ja soolise võrdõiguslikkuse alalist komisjoni; rõhutab, et lubadusi, mida on andnud Türgi valitsus ja mõningad erakonnad oma erakonnaprogrammides, tuleks täita, ning rõhutab, et kõnealune komisjon tuleks luua nii kiiresti kui võimalik;
46. tunneb ärevust komisjoni märkuse üle, et naised on diskrimineerimise vastu endiselt vähe kaitstud, seda muu hulgas puuduliku hariduse ja kõrge kirjaoskamatuse määra tõttu riigis, ning kutsub Türgi valitsust üles tagama soolist võrdõiguslikkust juurdepääsul haridusele ja tööturule, seda eriti kagupiirkondades; nõuab selles kontekstis meetmete võtmist haridussektoris, et varustada õpetajad soolise pädevusega ning toetada ergutuste süsteemi tütarlaste koolis hoidmiseks; nõuab lisaks kooliõpilaste teadlikkuse tõstmist meeste ja naiste võrdsete õiguste ning naiste enesemääramisõiguse alal, kaasa arvatud sootundlike koolitusjuhendite kaudu;
Haridus
47. märgib, et UNICEFi hinnangul ei saa igal aastal 600 000–800 000 tütarlast, kes on jõudnud koolikohustuslikku ikka, käia koolis kas sellepärast, et nende perekonnad takistavad neid, või logistiliste raskuste tõttu;
48. tervitab tütarlaste hariduse alast kampaaniat „Tüdrukud, läheme kooli!”, mille tulemusel on koolidesse õppima asunud 222 800 tütarlast; tervitab samuti riikliku hariduse toetamise kampaaniat, mis jõudis nelja aastaga peaaegu 5 miljoni täiskasvanuni, kellest enamik olid naised maapiirkondadest ning tütarlapsed, kes ei saanud koolis käia;
49. rõhutab, kuivõrd tähtsad on haridus ja selle võimalik panus naiste majanduslikku sõltumatusse; kutsub Türgi ametivõime üles looma seiresüsteemi, et tütarlapsed ei langeks haridussüsteemist välja;
Osalemine tööturul
50. märgib, et naiste protsentuaalne osalus tööturul on endiselt erakordselt madal – alla 25% – ja võrreldes 25 ELi liikmesriigi keskmise naiste tööhõivemääraga – milleks on 55% – väga madal ning et naiste tööhõivemäär on langenud umbes 20%-le, vastandatuna naiste osaluse kasvule mitteametlikus sektoris, mis tuleneb suuresti paljude naiste madalast haridustasemest, institutsionaalse, laiaulatusliku, ligipääsetava ja taskukohase laste, vanurite ja puuetega sugulaste hooldamise süsteemi puudumisest ning tööjaotuse soo põhjal eristamisest ühiskonnas;
51 . rõhutab komisjoni märkust, et võrdsete võimaluste valdkonnas on vajalik kooskõlla viimine ühenduse õigustikuga, eriti mis puudutab lapsehoolduspuhkust, võrdset tasu, võrdset töö saamist ning kohustuslikku ja kutsealast sotsiaalkindlustust;
52 . tervitab ülaltoodu valguses selliseid projekte nagu Hollandi-Türgi ühisprojekt „Võrdsuse tugevdamine tööhõives” ja eelseisev projekt „Toetus naiste ettevõtlusele” ning koostööd Garanti panga ja KAGIDERi (naisettevõtjate ühendus) vahel, mis puudutab naisettevõtjatele pakutavat kuni 30 000 USA dollari suurust laenu ja tasuta koolitust;
53. kutsub Türgi valitsust üles asutama asutust või asutusi, kelle ülesanne on edendada, analüüsida, jälgida ja toetada võrdset kohtlemist tööturul, sealhulgas kutseõpet direktiivi 2002/73/EÜ
Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2002/73/EÜ, 23. september 2002, millega muudetakse nõukogu direktiivi 76/207/EMÜ meeste ja naiste võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamise kohta seoses töö saamise, kutseõppe ja edutamisega ning töötingimustega (EÜT L 269, 5.10.2002, lk 15). artikli 8a tähenduses;
54. kutsub sotsiaalpartnereid ja Türgi valitsust üles võtma kõiki vajalikke meetmeid, et tagada üleminek mitteametlikult majanduselt ametlikule; palub komisjonil seada selle püüdluse toetamine üheks oma prioriteetidest;
55. palub Türgi valitsusel esitada täpsed andmed naistevastase diskrimineerimise kohta, sealhulgas pearätte kandvate naiste pääsu kohta ametlikule tööturule, et teha kindlaks, kas on olemas kaudse soopõhise diskrimineerimise oht;
56. kutsub Türgi valitsust üles parandama kodustöötajate olukorda, kellest enamik on naised; nõuab sellega seoses tungivalt, et Türgi allkirjastaks ja ratifitseeriks ILO konventsiooni nr 177 kodutöö kohta ja laiendaks Türgi töökoodeksit, et hõlmata kodustöötajad;
57. kutsub Türgi valitsust taas üles koostama ja ellu rakendama naisi ja tööhõivet käsitlevaid riiklikke, kindlate tähtaegade ja eesmärkidega tegevuskavasid, nagu see on praegu tavaks ELi liikmesriikides;
58. kutsub Türgi Tööministeeriumi ja sotsiaalpartnereid üles lisama lülitama võrdõiguslikkuse küsimusi oma poliitikasse ja kollektiivlepingutesse ning kutsub Türgi ametiühinguid üles korrastama mitteametlikus sektoris toimuvat tööd ja koolitama ametiühingute esindajaid soolise võrdõiguslikkuse küsimustes; tervitab ametiühingute konföderatsiooni Türk-IS sellekohaseid algatusi;
59 . rõhutab sotsiaalpartnerite olulist rolli naiste õiguste ning nende majandus-, ühiskondlikus ja poliitilises elus osalemise edendamisel; ergutab sotsiaalpartnereid tegema rohkem selleks, et edendada naiste osalust sotsiaalses dialoogis osalevates instantsides;
60. otsustab korrapäraselt hinnata Türgi edusamme naiste õiguste vallas lisaks komisjoni iga-aastasele eduaruandele ja samas seostatuna sellega ning mõõta Türgi edusamme naiste õiguste vallas vastavalt eduaruandes seatud lähtepunktidele;
o
o o
61. teeb presidendile ülesandeks edastada käesolev resolutsioon nõukogule, komisjonile, Euroopa Nõukogu peasekretärile, ÜRO naistevastase vägivalla eriraportöörile, Rahvusvahelise Tööorganisatsiooni peadirektorile ning Türgi valitsusele ja parlamendile.
SELETUSKIRI
In preparing her draft report, the rapporteur has been in regular contact and has had in-depth discussions with a whole range of stakeholders in Turkey and the European Union, both in public and private.
This work has included:
· Attending the conference of the Turkish Employers Organisations (TISK) on Women and Employment on the 10th of February 2006.
· Attending the International Women's Congress on 'The Role of Women in the Alliance of Civilizations', in Istanbul, on the 28-29th of the January 2006.
· A visit to Turkey to investigate the current situation of women's rights, which included discussions on women's rights with Prime Minister Erdoğan, Minister for Women's Rights Çubukçu, Minister for Social Affairs Başesgioğlu, employers organisation TISK, trade union confederation Türk-IS, trade union confederation HAK-IS, Women's NGOs, the women's branches of most of the political parties and individual members of the Turkish Parliament.
· A meeting with Professor Yakın Ertürk, the Special Rapporteur of the United Nations Commission on Human Rights on violence against women in July 2006.
· Meetings with Olli Rehn, EU Commissioner for Enlargement and Vladimir Spidla, EU Commissioner for Employment, Social Affairs and Equal Opportunities.
· A planned mini-hearing in the European Parliament´s Committee on Women´s Rights and Gender Equality on the issue.
Civil society
The report stresses the importance of an open attitude of cooperation and effective coordination between different layers of the Turkish government, NGOs and the European Union institutions.
In this respect, it welcomes the establishment of an Advisory Board on the Status of Women in 2005 which is designed to give advice on the planning and implementation of state policies related to the status of women.
However, it emphasises the necessity to include also the trade unions who are not at present represented within the Board.
The rapporteur especially calls on the European Commission to determine specific goals; and to set up reasonable, proportionate and feasible benchmarks, preferably in its regular report on Turkey.
This would clearly show Turkey which criteria it needs to meet and also it would also facilitate the monitoring and assessment procedure by the European Parliament.
Another important problem is the growing concern of the women's NGOs about the extensive procedures for obtaining financial support and funding from the EU.
Due to the complicated procedures that have to be followed by the NGOs to be eligible for EU grants, many women's NGOs hesitate to apply and benefit from a critically important resource.
In this regard, the European Commission is encouraged to provide additional assistance by organising information sessions on EU project funding that involves all the concerned parties.
Violence against women
Although some important steps were taken since last year, there are still many cases of violence against women in Turkey that oblige the authorities to intensify their efforts.
The extent and the importance of the problem require effective coordination, use of reliable data and sufficient funding.
Considering the existence of very little accurate and independent data on violence against women as one of the main problems, the report welcomes the EU-Turkey joint project to set up a database on violence against women.
However, the reluctance of Turkey to conclude a special agreement with the European Commission concerning participation in the Daphne II Programme on combating violence against women is very regretful.
The rapporteur acknowledges the work of Prof. Yakın Ertürk, the Special Rapporteur of the United Nations Commission on Human Rights on violence against women, who conducted an official fact finding mission in Turkey from 22 to 31 May 2006, following the extensive media coverage of suicides of women in Batman.
Her work aimed at assessing whether high suicide rates which were interpreted as disguised honour killings or forced suicides were linked to tougher laws against honour crimes.
Based on the findings of Prof. Ertürk, showing the lack of a precise direct link between the new legislation and the rise of the suicides of women, the European Parliament rapporteur did not mention the subject in this report.
Turkey is a party to all major international human rights instruments.
Its domestic legislation provides for the equality and human rights of women and addresses violence against women.
In practice, however, there needs to be a political will to implement these laws and protect women from violence.
There is a need to change the mentality of people in order to fully implement the existing laws.
During the preparation of the report, due to the different data given by various sources, it was very difficult to get the accurate information about the shelters for women who have been victims of violence; namely the numbers of the shelters, the locations, the capacity, the general standards and the qualifications of the personnel who work in the shelters.
In this light, Turkish authorities are requested to provide a complete and detailed list of the existing shelters in Turkey.
Political participation by women
Political participation by women in Turkey still remains dramatically low, as there have not been any elections since the last report on women´s rights in Turkey.
Turkish authorities are constantly encouraged to take sustainable measures to increase the representation of women in elected and appointed bodies.
The temporary measures of positive discrimination, notably the adoption of a mandatory quota system for the election lists are seen as the best possible way to improve women's participation in the parliament and in representative municipal bodies.
NGOs and female politicians alike are calling for the introduction of quota systems.
The upcoming elections in Turkey represent an important opportunity to increase women's participation in politics by including more female candidates on the election list and by giving them leading roles in the party's organisational structure beyond the women's branches.
Although a proposal has already been prepared and several promises were made by the Turkish government, a standing Committee on Women's Rights and Gender Equality with full legislative powers in the Turkish parliament has not been established yet.
Regretting the inaction of the authorities, the rapporteur is of the opinion that a serious problem requires a serious committee.
In this regard, the establishment of the Committee will be a concrete indicator of the Turkish government's commitment to women's rights and it will address gender mainstreaming within the Turkish legislation.
Education
More than half a million girls do not attend school each year, even though in Turkey it is compulsory to receive education for at least 8 years.
In principle, there is not an obstacle for the access of girls to the school.
Article 42 of the Turkish Constitution states that 'Primary education is compulsory for all citizens of both sexes and is free of charge in state schools' and Article 4 of Basic Law of National Education states that 'Education institutions are open to everyone without any discrimination based on language, race, sex and religion. '
However there is a complex range of economic and social factors that contribute to the non-attendance of girls at school.
One of the main reasons is the reluctance of families to send girls to school.
Especially in the South East, where the number of girls attending school is disproportionately large, schools are often situated far from home and many parents do not want their children, especially girls, to travel far mainly for security reasons.
Many families suffer economic hardship; therefore they try to augment domestic income by keeping children at home to work.
Among the other reasons, there are the traditional gender bias of families that favours the needs of men and boys over those of women and girls and the fact that many parents consider the early marriage of their girls to be more important than their education.
Furthermore, the shortage of schools and classrooms and the poor physical state of the schools are other reasons for low interest at education.
In the last years, some important education projects have been launched in order to tackle this problem and they had positive effects on the enrolment rate of the girls.
Some of them are 'Dad send me to school', 'Let's go to school girls', 'Snowdrops' and 'Pick your sibling'.
The 'Campaign to support national education' has reached 5 million adults in 4 years, most of whom are women from rural areas and girls who couldn't go to school.
The share of the budget of the Ministry of National Education and The Council of Higher Education in the total consolidated budget has risen from 9.8 % in 1996 to 13 % in 2005.
In 2003, the government set up the 'Let's go to school girls' campaign together with UNICEF and with support from NGOs, the EU, the World Bank, the private sector and media with the goal to close the gender-gap in primary school enrolment.
According to UNICEF, the campaign has resulted in the enrolment of 177,000 girls and 87,000 boys in 53 provinces.
The Ministry of National Education decided to expand the campaign to all the country's 81 provinces.
The campaign has done much to raise awareness about the gender gap in education and women's rights.
Besides, within the context of the 'Social Risk Mitigation Project' of the World Bank and the Turkish government, families with great financial problems are given what is called 'Conditional Cash Transfers'.
This means that the families get financial incentives provided that they send their children to school and extra amount of cash transfers are provided for sending girls to school.
The European Union has limited competence in the field of education and it has no common policy concerning education and the headscarf issue.
Furthermore, the ECHR has ruled that ̀ the interference in issue was justified in principle and is proportionate to the aims pursued, and could therefore be considered to have been necessary in a democratic society ́
Press release issued by the Registrar, Grand Chamber Judgment Leyla Şahin v. TURKEY http://www.echr.coe.int/Eng/Press/2005/Nov/GrandChamberJudgmentLeylaSahinvTurkey101105.htm .
In this light, the rapporteur did not touch upon the issue except considering the risk of indirect discrimination based on gender in the formal labour market.
Participation of women in the labour market
According to OECD data
OECD, Employment Outlook 2005. , the Turkish employment rate of women is currently around 24.3%.
According to studies by the European Foundation for the Improvement of Living and Working Conditions, this number was still at 27% in 2004, whereas in 1998 the figure was still 35%.
This points to a chronic decrease in the participation of women in the Turkish official labour market.
For women to be able to claim the rights they have on paper, it is necessary for them to have a degree of (economic) independence.
With more and more women losing out on the labour market, this independence seems difficult to realise.
This trend needs to be stopped, and reversed.
The reasons for the decrease in women's participation are diverse.
Economic growth in Turkey is not followed by an increase in job opportunities.
Many women have a low level of education, hindering their access to the labour market.
Discrimination of women in the labour market and gender division of labour also remain problems, revealing the underlying biases of a society which is to some degree still patriarchal.
Because of a possible risk of discrimination of women wearing headscarves, which might amount to indirect discrimination based on gender, the report asks the government to provide data on this subject.
The absence of women in the official labour market is to some extent also explained by the representation of a lot of women in the informal labour market, in which they often work as unregistered home workers.
Women often are unable to leave the informal sector or prefer to do flexible part-time paid work at home because of the combination of several factors: their level of education might be too low, the traditional gender roles put limitations on women's choices, women are house-bound and responsible for care work because of the lack of an institutionalised, wide-spread, accessible and affordable system of care facilities for children, elderly and disabled relatives, the discrimination when it comes to hiring workers in the formal sector and the lack of awareness of their equal rights as equal individuals.
That is why this report calls for attention for access to education for women, sufficient facilities for childcare and a firm anti-discrimination stance.
Furthermore the Turkish authorities and social partners should do anything in their power to ensure the transition of the informal sector into the formal economy.
Labour legislation has already been improved, and the European Commission has several projects which seek to improve the number of women who are gainfully employed, such as vocational training programmes and programmes supporting women entrepreneurs.
The fact that the number of women in the labour force is still dropping is therefore worrying and surprising, since in some areas women are doing very well, with around 30% of lawyers, academics and doctors being women.
Trade unions could play an important role in organising women already in the labour force and those seeking to be gainfully employed, so that it becomes easier for women to take part in the labour market.
In this light this report also calls for unionisation of the informal sector and training of union representatives concerning women's rights issues.
Conclusion
In short three main stadia in the developments of women's rights in Turkey can be discerned.
The first has been changing and improving legislation on women´s rights, which, besides some points which are still lacking, has overall been a success, although care must be taken that legislation is not rescinded.
The second stadium is creating an environment in which legislation can be implemented, such as establishing an Advisory Board which coordinates implementation of legislation between Ministries.
While this environment is being created, some elements are lacking, such as a standing Committee on Women´s Rights and Gender Equality in the Turkish Parliament, a sufficient budget to address the problems and a holistic approach to tackling problems concerning women´s rights.
Because the second stadium has not been finished completely, the third has not yet been fully reached.
This being that women actually see practical improvement of their situation in their daily lives, and do not only have rights but are also able to claim them in practice.
While Turkey is therefore on the right track, improving women's rights is still an ongoing process.
Last year's report on the role of women in Turkey in social, economic and political life concluded that there were important improvements in legislation but practical implementation was lagging behind.
In this year's report, the rapporteur has to conclude that while the implementation is still an issue, the women's rights on paper are also at risk of being overturned.
The efforts to revise legislation on prosecuting violence against women were only dropped after the incident where a Turkish deputy used violence against his wife.
In order to stop these kinds of efforts, in the present report, the rapporteur emphasises that the practical implementation needs to remain as a priority and it should be speeded up to ensure endurance of the new women's rights legislation.
The report welcomes that Turkish authorities by giving support to various initiatives, projects and campaigns about women's rights acknowledge the importance of the problem.
The report prepared by the Turkish Parliamentary Commission on Custom and Honour Crimes under the chairmanship of Fatma Şahin, is welcomed as an important initiative showing the willingness by the Turkish authorities to find a concrete solution to the problem of violence against women.
Following the Commission's report, an official circular (circular no.
2006/17) was issued by Prime Minister Erdoğan to all ministries, public institutions and local administrations instructing them to enforce proposed solutions to deal with violence against women.
Furthermore, the circular, among other proposed solutions, states that positive discrimination should be accepted as a state policy until equal treatment of men and women is established within the society.
Another important step is the meeting of Nimet Çubukçu, Turkey's State Minister in Charge of Women Affairs with the representatives of 55 women organisations and the decision to have a more structured cooperation and an effective coordination between the ministry and NGOs.
MENETLUS
Pealkiri
Naiste roll Türgi ühiskondlikus, majandus- ja poliitilises elus
Menetluse number
2006/2214(INI)
Vastutav komisjon loa kinnitamisest istungil teada andmise kuupäev
FEMM 7.9.2006
Arvamuse esitaja(d) istungil teada andmise kuupäev
Arvamuse esitamisest loobumine otsuse kuupäev
AFET 13.9.2006
Tõhustatud koostöö istungil teada andmise kuupäev
Raportöör(id) nimetamise kuupäev
Emine Bozkurt 25.4.2006
Endine raportöör / Endised raportöörid
Arutamine parlamendikomisjonis
23.11.2006
20.12.2006
Vastuvõtmise kuupäev
20.12.2006
Lõpphääletuse tulemused
+
-
32
Lõpphääletuse ajal kohal olnud liikmed
Edit Bauer, Emine Bozkurt, Edite Estrela, Ilda Figueiredo, Věra Flasarová, Lissy Gröner, Zita Gurmai, Esther Herranz García, Lívia Járóka, Rodi Kratsa-Tsagaropoulou, Urszula Krupa, Angelika Niebler, Doris Pack, Marie Panayotopoulos-Cassiotou, Christa Prets, Teresa Riera Madurell, Raül Romeva i Rueda, Eva-Britt Svensson, Britta Thomsen, Corien Wortmann-Kool, Anna Záborská
Lõpphääletuse ajal kohal olnud asendusliige/asendusliikmed
Ana Maria Gomes, Anna Hedh, Elisabeth Jeggle, Christa Klaß, Zita Pleštinská, Karin Resetarits, Zuzana Roithová, Heide Rühle, Bernadette Vergnaud
Lõpphääletuse ajal kohal olnud asendusliige/asendusliikmed (kodukorra art 178 lg 2)
Dorette Corbey, Hanna Foltyn-Kubicka
Esitamise kuupäev
11.1.2007
Märkused (andmed on kättesaadavad ainult ühes keeles)
