30.3.2011 B7-0230/2011 RESOLUTSIOONI ETTEPANEK nõukogu ja komisjoni avalduste alusel
vastavalt kodukorra artikli 110 lõikele 2
ÜRO neljas vähim arenenud riikide teemaline konverents
Judith Sargentini
fraktsiooni Verts/ALE nimel
PE459.765v01-00 B7‑0230/2011 Euroopa Parlamendi resolutsioon ÜRO neljanda vähim arenenud riikide teemalise konverentsi kohta
Euroopa Parlament ,
– võttes arvesse ÜRO nelja arenguaastakümmet, mis on olnud pühendatud isetoimivale majanduskasvule ja sotsiaalsele progressile (1961−1970), lõhe vähendamisele arenenud riikide ja arengumaade vahel (1970−1980), õiglusel põhineva uue rahvusvahelise majanduskorra loomisele (1980−1990), järjepidevate, omavahel seotud, konkreetsete ja tõhusate poliitikameetmete võtmisele kõigis arenguvaldkondades ja uute prioriteetide määramisele − et kiirendada majanduskasvu, vähendada äärmist vaesust, parandada rahvusvahelist rahandus- ja kaubandussüsteemi, luua usaldusväärne makromajanduse juhtimine, suurendada rahvusvahelist arengukoostööd − ja konkreetsetele meetmetele vähim arenenud riikide heaks (1990−2000);
– võttes arvesse ÜRO arenguõiguse deklaratsiooni (1986);
– võttes arvesse aastatuhande arengueesmärke (2000–2015), kus seatakse sihiks vähendada 2015. aastaks vaesust poole võrra;
– võttes arvesse varasemaid ÜRO vähim arenenud riikide teemalisi konverentse;
– võttes arvesse 9.−13. mail 2011. aastal Türgis Istanbulis toimuvat ÜRO neljandat vähim arenenud riikide teemalist konverentsi;
– võttes arvesse kodukorra artikli 110 lõiget 2,
A. arvestades, et praegu liigitatakse vähim arenenud riikide hulka 48 riiki, millest 33 asuvad Aafrikas, 14 Aasias ja 1 Ladina-Ameerikas; 16 riiki paiknevad sisemaal ning 12 on väikesaared;
B. arvestades, et vähim arenenud riikide arv on alates selle kategooria kehtestamisest ÜRO poolt 1971. aastal kasvanud 25 riigilt 49 riigini 2011. aastal ning et vähim arenenud riikide hulgast on välja jõudnud ainult kolm riiki: Botswana 1994. aastal, Roheneemesaared 2007. aastal ja Maldiivid 2011. aasta jaanuaris;
C. arvestades, et suurte õli- ja mineraalivarudega Aafrika riigid kuuluvad samuti vähim arenenud riikide kategooriasse;
D. arvestades, et varasematel vähim arenenud riikide teemalistel konverentsidel lubasid ÜRO liikmesriigid konverentsi soovitused ellu viia, kuid ei suutnud seda siiski teha; arvestades, et ÜRO vähim arenenud riikide teemalise konverentsi soovitusi on võimalik ellu viia ainult sel juhul, kui vähim arenenud riike toetavate oluliste küsimustega − nagu kaubandus-, põllumajandus-, kalandus-, investeerimis- ja kliimamuutusepoliitika sidusus − nõuetekohaselt tegeletakse;
E. arvestades, et vaesuse kaotamine aastatuhande arengueesmärkide saavutamise raames on osa ÜRO konverentsi laiemast tegevuskavast;
F. arvestades, et poliitikavaldkondade arengusidususe puudumine nii riiklikul kui ka rahvusvahelisel tasandil kaubanduse, investeeringute, põllumajanduse ja toorainete hinnaspekulatsiooni osas on vähendanud vähim arenenud riikide võimalusi jätkusuutlikuks arenguks ja suurendanud veelgi nendes riikides valitsevat vaesust;
G. arvestades, et vähim arenenud riikide olukorra on muutnud veelgi halvemaks struktuursetele probleemidele − nagu riigivõlg, seotud abi ja ebaõiglased kaubanduseeskirjad − lisandunud kliimamuutuse, finantssektori, toidu ja energiaga seotud mitmed hiljutised üleilmsed kriisid;
H. arvestades, et finantsvaldkonna liberaliseerimine (kaasa arvatud spekulatiivse iseloomuga ja volatiilsed finantsvood, mida vähim arenenud riigid vaevu ohjata suudavad) on rahvusvahelisel tasandil tekitanud olulise ebastabiilsuse ja see on arengumaade majandusele toonud kaasa katastroofilisi tagajärgi;
I. arvestades, et kuigi põllumajandus on paljude vähim arenenud riikide majanduse alus ja selles valdkonnas töötab kuni 90% tööjõust, on välisinvestorite poolt põllumajandusmaa omandamine toiduga kindlustatuse ohtu seadnud, ning rahastajad peaksid neid prioriteete austama ja toetama;
J. arvestades, et vähim arenenud riigid peavad oma vajadustele vastavad prioriteedid ja lahendused ise kindlaks määrama ning see peab põhinema elanike demokraatlikul osalusel otsuste tegemises,
1. on seisukohal, et varasemate ÜRO vähim arenenud riikide teemaliste konverentside soovituste ebaõnnestunud elluviimisest tuleb õppida ning seetõttu tuleb sotsiaalse ühtekuuluvuse edendamiseks ja konfliktide vältimiseks seada arengupoliitika keskmesse sotsiaalne õiglus ning jõukuse ümberjaotamine vähim arenenud riikide ja rahvaste vahel;
2. kutsub üldiselt kõiki tööstusriike ja eelkõige ELi liikmesriike, kes ei ole 0,7% oma eelarvest arenguabile veel eraldanud, seda enne 2015. aastat siiski tegema;
3. on seisukohal, et ÜRO neljas konverents peaks keskenduma poliitikavaldkondade arengusidususele kui olulisele tegurile poliitika muutmisel riiklikul ja rahvusvahelisel tasandil; nõuab seepärast, et kõiki poliitikavaldkondi – nagu kaubandus, kalandus, keskkond, põllumajandus, kliimamuutus, energia, investeeringud ja rahandus – kujundataks nii, et nad toetaksid vähim arenenud riikide säästva arengu vajadusi, et võidelda vaesusega ning tagada inimväärne sissetulek ja elatis;
4. kutsub ELi üles tagama, et ühine põllumajanduspoliitika oleks vähim arenenud riikide säästva arengu poliitikaga kooskõlas ning et eksporditoetused ja muud dumpingumeetmed kaotataks, sest need seavad ohtu vähim arenenud riikide toiduga kindlustatuse ja jätkusuutlikud põllumajandussüsteemid;
5. nõuab, et toorainetega seotud ülemäärase spekuleerimise takistamiseks võetaks riiklikul, piirkondlikul ja rahvusvahelisel tasandil regulatiivseid meetmeid, mis hõlmaks ka hinnakontrolli kehtestamist, mis oleks oluline samm toorainetega, eelkõige toiduainetega ja energiaga seotud spekulatsioonidega tegelemisel;
6. kutsub ELi ja teisi arenenud riike üles kaotama struktuursed tõkked, mis takistavad vähim arenenud riike realiseerimast oma jätkusuutliku arengu põhiõigusi, reformides rahvusvahelist majanduspoliitikat, mis hõlmaks muu hulgas WTO reformi, rahvusvahelisi kaubanduseeskirju ja kohustusliku mehhanismi loomist, et takistada illegaalset kapitali väljavoolu ja maksudest kõrvalehoidumist vähim arenenud riikides; sellise poliitika loomist, mis tagaks täieliku läbipaistvuse rahvusvahelistes finantstehingutes;
7. on seisukohal, et maksutulu on vähim arenenud riikidele nende kodanike põhivajaduste täitmiseks ja välisabisõltuvuse vähendamiseks väga oluline; on seisukohal, et esikohale tuleks seada arengu maksuaspekt, kehtestades tõhusad ja toimivad maksusüsteemid, mis tagavad arengu rahastamiseks jätkusuutliku allika;
8. rõhutab, et rahvusvahelise koostöö eesmärk peaks olema luua rahvusvahelise keskkond, mis aitab tagada vähim arenenud riikide sotsiaalseid ja majandusõigusi: kindlustatud toit, vesi, eluase ja piisav elatis ning tervishoiuteenuste ja hariduse kättesaadavus, mille abil äärmisest vaesusest välja tulla;
9. nõuab, et viidaks ellu ÜRO 1986. aasta arenguõiguse deklaratsioon, milles sätestatakse, et riigid on kohustatud tegema omavahel koostööd, et tagada areng ja kõrvaldada arengu takistused, realiseerida oma õigused ja täita kohustused viisil, mis soodustab uut rahvusvahelist majanduskorda, mille aluseks on suveräänne võrdsus, sõltumatus ja vastastikune huvi;
10. nõuab, et need vähim arenenud riigid, kes on rentinud oma põllumajandusmaad kohaliku toiduga kindlustatuse arvel välisinvestoritele, vaataksid oma poliitika läbi ning tagaksid oma elanikele juurdepääsu maale, veele ja muudele eluliselt vajalikele ressurssidele;
11. nõuab tungivalt, et ÜRO ja EL käsitleksid neljanda vähim arenenud riikide teemalise konverentsi puhul tõsiselt põllumajandusmaa ülesostmisega seotud negatiivseid tagajärgi, nagu põllumajanduslike väiketootjate väljaränne ning maa ja vee mittesäästlik kasutamine;
12. on arvamusel, et USAs vastu võetud nn konfliktimineraalide seadus on suur samm edasi võitluses mineraalide ebaseadusliku kasutamise vastu Aafrikas, millega kaasnevad kodusõjad ja konfliktid; on seisukohal, et ÜRO peaks esitama sarnase ettepaneku, et tagada maailmaturule imporditud mineraalide päritolu jälgitavus;
13. nõuab vähim arenenud riikide võlgade kustutamist, sest tegemist on n-ö talumatute võlgadega, mille on tekitanud diktaatorid oma riigi elanikkonna huvide vastaselt, ning rõhutab, et võlgade mahakandmist ei tohi pidada ametlikuks arenguabiks;
14. nõuab, et kliimamuutuse süstemaatiline riskihindamine seotaks poliitika planeerimise ja poliitiliste otsuste kõigi aspektidega, sealhulgas kaubanduse, põllumajanduse ja toiduga kindlustatusega; ning nõuab, et selle hindamise tulemusi kasutataks säästva arengu koostööpoliitika selgete suuniste sõnastamiseks;
15. teeb presidendile ülesandeks edastada käesolev resolutsioon ÜRO peasekretärile, nõukogule ja komisjonile.
