Ühise põllumajanduspoliitika reform
Põllumajandus
2011-06-15 - 15:48
Põllumajandusele tehtavad kulutused moodustavad 41% Euroopa Liidu eelarvest ning alates Euroopa projekti algusest on need olnud ELi poliitika keskmes.
Ajal, mil Euroopa Parlament, Euroopa Komisjon ja liikmesriigid valmistuvad läbirääkimisteks ELi pikaajalise eelarve üle, heidame pilgu ühise põllumajanduspoliitika osale nn mitmeaastases finantsraamistikus aastateks 2014–2020.
ÜPP viimane reform toimus 2003. aastal, kuid pärast 12 uue riigi ühinemist ELiga on selge, et ELi põllumajanduspoliitikat tuleb kohandada vastavalt uutele ülesannetele.
Eesseisvad ülesanded on muu hulgas järgmised: raha õiglasem jaotus vanade ja uute liikmesriikide vahel, põllumajandustootjatele makstavate otsetoetuste struktuur, keskkonnahoidlikuma põllumajanduse toetamine, põllumajandustootjatele õiglaste hindade tagamine ning parimad võimalikud viisid ülemaailmsel turul konkureerida.
Euroopa Komisjon esitas 12. oktoobril ÜPP reformimist käsitlevad ettepanekud.
EP, komisjon ja nõukogu eesistujariik Poola valmistavad ette tulevase põllumajanduspoliitika teemalist laiaulatuslikku avalikku arutelu ning 7. novembril kohtuvad parlamendi põllumajanduskomisjoni liikmed esimest korda kaasotsustamismenetluse partnerite – põllumajandusministrite ja volinik Dacian Cioloşega – , et arutada kavandatavat reformipaketti.
EP on volitanud parlamendiliikmeid koostama raporteid ettepanekute eri aspektide kohta.
Parlamendi peamiste raportite raportöörid:
Põllumajandustootjate otsetoetuskavasid käsitlev määrus: Luis Manuel Capoulas Santos (Sotsiaaldemokraatide fraktsioon, Portugal)
Määrus turgude ühise korralduse kohta: Michel Dantin (EPP fraktsioon, Prantsusmaa)
Määrus maaelu arengu toetuste kohta: Luis Manuel Capoulas Santos
Määrus rahastamise, haldamise ja järelevalve kohta: Giovanni La Via (EPP fraktsioon, Itaalia)
Reformipaketiga seotud raportid:
Määrus 2013. aasta üleminekumeetmete kohta: Luis Manuel Capoulas Santos
Määrus turgude ühise korralduse kohta (viinamarjakasvatajad): Herbert Dorfmann (EPP fraktsioon, Itaalia)
Sellelt lehelt leiate ajakohastatud teavet tulevase ÜPP läbirääkimiste käigu kulgemise kohta.
Reformitud põllumajanduspoliitika hõlmab perioodi 2014–2020.
20110526FCS20313
De Castro: vajadus paindlikuma ja tulemuslikuma ühise põllumajanduspoliitika järele
Paolo De Castro Ühises põllumajanduspoliitikas ühinevad ajalugu ja eelarve, mis teeb sellest ühe kõige olulisema ELi tegevuskava.
Arutelu tulevase ÜPP üle ei ole olulise tähtsusega mitte ainult põllumajandustootjate, vaid ka kõikide Euroopa kodanike jaoks, kuna selles käsitletakse toiduga kindlustatuse ülesannet, märkis põllumajanduskomisjoni esimees Paolo De Castro, samal ajal kui on algamas läbirääkimised uue ELi põllumajanduspoliitika üle aastateks 2014–2020.
De Castro sõnas, et Euroopa põllumajandustootjate põhiülesandeks saab tootmise suurendamine ja saaste vähendamine, ning ta rõhutas, kui oluline on ÜPP kindel eelarve, et tulla toime toiduainete tarneprobleemiga.
Itaalia sotsialist märkis, et kuigi põllumajanduseelarve moodustab kogu ELi eelarvest ligikaudu 40%, on see teiste juhtivate riikidega võrreldes tagasihoidlik. „USAs on 2 miljonit põllumajandustootjat ja sealne põllumajanduseelarve on kaks korda suurem kui ELi oma.
Seevastu meil on põllumajandustootjaid 10 miljonit.
Liikmesriikide arv kasvas 15-lt 27-le, kuid põllumajanduseelarve jäi samaks.”
Keskkonnasäästlikkuse meetmed võivad suurendada bürokraatiat ja vähendada tootlikkust
ÜPP reformi käsitleva Euroopa Komisjoni ettepaneku keskkonnasäästlikkuse mõõdet on laialdaselt kritiseeritud, eeskätt 7% põllumajandusmaa säilitamist ökoloogilise kasutuseesmärgiga maa-aladena.
De Castro avaldas kahtlust, et ettepanek võib suurendada bürokraatiat, mis omakorda suurendaks ELi põllumajandustootjate halduskoormust.
Ta sõnas, et kavandatavad meetmed hoiaksid tootmise madalana, selle asemel et seda ergutada. „Ma ei leia, et see oleks parim võimalus Euroopa potentsiaali suurendamiseks, sest tulevikus on meil ikkagi vaja toota säästvalt rohkem toiduaineid.
Kuidas ma saan näiteks oliivikasvatajatele selgitada, et nad peavad oma tootmist 7% vähendama?
Kas nad peavad oma puud maha raiuma?
Ma ei leia, et see oleks samm õiges suunas.”
Ta lisas, et komisjoni ettepanekud vähendavad paindlikkust. „Meil on vaja suuremat paindlikkust.
27 liikmesriigile ja 27 erinevale põllumajandusele ei ole võimalik kohaldada eeskirju ühtemoodi.
Kõik riigid ei ole selleks valmis.
Mõnel riigil on kindlate määrade kehtestamiseks vaja rohkem aega.
Komisjon ei võta arvesse, et olukord on eri riikides erinev.
Kõik ei ole samal stardipositsioonil.
Teiseks tekitavad probleeme turumeetmed.
Me tegime ettepaneku võtta kasutusele uued vahendid (Euroopa Parlamendi juunis vastuvõetud resolutsioon), kuid mitte ühtki neist ei ole ettepanekutesse üle võetud.”
Õiglasem jaotamine lääne ja ida vahel
15 vanema ELi liikmesriigi ning 2004. ja 2007. aastal ühinenud 12 liikmesriigi maksesüsteemid on erinevad ning neid tuleb ühtlustada.
Niinimetatud vanema ja uuema liikmesriigi käsitluse tasakaalustamine toob kaasa omad probleemid, väitis De Castro ning lisas, et kõneluste edu nimel peavad kompromisse tegema mõlemad pooled. „Kõik uued riigid soovivad kiiremat ühtlustamist ning ma olen nendega nõus.
Soovime ühtlustamisega lõpule jõuda järgmise 20–25 aasta jooksul, kuid samal ajal peame säilitama tasakaalu.
Hea tasakaalu märgiks oleks nõustumine parlamendi ettepanekuga.
Ma loodan, et leiame hea lahenduse, kuid selle eeltingimuseks on hea eelarve.”
Euroopa Parlamendil oluline roll läbirääkimistel
Ajalooliselt on EP mõju põllumajanduspoliitikale olnud piiratud, ELi põllumajandusministrid võtsid vastu otsuseid komisjoni ettepanekute alusel ja EP avaldas ainult arvamust. „Seevastu tänu Lissaboni lepingule on Euroopa Parlamendil nõukoguga võrdsed volitused, mis tähendab, et kaks institutsiooni peavad tegema koostööd.
Ühtki reformi ei saa vastu võtta, kui parlament ei ole selle poolt hääletanud,” lausus De Castro.
27 põllumajandusministrit ja EP põllumajanduskomisjoni liikmed kohtusid esimest korda 7. novembril, et arutada ÜPP tulevikuväljavaateid.
De Castro ütles, et kohtumine oli väga oluline, sest see sillutas teed paremale vastastikusele mõistmisele. „Ma nägin, et meil on nõukoguga palju ühiseid seisukohti.
Seetõttu ma tõepoolest loodan, et komisjon ja nõukogu aitavad meil leida põllumajandussektori tuleviku nimel hea lahenduse.”
Põhjalikud ülevaated
Ühise põllumajanduspoliitika tulevik: rohelisem, õiglasem, konkurentsivõimelisem
Saadikud soovivad jätta ühise põllumajanduspoliitika eelarve kuni 2020. aastani praegusele tasemele, et põllumehi motiveerida ning saavutada uuenduslik ja konkurentsivõimeline põllumajanduspoliitika, mis tagab toiduga kindlustatuse, keskkonnakaitse ja uued töökohad.
Parlament edastab oma seisukoha ühise põllumajanduspoliitika kavandatud reformi ning ajakohastamise kohta – protsess, mis toimub paralleelselt ELi mitmeaastase eelarve 2014-2020 aruteludega.
Vastusena kuulujuttudele, mille kohaselt kärbitaks ühise põllumajanduspoliitika teist sammas, rõhutasid saadikud, et nad toetavad ka maaelu arengu piisavat rahastamist.
Rohelisem põllumajanduspoliitika
Kui ELi põllumajanduspoliitika peab tagama nii kvaliteetsete toiduainete tootmise kui ka keskkonnakaitse ning taastuvate energiaallikatega varustamise, siis tuleb tagada ka piisav rahastamine, ütlevad saadikud.
Otsetoetused peaksid olema tihedamalt seotud "keskkonnasõbralikkuse komponendiga".
Põllumeestele, kes muudavad oma tootmise keskkonnahoidlikuks, tuleks luua kogu ELi hõlmav stiimulite süsteem, mida rahastatakse 100% ELi vahenditest.
ELi vahendite õiglasem jaotus
Parlamendiliikmed teevad ettepaneku luua uus ja õiglasem süsteem rahaliste vahendite liikmesriikide ja põllumajandustootjate vahel jaotamise jaoks.
Iga liikmesriik peaks saama kindlaksmääratud minimaalse osa ELi keskmistest otsetoetustest, leiavad saadikud.
Parlamendiliikmed toetavad ettepanekut kehtestada otsetoetuste ülemmäär, ent rõhutavad, et uus mehhanism peaks võtma arvesse ettevõtte suuruse, tööhõive ja säästvate põllumajandusviiside objektiivseid kriteeriume.
Raportis leitakse ka, et otsetoetuseid tuleks anda ainult aktiivsetele põllumajandustootjatele.
Stabiilsus: spekulatsioon, kriisijuhtimine ja põllumeeste läbirääkimisjõud
Parlamendiliikmed märgivad, et põllumajanduslike toorainetega spekuleerimise ja hindade äärmise ebastabiilsuse kuritarvitamise vastu võitlemiseks tuleb teha koostööd ülemaailmsel tasandil, et tagada stabiilsus põllumeeste jaoks ning toiduainete tarnekindlus elanikkonna jaoks.
Saadikud pooldavad ülemaailmset põllumajandusvarudest teavitamise süsteemi, et spekuleerimisega võidelda.
Piimatootmine
Piimatoodete tarnekindluse tagamiseks paluvad saadikud komisjonil võimaldada piimaturu jätkusuutlikku arengut piisavate poliitikavahendite abil piima ja piimatoodete valdkonnas ka pärast 2015. aastat.
Praegune kvoodisüsteem kaotab kehtivuse 2014. aastal.
Järgmised sammud
Albert Dessi (Rahvapartei, Saksamaa) mitte-õigusloomeline resolutsioon võeti vastu kätetõstmisega.
Euroopa Komisjon esitab ühise põllumajanduspoliitika reformi eelnõu sügisel ning seejärel peavad parlament ja nõukogu eelnõu osas kokkuleppele jõudma.
Vastu võetud tekstid leiate alates 24. juunist siit (valida kuupäev 23. juuni 2011) Vaadake arutelu videot (valida kuupäev 22. juuni 2011) Raportöör Albert Dessi (Rahvapartei, Saksamaa) isikuandmed Põllumajanduskomisjoni pressiteade (25.05.2011, inglise keeles) Ettepanekuga seotud dokumendid
Ühine põllumajanduspoliitika – tuleviku poliitika
Horse carriage: horse with foal pulling card of a farmer.
Finland, 1967, July 5. ©www.flickr.com/nationaalarchief Põllumajandus on olnud ELi poliitika keskmes alates Euroopa integratsiooniprojekti algusest.
Ühist põllumajanduspoliitikat on aastate jooksul korduvalt muudetud ning see on alati olnud elavate arutelude teemaks.
Järgnevalt anname ülevaate ÜPP ajaloost ja arengust.
ÜPP viimane läbivaatamine toimus 2003. aastal ning olenemata üleminekukorraldustest, mille eesmärk oli aidata toime tulla 12 uue liikmesriigi ühinemisega 2004. ja 2007. aastal, on selge, et põllumajanduspoliitikat tuleb uuesti kohandada.
Kuidas saaks põllumajandusele eraldatavat raha jaotada õiglasemalt vanade ja uute liikmesriikide vahel?
Ja kuidas saaks see põllumajanduse keskkonnahoidlikumaks muutmise abil kaasa aidata ELi kliimaeesmärkide saavutamisele?
Kas innovatsioonil võiks põllumajanduspoliitikas olla oma osa ning kuidas saab EL seda ergutada?
Need ja teised küsimused on päevakorras, kui ELi liikmesriigid, Euroopa Komisjon ja Euroopa Parlament arutavad ELi tulevikukavu,
poliitikat ja vastavaid eelarveid.
Sõjajärgne Euroopa
Pärast Teise maailmasõja aegset tõsist toidupuudust oli põllumajanduspoliitika üks esimesi valdkondi, mis võeti 1957. aastal sõlmitud Rooma lepingusse.
Otsides viisi, kuidas vältida toidunappust tulevikus, leppisid kuus asutajaliiget kokku põhimõtetes, mis hõlmasid turu ühtsust, ühenduse eelistamist, finantssolidaarsust ja põllumajandustootjate sissetulekute stabiilsust.
Koos toodetele miinimumhindade kehtestamisega aitas see kaasa ELi põllumajanduse tootlikkuse kasvule järgnenud aastatel.
ÜPP 1960ndatel ja 1970ndatel aastatel
Poliitika oli edukas.
Toidupuudus jäi möödanikku, tarbijahinnad olid madalad ja põllumajandustootjad said oma saagi eest head hinda.
Ent ÜPP tõi kaasa teise äärmuse: piima, või jms ületootmise.
Lisaks muutus see üha kallimaks.
Mansholti kavas esitatud uus poliitika viis väiketalunike kadumiseni ning põllumajandustootmise koondumiseni suurematesse ja tõhusamatesse äriühingutesse.
1980ndad: ületootmine
Kuna avaliku sektori raha kulutamist tuli otstarbekohastada, ületootmist vältida ja luua keskkonnahoidlikum ÜPP, oli põllumajandus Euroopa reformi keskmes.
1984. aastal võeti kasutusele piimakvoodid, et leevendada turu ebatõhusust.
Sellele järgnes 1988. aastal põllumajanduskulude üldise ülemmäära kasutuselevõtt.
1992–2008
1992. aastal jätkusid muutused MacSharry reformidega, mille käigus keskendusid põllumajandustootjad uuesti pigem turunõudlusele kui subsiidiumidele konkreetse kultuuri kasvatamise eest.
Otsese sissetulekutoetusega püüti tagada töötasude õiglane tase.
Tähelepanu keskmes oli hindade alandamine lõpptarbija jaoks ning Euroopa põllumajandustootjate konkurentsivõime tagamine maailmaturul.
Eriti oluliseks peeti keskkonnahoidlikku põllumajandust.
1999. aastal toimus ÜPPs suur muutus seoses Agendaga 2000, milles kerkis peamise eesmärgina esile maapiirkondade areng.
Põllumajanduskulude ülemmäära kasutuselevõtuga püüti maksumaksjatele taas kinnitada, et ÜPP kulud ei välju kontrolli alt.
2003. aastal lepiti kokku täiendavas põhjalikus reformis, nn tervisekontrollis, milles nähti ette, et subsiidiumid seotakse tootmisest lahti ning ühendatakse keskkonnanormide, toiduohutuse ja loomade heaolu standarditega.
ÜPP suurima reformi ettevalmistamine
Pärast avalikku arutelu ja konsulteerimist, mille käigus saadi kodanikelt ja huvirühmadelt ligi 6000 soovitust, esitab Euroopa Komisjon oma ettepanekud sügisel.
2013. aastaks kavandatud reformi eesmärgiks on veelgi keskkonnahoidlikum ÜPP ja rahaliste vahendite õiglasem jaotus ELi põllumajandustootjate vahel.
Reform peaks olema lihtsam, aitama kaasa põllumajandussektori konkurentsivõimele võrreldes kolmandate riikidega ning viima põllumajanduse kooskõlla Euroopa 2020.
ET
1
PHOTO
20111110PHT31093.jpg
ET
2
PHOTO
20111027PHT30485.jpg
ET
4
PHOTO
20110621PHT22048.jpg
ET
5
LINK
/activities/plenary/ta/calendar.do?language=ET
ET
6
LINK
/wps-europarl-internet/frd/vod/research-by-date?language=et
ET
7
LINK
/members/expert/groupAndCountry/view.do?language=ET&group=2952&partNumber=1&country=DE&id=28228
ET
9
LINK
/oeil/file.jsp?id=5902612
ET
10
PHOTO
20110527PHT20388.jpg
-//EP//TEXT IM-PRESS 20110526FCS20313 0 NOT XML V0//ET
-//EP//TEXT IM-PRESS 20110523IPR19949 0 NOT XML V0//ET
-//EP//DTD IM-PRESS 20050901 FEA DOC XML V0//EN
-//EP//STYLESHEET IM-PRESS 20050901 FEA DOC XML V0//EN
