LÕPLIK
A6-0133/2007
10.4.2007
RAPORT
Roheline raamat, mis käsitleb EÜ konkurentsieeskirjade rikkumisest tekkinud kahjude hüvitamist
(2006/2207(INI))
Majandus- ja rahanduskomisjon
Raportöör:
Antolín Sánchez Presedo
Arvamuse koostaja (*):
Bert Doorn , õiguskomisjon
(*) Komisjonidevaheline tõhustatud koostöö – kodukorra artikkel 47
PE 380.685v02-00
SISUKORD
EUROOPA PARLAMENDI RESOLUTSIOONI ETTEPANEK................................................3
SELETUSKIRI..........................................................................................................................10
õiguskomisjon I ARVAMUS (*).......................................................................................15
MENETLUS..............................................................................................................................19
(*) Komisjonidevaheline tõhustatud koostöö – kodukorra artikkel 47
EUROOPA PARLAMENDI RESOLUTSIOONI ETTEPANEK
rohelise raamatu kohta, mis käsitleb EÜ konkurentsieeskirjade rikkumisest tekkinud kahjude hüvitamist
( 2006/2207(INI) )
Euroopa Parlament ,
– võttes arvesse rohelist raamatut, mis käsitleb EÜ konkurentsieeskirjade rikkumisest tekkinud kahjude hüvitamist ( KOM(2005)0672 ) (roheline raamat kahjude hüvitamise kohta);
- võttes arvesse komisjoni 2004. aasta konkurentsipoliitika aruannet ( SEK(2005)0805 );
- võttes arvesse oma 15. novembri 1961. aasta resolutsiooni
EÜT 61, 15.11.1961, lk 1409. , vastusena EMÜ ministrite nõukogu palvele konsulteerida Euroopa Parlamendiga EMÜ asutamislepingu artiklite 85 ja 86 esialgseid rakenduseeskirju käsitleva ettepaneku üle;
- võttes arvesse komisjoni teatist liikmesriikide konkurentsiasutuste ja komisjoni koostöö kohta EÜ asutamislepingu artiklite 85 ja 86 reguleerimisalasse jäävate kohtuasjade käsitlemisel
EÜT C 313, 15.10.1997, lk 3. ;
- võttes arvesse 23.–24. märtsini 2000 Lissabonis, 15.–16. juunini 2001 Göteborgis, 14.–15. detsembrini 2001 Laekenis, 15.–16. märtsini 2002 Barcelonas ning 20.– 21. märtsini 2003, 25.–26. märtsini 2004, 22.–23. märtsini 2005 ja 23.–24. märtsini 2006 Brüsselis toimunud Euroopa Ülemkogu kohtumise eesistujariigi järeldusi;
- võttes arvesse novembris 2004 kõrgetasemelise töörühma avaldatud aruannet Lissaboni strateegia kohta pealkirjaga “Väljakutsega silmitsi – Lissaboni majanduskasvu- ja tööhõivestrateegia”;
- võttes arvesse nõukogu 16. detsembri 2002. aasta määrust (EÜ) nr 1/2003 asutamislepingu artiklites 81 ja 82 sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta
ELT L 68, 6.3.2004, lk 1. , komisjoni 7. aprilli 2004. aasta määrust (EÜ) nr 773/2004, mis käsitleb EÜ asutamislepingu artiklite 81 ja 82 kohaste menetluste teostamist komisjonis
ELT L 123, 27.4.2004, lk 18. , ja nõukogu 20. jaanuari 2004. aasta määrust (EÜ) nr 139/2004 kontrolli kehtestamise kohta ettevõtjate koondumiste üle
ELT L 24, 29.1.2004, lk 1. ;
- võttes arvesse rahvusvahelisi instrumente, mis tunnistavad õigust tõhusale kohtulikule kaitsele, eelkõige universaalset inimõiguste deklaratsiooni, rahvusvahelist lepingut tsiviil- ja poliitiliste õiguste kohta ning rahvusvahelist lepingut majanduslike, sotsiaalsete ja kultuuriliste õiguste kohta, samuti nendega seotud protokolle;
- võttes arvesse Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artiklit 6 ja sellega seotud protokolle;
– võttes arvesse Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklit 47;
– võttes arvesse kodukorra artiklit 45;
– võttes arvesse majandus- ja rahanduskomisjoni raportit ja õiguskomisjoni arvamust ( A6‑0133/2006 ),
A. arvestades, et konkurentsipoliitika on algusest peale olnud osa Euroopa integratsiooniprojektist ja on olulise tähtsusega Euroopa Liidu ülesehitusprotsessis;
B. arvestades, et vaba ja moonutamata konkurents on Lissaboni-Göteborgi strateegia eesmärkide saavutamiseks, samuti elujõulise siseturu, kõrgetasemelise ettevõtluse ning tarbijaskonna huvide kaitsmiseks ja Euroopa Liidu eesmärkide saavutamiseks hädavajalik, samas kui konkurentsiõigusega vastuollu minev tegevus takistab nende eesmärkide saavutamist;
C. arvestades, et EÜ asutamislepingu artiklid 81 ja 82 on avaliku poliitika sätted, millel on otsene mõju ja mida pädevad asutused peaksid automaatselt kohaldama; arvestades, et need sätted annavad üksikisikutele õigusi, mida kohtuasutused peaksid tõhusalt kaitsma kooskõlas Euroopa Kohtu pretsedendiõigusega, sealhulgas kohtuotsusega 26/62
NV Algemene Transport-en Expeditie Onderneming van Gend en Loos v Madalmaade maksuamet, [1963] EKL-1.
(Van Gend & Loos), mis on tähelepanuväärne eriti seetõttu, et see oli järgnevate otsuste aluseks;
D. arvestades, et liikmesriikides täidetakse konkurentsieeskirju peamiselt avaliku õiguse kanalite kaudu ning liikmesriikide lõikes esineb olulisi erinevusi ja tõkkeid, mis võivad olla võimalikele hagejatele takistuseks hüvituse nõudmisel;
E. arvestades, et EÜ asutamiselepingu artikkel 85 nõuab komisjonilt asutamislepingu artiklites 81 ja 82 sätestatud konkurentsiõiguse põhimõtete kohaldamise tagamist; arvestades, et asutamisleping sätestab muud õiguslikud alused, mis võivad aidata kaasa nende põhimõtete tulemuslikule kohaldamisele, näiteks artiklid 65, 83, 95, 153 ja 308; ning arvestades, et Euroopa Kohus leiab, et ühenduse eeskirjade puudumisel, mis võimaldaksid kannatanutel siseriiklikus kohtus kahju eest hüvitust nõuda, peab iga liikmesriik omas õigussüsteemis nimetama pädevad kohtud ning sätestama üksikasjaliku menetluskorra hagide suhtes, mida rakendatakse ühenduse õigusest otseselt tulenevate üksikisikute õiguste kaitseks, tingimusel et see kord ei ole ebasoodsam kui sarnaste siseriiklike hagide suhtes kehtiv kord (vastavalt samaväärsuse põhimõttele), ning tingimusel et see ei muuda ühenduse õigusest tulenevate õiguste kasutamist võimatuks või liiga raskeks (vastavalt tõhususe põhimõttele);
F. arvestades, et eraõigusnõuete esitamine liikmesriikide kohtutele – nagu sätestatakse määrusega (EÜ) nr 1/2003 konkurentsipoliitika ajakohastamise kohta konkurentsiõiguse rakendamises – on haruldane ja erakordne, on vaja võtta meetmeid, mis lihtsustaksid kahjunõuete esitamist; arvestades, et seesugused meetmed peaksid suurendama ühenduse konkurentsiõiguse täitmist, pidades silmas liikmesriikide erinevaid protseduuri- ja tõendamisreegleid; arvestades, et see ei tohiks viia olukorrani, kus tekib oht, et seaduslikule majandustegevusele pühendunud ettevõtted peavad alusetuid nõudeid hüvitama või oma tegutsemisviisi muutma, et vältida kulukaid kohtuvaidlusi;
G. arvestades, et konkurentsieeskirjade rikkumise tõttu kahju kandnud tarbijatel ja ettevõtjatel peaks olema õigus kahju hüvitamisele;
H. arvestades, et ELi tsiviilkohtumenetluse arengud, eriti mis puudutab õiguskaitse kättesaadavust, ei ole olnud sama kiired kui viimased arengud ELi konkurentsiõiguses siseturul;
I. arvestades, et kohtuasjas C-453/99
Courage v Crehan, [2001] EKL I-6297. otsustas Euroopa Kohus, et EÜ asutamislepingu artikli 81 täieliku kohaldamise tagamiseks peab üksikisikutel ja ettevõtetel olema võimalik taotleda konkurentsi piirava või moonutava lepingu või käitumisega tekitatud kahju eest hüvitist;
J. arvestades, et praegused hüvitusmehhanismid konkurentsieeskirjade rikkumise puhul Euroopa tasandil ei taga asutamislepingu artikli 81 täielikku kohaldamist, eriti mis puudutab kannatanuid;
K. arvestades, et paljud liikmesriigid otsivad võimalusi paremini tarbijaid kaitsta, lubades ühistegevusi, ning arvestades, et erinevad tegevused võivad tekitada konkurentsi moonutamist siseturul;
L. arvestades, et komisjoni mis tahes ettepanek valdkondades, mis ei ole komisjoni ainupädevuses, peab vastavalt asutamislepingule järgima subsidiaarsuse ja proportsionaalsuse põhimõtteid,
1. juhib tähelepanu asjaolule, et ühenduse konkurentsieeskirjadel puuduks hoiatav mõju ja nende tõhusus oleks ohustatud, kui keegi, kes käituks keelatud viisil, saaks nautida turueeliseid või rikkumiste suhtes puutumatust, kuna täieliku kahjutasu nõudmine on takistatud; on seisukohal, et õigusnõuete esitamist avaliku huvi esindajate ja kannatanute poolt tuleks lihtsustada;
2. on seisukohal, et kodanikel ja ettevõtjatel, kes kannavad kahju konkurentsiõiguse rikkumise tõttu, peaks olema võimalus nõuda kahju hüvitamist; lisaks leiab, et selline rikkumine peab olema ametlikult vastava menetlusega tuvastatud ning et kahju kannatanud poole huvid peavad olema otseselt puudutatud;
3. tervitab asjaolu, et Euroopa Kohus on tunnistanud konkurentsivastase tegevuse tõttu kahju kannatanute õigust esitada hüvitise saamise eesmärgil üksiknõudeid või teistel kohtuasjadel põhinevaid õigusnõudeid; tervitab seetõttu rohelist raamatut kahjude hüvitamise kohta, samuti sellega seotud ettevalmistustöid;
4. nõuab, pidades silmas pigem konkurentsi kui kohtuvaidluste edendamist, kiirete ja sõbralike kohtuväliste kokkulepete edendamist ning kaitsjaga kokkuleppele jõudmise protseduuri lihtsustamist konkurentsivastasest käitumisest tulenevate kahjunõuete puhul ja märgib, et juhul kui konkurentsieeskirju väidetavalt rikkunud osapool kinnitab ja tõestab, et tekitatud kahju on enne menetluse lõppu hüvitatud, võib seda arvestada kergendava asjaoluna kahjutasu määramisel; tervitab ka asjaolu, et Euroopa Liidu konkurentsiasutused saavad teatud määral tegutseda institutsionaalsete vahekohtutena, hallates arbitraažiprotseduure, sealhulgas määrates osapoolte soovil vahekohtunikke;
5. on sellest tulenevalt seisukohal, et liikmesriikide õigussüsteemid peaksid ette nägema tõhusad tsiviilõiguslikud menetlused, mis võimaldaksid nõuda hüvitist konkurentsireeglite rikkumisega tekitatud kahju eest;
6. on arvamusel, et üksikisikute esitatud hagid peaksid täiendama ja olema kooskõlas avaliku õiguse rakendamisega, mis omakorda võiks muutuda oma olemuselt strateegilisemaks ja valivamaks, keskendudes kõige tähtsamatele teemadele ja kõige olulisematele kohtuasjadele; on siiski seisukohal, et seesugused tegevused ei tohiks anda põhjust konkurentsiasutuste vahendite piiramiseks;
7. nõuab otsust vastu võtva asutuse halduslikule või õiguslikule iseloomule vaatamata EÜ asutamislepingu artiklite 81 ja 82 ühtset rakendamist; on arvamusel, et õigusasutuste poolt vastu võetud otsused peaksid olema järjekindlad ning peegeldama üldiseid kaitse- ja tõhususe põhimõtteid, mis väldivad moonutusi ja ebakõla liidu piirides; on seisukohal, et eesmärk peaks olema luua menetluskord või jõuda olukorrani, kus konkurentsi- või õigusasutuse poolt varem tehtud lõplik otsus on siduv kõigi liikmesriikide jaoks, kui juhtumi osapooled ja asjaolud on samad;
8. rõhutab, et õigusasutuste töötajate koolitamisel konkurentsiõiguse alal on eriti tähtis tagada, et nende otsused on kvaliteetsed ja äärmiselt oluline on, et menetluses osaleksid spetsiaalsed või kõrge kvalifikatsiooniga asutused;
9. on jätkuvalt arvamusel, et konkurentsi ja kannatanute õiguste kaitseks peaksid kõik ühenduse konkurentsialaseid sätteid rakendavad õigusasutused saama vajaduse korral võtta ajutisi meetmeid, nõuda uurimismeetmeid ja kasutada neile antud uurimisvolitusi;
10. rõhutab, et EÜ asutamislepingu artiklite 81 ja 82 rakendamiseks asjakohaste faktide tuvastamisel peaks liikmesriikide kohtutel olema ühenduse konkurentsiasutustega sarnased volitused ning järjekindluse tagamiseks on tarvis tugevdada koostööd liikmesriikide konkurentsiasutuste ja kohtute vahel ning erinevate liikmesriikide kohtute vahel;
11. nõuab liikmesriikidelt tungivalt, et riikliku konkurentsiasutuse poolt tuvastatud rikkumine, kui see on lõplik ja vajadusel apellatsioonkaebuse puhul kinnitatud, kujutaks endast tsiviilmenetluses automaatselt prima facie süütõendit samas küsimuses, tingimusel et kostjal on olnud piisavalt võimalust end haldusmenetluse käigus kaitsta;
12. on lisaks arvamusel, et ühenduse tasandil ei ole vajalik arutada ega ette kirjutada ekspertide määramist;
13. arvab, et lepinguvälistele võlasuhetele kohaldatavat õigust käsitleva määruse projekt (Rooma II) peaks andma rahuldava lahenduse, välja arvatud olukorras, kus konkurentsivastane käitumine mõjutab konkurentsi rohkem kui ühes liikmesriigis, ning seetõttu tuleks kaaluda erisätte lisamist määrusesse;
14. nõuab tungivalt, et liikmesriikide kohtud teeksid koostööd konfidentsiaalse teabe kaitsel ja leebema kohtlemise menetluse tõhustamisel; on seisukohal, et juhul, kui tekib konflikt Euroopa konkurentsivõrgustiku asutustele kättesaadavale teabele juurdepääsul või selle töötlemisel, peaks vastava konflikti lahendama Euroopa Kohus ühenduse õiguse kohaselt;
15. rõhutab, et makstavad kahjutasud peaksid olema kompenseerivad ning ei tohiks ületada tegelikult tekitatud kahju ( damnum emergens ) ja saamata jäänud tulu ( lucrum cessans ), et vältida ebaõigel teel rikastumist, ning et kahjutasu määramisel võib arvesse võtta kannatanu võimet kahjusid leevendada; kartelle puudutavate juhtumite puhul on siiski arvamusel, et diskretsiooni alusel peaks olema võimalik määrata kahjusid kahekordselt hüvitav kompensatsioon, et esimesed, kes taotlevad koostööd konkurentsiasutustega leebema kohtlemise programmis, ei peaks vastutama kahju eest teiste rikkujatega koos või eraldi, ning et intressi tuleks arvestada rikkumise toimepaneku päevast alates;
16. on arvamusel, et kavandatavad meetmed peavad täielikult vastama liikmesriigi riiklikule poliitikale, eriti mis puudutab karistuslikku laadi kahjutasu;
17. rõhutab, et liikmesriigid peaksid arvestama, et kui on olemas võimalus kasutada kahjude edasisuunamist kaitsena, siis kahjustab see kahju ulatuse ja selle põhjusliku seose leidmist;
18. nõustub Euroopa Kohtu pretsedendiõigusega, mille kohaselt peaksid kõik kannatajad saama esitada õigusnõudeid; on arvamusel, et need liikmesriigid, kes sätestavad kaudse kahju hüvitusnõude, peaksid andma kostjale võimaluse oma kaitses tõestada, et kõik või osa rikkumisega põhjustatud kahjust on üle kantud kolmandatele osapooltele (kahjude edasisuunamine kaitsena), et vältida võimalust ebaõiglaselt rikastuda; märgib, et seetõttu on äärmiselt oluline omada mehhanismi arvukate väikeste nõuetega tegelemiseks;
19. on arvamusel, et majanduslikel, aja kokkuhoiu või järjekindluse põhjustel peaksid kannatanud saama esitada ühisnõudeid, kas otse või läbi organisatsiooni, kes neid esindab;
20. märgib, et mitmetel juhtudel võib konkurentsiõiguse rikkumise menetlemisel kaebuse esitaja ja kostja majandusliku olukorra vahel valitseda suur erinevus, kuid kaebuse esitaja ei tohiks sellistes olukordades loobuda põhjendatud kahjunõude esitamisest kartuses, et tal tuleb tasuda ülemäära suuri kohtukulusid, sealhulgas kostja kulud, kui nõue osutub ebaedukaks; soovitab seetõttu, et õigusasutustel peaks olema võimalik osapoolte erinevat majanduslikku olukorda arvesse võtta ja vajaduse korral kontrollida seda aspekti menetluse alguses; on arvamusel, et kulude suurus peaks põhinema põhjendatud ja objektiivsetel kriteeriumitel, mis arvestavad kohtuprotsessi olemust, ning et määratav summa peaks katma ka kohtumenetluse tekitatud kulud;
21. soovitab, et riigi toetusega programmide puhul, mida saab seaduse järgi vastu võtta ja mille eesmärk on lihtsustada üksikisikute hagi esitamise võimalust konkurentsivastase käitumise korral, tuleks määratleda täpsed tingimused menetluse järelevalve ja seesuguse toetuse maksmise suhtes, eriti olukordades, kus on jõutud kohtulahendini ja rikkuja peab hüvitama kulud;
22. on seisukohal, et riiklikud aegumistähtajad ühenduse konkurentsieeskirjade rikkumise eest kahjunõuete esitamisele peaksid võimaldama nõudeid esitada ühe aasta jooksul alates Euroopa Komisjoni otsusest või nimetatud eeskirjade rikkumise tuvastamisest riikliku konkurentsiasutuse poolt (või apellatsioonkaebuse korral ühe aasta jooksul alates apellatsioonimenetluse lõpetamisest); on arvamusel, et juhul kui seesugune otsus puudub, peaks saama EÜ asutamislepingu artiklite 81 või 82 ning ühenduse konkurentsieeskirjade rikkumise eest kahjunõudeid esitada kogu perioodi jooksul, mille vältel komisjonil on õigus mainitud rikkumiste eest trahv määrata; on seisukohal, et aegumistähtaeg tuleks peatada mis tahes ametlike arutelude või läbirääkimiste ajaks osapoolte vahel;
23. soovitab, et konkurentsieeskirjade rikkumisest tekkinud kahju hüvitamise nõude esitamise õiguse aegumistähtaeg peatataks alates sellest, kui komisjon või ühe või mitme liikmesriigi konkurentsiasutused alustavad rikkumise uurimise menetlust;
24. märgib, et üksikisikute võimalus hagi esitada ei mõjuta komisjonile konkurentsiõiguse valdkonnas EÜ asutamislepinguga antud volitusi ega vastutust;
25. nõuab tungivalt, et komisjon võtaks võimalikult kiiresti vastu juhised osapooli abistavate sätete kohta, mis määravad ära kannatatud kahju suuruse ja teevad kindlaks põhjusliku seose; nõuab samuti, et esmajärjekorras koostataks teatis sõltumatute õigusnõuete esitamise kohta, mis sisaldab soovitusi nõuete esitamiseks ja kõige sagedamini esinevate kohtuasjade näidiseid;
26. palub komisjonil koostada valge raamatu, mis sisaldaks konkreetseid ettepanekuid selle kohta, kuidas võimaldada ühenduse konkurentsieeskirjade rikkumise tõttu kahju kannatanutel hüvitise saamise eesmärgil üksiknõudeid või teistel kohtuasjadel põhinevaid õigusnõudeid esitada, ning mis käsitleks põhjalikult käesolevas resolutsioonis tõstatatud teemasid ja vajaduse korral võtaks arvesse vastavat õiguslikku raamistikku; lisaks palub komisjonil lisada nimetatud valgesse raamatusse ettepanekud selle kohta, kuidas tugevdada koostööd kõigi ametiasutuste vahel, mis vastutavad ühenduse konkurentsieeskirjade rakendamise eest;
27. arvab, et mis tahes komisjoni algatusega anda kannatanutele õigus siseriiklikus kohtus kahju eest hüvitust nõuda peab kaasnema mõju hinnang, millega hinnatakse algatuse õiguslikku alust ja selle vastavust subsidiaarsuse ja proportsionaalsuse põhimõtetele, samuti peab see peegeldama ELi liikmesriikide sajandite vältel arenenud õigussüsteemide vahelist õrna tasakaalu;
28. kutsub komisjoni üles tegema tihedat koostööd liikmesriikide pädevate asutustega, et leevendada piiriüleseid takistusi, mis ei luba ELi kodanikel ja ettevõtjatel esitada liikmesriikides ühenduse konkurentsieeskirjade rikkumise kohta piiriülest hagi; arvab, et komisjon peaks vajadusel võtma selliste takistuste kõrvaldamiseks õiguslikke meetmeid;
29. nõuab tungivalt, et need liikmesriigid, kus kodanikud ja ettevõtjad ei oma veel õigust hüvitust nõuda, kohandaksid vastavalt oma tsiviilkohtumenetlusõigust;
30. rõhutab, et Euroopa Parlamendil on konkurentsiõiguse valdkonnas õigusloomes kaasarääkiv roll ja et teda tuleks regulaarselt üksikisikute esitatud hagidest teavitada;
31. teeb presidendile ülesandeks edastada käesolev resolutsioon nõukogule, komisjonile, liikmesriikide valitsustele ja parlamentidele ning sotsiaalpartneritele.
SELETUSKIRI
1.
Konkurents ühenduses: 50 aastat kogemust
Konkurentsipoliitika on EÜ algupärane osa.
Alates Rooma lepingust on konkurentsipoliitika etendanud olulise tähtsusega rolli, tehes võimalikuks avatud ja dünaamilise turu olemasolu, mis loob kõrgetasemelise ettevõtluse ja hüvesid lõpptarbijale.
Konkurents on oma tähtsuselt ja eriomaselt väärtuselt suurenenud.
See on Euroopa majandusloogika terviklik osa, ning konkurentsimeetmed on peamiseks vahendiks, mille kaudu täita ühendusele usaldatud ülesandeid.
Konkurentsipoliitika on siseturu ladusaks toimimiseks hädavajalik, tagades, et majandustegevus annab maksimumtulemusi ning täidetakse Lissaboni majanduskasvu- ja kestva tööhõivestrateegiat.
Konkurents on elutähtis globaliseerumise väljakutsetega tegelemiseks ja Euroopa Liidu eesmärkide saavutamiseks.
2.
Õigusrikkumisega tekitatud kulud
Õigusrikkumised tekitavad mikro- ja makromajanduslikke kulusid.
Rikkujad otsivad võimalusi viia suhted teiste turul osalejatega (konkurendid, varustajad, kliendid ja tarbijad) tasakaalust välja ning tagada endale nende arvelt eeliseid.
Kirjeldatud viisil tegutsedes põhjustavad nad teistele ülemääraseid majanduslikke kulusid.
Laiemas perspektiivis takistavad rikkujad konkurentsi oodatavate tulemuste saavutamist: parem ressursipaigutus, suurem majanduslik tõhusus, kasvav uuendustegevus ja madalad hinnad.
Tõhus konkurentsipoliitika peab rikkujate tekitatud majanduslikud kulud ja usalduse kaotuse ära hoidma.
Passiivsus on kaassüü.
Tõhusalt toimiva konkurentsi jaoks on hädavajalik, et rikkuja ei taga turul eeliseid ja et ta kannatab oma käitumise pärast tõsiste tagajärgede all ning, kõike eelnevat arvestades, et ta tehakse oma tegude eest täilikult vastutavaks.
3.
Ühenduse konkurentsi erasammas
Konkurentsieeskirjad loovad eriomased haldussuhted turudistsipliini suhtes ning reguleerivad erasuhteid.
Asutamislepingu artiklite 81 ja 82 eramõõdet on võimalik näha artikli 81 lõikes 2, mis sätestab, et igasugune keelatud tegevus on automaatselt kehtetu.
Euroopa Kohtu otsused kohtuasjades Geus versus Bosch (kohtuasi 13/61) ja Van Gend & Loos (kohtuasi 26/62) tunnistasid, et asutamislepingu sätted kehtestavad avalikkuse suhtes kohustused ning samuti loovad neid soosivad õigused, millele saab seaduses toetuda.
Konkurentsivastase käitumisega võitlemisel on juhtrolli täitma asunud avalikud kohtuprotsessid.
Esialgne artikli 81 lõike 3 kohaldamise tsentraliseerimine komisjoni poolt läbi teatamise- ja autoriseerimisesüsteemi, mis osutus otsustavaks ühenduse konkurentsipoliitika sisseseadmisel, pani rõhku avalikule algatusele.
Komisjoni rolli laiendamine koos grupivabastusreeglite vastuvõtmisega teatud kokkuleppeklasside puhul alates 1980ndatest võis küll kiirendada süsteemi arengut, kuid ei muutnud selle halduspõhimõtteid.
Kõnealuse süsteemi nõrkused tulid esile koos eduga: nõudlus enama ja parema konkurentsi järele oli süsteemi majandusliku ebaefektiivsuse ja õigusliku ebaadekvaatsusega ühildamatu.
Seepärast kõrvaldati see määrusega nr 1/2003, mis kaotas ära komisjoni monopoli ja kehtestas keerulisema ja avatuma süsteemi, mida kohaldatakse detsentraliseeritud viisil konkurentsiasutuste ja siseriiklike õigusasutuste poolt.
Pöördepunktiks uuendusprotsessis sai Euroopa Ühenduste Kohtu 20. septembri 2001. aasta otsus kohtuasjas Courage versus Crehan, mis, seostudes jurisprudentsi aluspõhimõtetega, tunnistas sõnaselgelt, et artiklile 81 võib seaduses toetuda ning, veelgi enam, näitas, et selle täielik tõhusus oleks piiratud, kui konkurentsivastase käitumise all kannatanu ei saaks nõuda kahjude hüvitamist.
13. juuli 2006. aasta otsus Manfredi kohtuasjas juhtis samuti tähelepanu sellele, et “siseriiklikele kohtutele esitatud kahjunõuded võivad oluliselt kaasa aidata tõhusa konkurentsi toetamisele ühenduses”.
4.
Avalike ja eraõigusnõuete täiendav iseloom
Avalikud ja eraõigusnõuded moodustavad ühenduse konkurentsieeskirjade kohaldamisel kaks sammast.
Konkurentsipoliitika peab kaitsma turu distsipliini kui sotsiaalset põhimõtet ja sellel turul tegutsejate huve, olgu tegemist ettevõtjate või tarbijatega.
Arenenud süsteemis peaks avalikke nõudeid eeskirju rikkuvate ettevõtjate karistamatuse vastu toetatama eranõuetega ettevõtete puutumatuse vastu ja eraisikutele kahjude hüvitamise kohta.
Avalike asutuste poolt trahvide määramine on piiratud vastus ja oleks vastuvõetamatu, et avalikud asutused tegeleksid samuti eranõuetega, kuna need tekitaksid ülekoormust, mille tulemuseks oleks ebatõhus tegutsemine ja see oleks võõras Euroopa õiguslikule kultuurile.
Euroopa mudelis eraõigusnõuded pigem täiendavad avalikke nõudeid, kui asendavad neid.
Euroopa süsteemi avamine eranõuetele, pigem kui mudeli muutmine, on oma algsest kujust edasiarenemine.
Süsteemi järjekindlus tuleb tagada vastavalt õigusele juhtida äritegevust ja vastavalt eraisikute subjektiivsetele õigustele.
Kaheks sambaks liigendamine nõuab koordineerimist, konkurentsiasutuste poolt rikkumisest tingitud eranõuete suhtes vastu võetud otsuste edasist uurimist ning pädeva asutuse poolt vastu võetud lõplike otsuste siduva iseloomu tunnistamist.
Avalike õigusnõuete detsentraliseerimine ja eranõuete arenemine võimaldab avalike nõuete jaoks strateegilisemat ja valikulisemat tähelepanu fokusseerimist, asetades keskpunkti olulisemaid küsimusi ja prioriteetseid teemasid käsitlevad nõuded.
5.
Konkurentsi, mitte kohtuvaidluste edendamine
Eraõigusnõuded on konkurentsipoliitika instrumendiks, mitte eesmärgiks omaette.
Nende rolli tunnistamine ei too tingimata kaasa olukorda, milles rakendamine toimib võimsa stiimulina nende ärahoidmisel.
Kuid igal juhul on eranõuete esitamine reaalselt vahend rikkumistest tulenevat majanduslikku tasakaalutust parandada.
Asjakohane eranõuete reguleerimine vähendab samuti hagide arvu, eemaldades ebamäärasused, mis hagide esitamist julgustada võiksid.
Kõike eelnevat arvestades võimaldab see olukorras, kus kohtuprotsess on vältimatu, õigusasutustel ühenduse eeskirjasid tõhusamalt rakendada.
Kohtuprotsesse ei tohiks julgustada kunstlikult või reeglitega, mis on ausale ja õiglasele protsessile kahjulikud, seda võrdselt mõlemale osapoolele.
Eesmärgiks ei ole aktiivsus, vaid õigusnõude ratsionaalne kasutamine.
Isiklikke kokkuleppeid, kohtuväliseid kokkuleppeid ja lepinguid tuleks kahjunõuete puhul edendada.
Neid peaks olema võimalik õigustada kui õiguslikke vahendeid ja võtta arvesse trahvimäära otsustamisel.
6.
Erinevused võrreldes Põhja-Ameerika mudeliga
Kui Ameerika Ühendriikides rakendatakse konkurentsi õigusakte 90%-l kohtuasjadest läbi erakahjunõuete, saavutatakse seda Euroopa Liidus väga harva.
Praktika erineb, kuid kvalitatiivsete aspektide võrdlemine on siiski asjakohane.
Eranõuded võivad peegeldada väga erinevaid lähenemisi ja mudeleid, ning oleks suur viga samastada eranõuded Põhja-Ameerika mudeliga.
Ameerika Ühendriikides määravad õigusasutused põhjustatud kahjust kolm korda suuremaid kahjutasu trahve.
Euroopa Liidus on konkurentsiasutustel trahvide määramise monopol, ning Euroopa eranõuete mudel on pigem täiendus kui alternatiiv avalikule õigusnõudele.
Põhja-Ameerika mudel põhineb elementide kogul (õigusorganid, mis koosnevad mitteprofessionaalidest, kindlatest nõuetest dokumentide avalikustamisele, põhjustatud kahjust kolm korda suuremad kahjutasud, riskivabad kohtuprotsessid, mis tulenevad asjaolust, et juristitasud on külmutatud kuni kohtuprotsessi lõpptulemuseni, kohtukulusid maksavad mõlemad osapooled).
Ühtegi seda tüüpi valemit Euroopa kohtupraktikas ei ole.
Euroopa mudelit ei saa võrrelda Põhja-Ameerika omaga vaid mõnede käesolevate elementide põhjal.
Käesolev raport pakub välja selgelt erineva lähenemise, kooskõlas ühenduse ja liikmesriikide poolt omandatud praktikaga.
7.
Vajadus ühise tähelepanu keskpunkti järele Euroopa Liidus
Asutamislepingu artikleid 81 ja 82 tuleks rakendada ühtselt, vaatamata otsust vastu võtva asutuse halduslikule või õiguslikule iseloomule.
Otsused peaksid olema järjekindlad ja peegeldama üldiseid kaitse- ja tõhususe põhimõtteid, mis aitavad vältida moonutusi ja ebakõla liidu piires.
Komisjoni roheline raamat tõstatab mitmed huvitavad punktid viisi kohta, kuidas neid tulevikus tuleks rakendada.
Eranõuded võivad olla järgivad (pärast otsuse vastuvõtmist konkurentsiasutuse poolt, mis tuvastab rikkumise) või autonoomsed (kui rikkumist ei ole tuvastatud ja õigusasutus peab vastu võtma otsuse, mis on eeltingimuseks kahjude eest vastutamisel).
Õigussüsteemi järjepidevuse huvides tuleb ühiste reeglite ja võrdse mõjuvõimu kaudu jõuda ühese otsuseni selle suhtes, kas on sooritatud rikkumine, et võimaldada:
– ajutiste meetmete, järelepärimismeetmete ja ennetavate meetmete vastuvõttu;
– asitõendite kindlakstegemist ning tõendamiskohustuse kehtestamist ja hindamist;
– konfidentsiaalse teabe kaitset ja leebema kohtlemise programmide tõhusust;
– süvendatud/tugevdatud asutustevahelist koostööd, et liikuda usaldusväärsema ja tõhusama süsteemi suunas.
Samuti eksisteerib vajadus kindlama lähtebaasi järele, et õigusasutused saaksid otsustada hüvitisnõuete üle ühtsel viisil.
8. ”Reguleerimine versus kohtuvaidlused”
Euroopa Ühenduste Kohus on osutanud oma kohtupraktika täiendavale iseloomule (küsimust reguleerivate ühenduse eeskirjade puudumise korral), kehtestades, et kahjunõuded siseriiklike asutuste ees tuleks lahendada kooskõlas tõhususe ja samaväärsuse põhimõtetega.
Samaväärsuse seesmine põhimõte kehtib koduste ja probleemsete nõuete üle otsustamisel ning samuti osapooltevahelistel kohtuistungitel, seda koos tõhususega, kui sellest saab praktika, kuid kas ei oleks mõistlik vältida 25 või veelgi erinevamat stsenaariumi?
Kohtuasjade kasv ja õiguslik keerukus on hagejale ja süsteemi efektiivsusele kahjulikud.
Ala nõuab ühenduse suhtelist raamistikku, mis võimaldaks suuremat kaitset ja tõhusust.
Õigusasutuste ülesanne ühenduse konkurentsiõiguse puhul ei ole mitte seaduseid kirjutada, vaid muuta need tõhusaks, lahendades konkreetseid kohtuasju inter partes vaidluste kaudu.
Reguleerija võimuses on valida põhiliste teemade puhul alternatiive ning määratleda sätted, avaliku ja avatud debati kaudu Euroopa Liidus, aidates seeläbi kaasa suurema legitiimsuse saavutamisele ja võttes arvesse üldiseid huve.
9.
Euroopa Komisjoni eriline roll
Eranõuete esitamine ei vähenda komisjonile aluslepinguga antud mõjuvõimu või kohustusi.
Tema funktsioonid aluslepingu artiklites 81 ja 82 sätestatud põhimõtete kohaldamise tagamise suhtes on suure tähtsusega.
Liikumine pärsitud eranõuete juurest kahe teineteist täiendava sambaga tasakaalustatud süsteemi poole nõuab poliitilist tahet ja intellektuaalset juhtimist.
Komisjon peab pühenduma kõnealusele väljakutsele soovitusliku töö vormis, et edendada konkurentsiseaduse kohaldamist, ja võtma vastu meetmeid selle edu tagamiseks.
Põhilise ülesandena peab komisjon uuendama määruseid, sätestama juhiseid, mis võimaldavad nende arengut, avaldama üldiseid poliitikadokumente, et suurendada üldist arusaama ja ergutama koostööd konkurentsiasutuste vahel.
10.
Euroopa Parlamendi rolli tugevdamine konkurentsipoliitikas
Esindava institutsioonina peab Euroopa Parlament andma konkurentsipoliitikale vajaliku demokraatliku legitiimsuse.
Selleks, et konkurentsikultuuri laiendada üle kogu ühiskonna, peab Euroopa Parlament omama juhtivamat ja aktiivsemat rolli.
Konkurents ühenduses ei ole enam pelgalt paljutõotav haldusdistsipliin, vaid määratu tähtsusega konsolideeritud poliitika ettevõtjate ja avalikkuse jaoks ning üks Euroopa integratsiooni põhialuseid.
Kui soovitakse see täielikult demokraatlikuks muuta, tuleb tugevdada Euroopa Parlamendi rolli, tõsta tema soovituslikku mõjuvõimu ja järelevalve funktsiooni ning tunnistada tema õigust osaleda õigusloomes.
27.2.2007
õiguskomisjon I ARVAMUS
majandus- ja rahanduskomisjonile
rohelise raamatu kohta, mis käsitleb EÜ konkurentsieeskirjade rikkumisest tekkinud kahjude hüvitamist
( 2006/2207(INI) )
Arvamuse koostaja:
Bert Doorn
(*) Komisjonidevaheline tõhustatud koostöö – kodukorra artikkel 47
ETTEPANEKUD
Õiguskomisjon palub vastutaval majandus- ja rahanduskomisjonil lisada oma resolutsiooni ettepanekusse järgmised ettepanekud:
A. arvestades, et konkurentsieeskirjade rikkumise tõttu kahju kandnud tarbijatel ja ettevõtjatel on õigus kahju hüvitamisele;
B. arvestades, et liikmesriikides tagatakse konkurentsieeskirjade täitmine peamiselt avaliku õiguse kaudu ning liikmesriikide lõikes esineb olulisi erinevusi ja tõkkeid, mis võivad olla võimalikele hagejatele takistuseks hüvituse nõudmisel;
C. arvestades, et asutamiselepingu artikkel 85 nõuab komisjonilt asutamislepingu artiklites 81 ja 82 sätestatud konkurentsiõiguse põhimõtete kohaldamise tagamist; arvestades, et asutamisleping sätestab muud õiguslikud alused, mis võivad aidata kaasa nende põhimõtete tulemuslikule kohaldamisele, näiteks artikkel 65, mis võimaldab Euroopa Liidul kõrvaldada piiriülese toimega tsiviilasjade efektiivse menetlemise takistused; ning arvestades, et Euroopa Kohus leiab, et ühenduse eeskirjade puudumisel, mis võimaldaksid kannatanutel siseriiklikus kohtus kahju eest hüvitust nõuda, peab iga liikmesriik omas õigussüsteemis nimetama pädevad kohtud ning sätestama üksikasjaliku menetluskorra hagide suhtes, mida rakendatakse ühenduse õigusest otseselt tulenevate üksikisiku õiguste kaitseks, tingimusel et see kord ei ole ebasoodsam kui sarnaste siseriiklike hagide suhtes kehtiv kord (samaväärsuse põhimõte), ning tingimusel et see ei muuda ühenduse õigusest tulenevate õiguste kasutamist võimatuks või liiga raskeks (tõhususe põhimõte);
D. arvestades, et ELi tsiviilkohtumenetluse arengud, eriti seoses õiguskaitse kättesaadavusega, ei ole olnud sama kiired kui viimased arengud ELi konkurentsiõiguses siseturul;
E. arvestades, et komisjoni mis tahes ettepanek valdkondades, mis ei ole komisjoni ainupädevuses, peab vastavalt asutamislepingule vastama subsidiaarsuse põhimõtetele ja proportsionaalsuse kriteeriumidele;
F. arvestades, et kohtuasjas C-453/99 Courage v Crehan
[2002] EKL I-6297. tegi Euroopa Kohus otsuse, et EÜ asutamislepingu artikli 81 täieliku kohaldamise tagamiseks peab üksikisikutel ja ettevõtjatel olema võimalik taotleda konkurentsi kahjustava või moonutava lepingu või käitumisega tekkinud kahju eest hüvitust;
G. arvestades, et praegused konkurentsieeskirjade rikkumise hüvitusmehhanismid Euroopa tasandil ei taga asutamislepingu artikli 81 täielikku kohaldamist, eriti mis puudutab kannatanuid;
H. arvestades, et paljud liikmesriigid otsivad võimalusi paremini tarbijaid kaitsta, lubades ühishagide esitamist, ning arvestades, et erinev hagide menetlemine võib moonutada konkurentsi siseturul,
1. on seisukohal, et kodanikel ja ettevõtjatel, kes kannavad kahju konkurentsiõiguse rikkumise tõttu, peaks olema võimalus nõuda kahju hüvitamist; lisaks leiab, et selline rikkumine peab olema ametlikult vastava menetlusega tuvastatud ning et kahju kannatanud poole huvid peavad olema otseselt puudutatud;
2. on sellest tulenevalt seisukohal, et liikmesriikide õigussüsteemid peaksid ette nägema tõhusad tsiviilõiguslikud menetlused, mis võimaldaksid nõuda hüvitist konkurentsireeglite rikkumisega tekitatud kahju eest;
3. on seisukohal, et mis tahes komisjoni algatusega anda kannatanutele õigus siseriiklikus kohtus kahju eest hüvitust nõuda peab kaasnema mõju hinnang, millega hinnatakse algatuse õiguslikku alust ja selle vastavust subsidiaarsuse ja proportsionaalsuse põhimõtetele, samuti peab see peegeldama ELi liikmesriikide sajandite vältel arenenud õigussüsteemide vahelist õrna tasakaalu;
4. nõuab tungivalt, et need liikmesriigid, kus kodanikud ja ettevõtjad ei oma veel õigust hüvitust nõuda, kohandaksid vastavalt oma tsiviilkohtumenetlusõigust;
5. nõuab liikmesriikidelt tungivalt, et konkurentsiasutuse poolt eelnevalt tuvastatud rikkumine, kui see on lõplik ja edasikaebuse korral kinnitust leidnud, kujutaks endast tsiviilmenetluses automaatselt prima facie süütõendit samas küsimuses, tingimusel et kostjal on olnud piisavalt võimalust end haldusmenetluse käigus kaitsta;
6. rõhutab samuti, et liikmesriigid peaksid arvestama, et kui on olemas võimalus kasutada kahjude edasisuunamist kaitsena, siis kahjustab see kahju ulatuse ja selle põhjusliku seose leidmist;
7. kutsub komisjoni üles tegema tihedat koostööd liikmesriikide pädevate asutustega, et leevendada piiriüleseid takistusi, mis ei luba ELi kodanikel ja ettevõtjatel esitada liikmesriikides ühenduse konkurentsieeskirjade rikkumise kohta piiriülest hagi; arvab, et komisjon peaks vajadusel võtma selliste takistuste kõrvaldamiseks õiguslikke meetmeid;
8. soovitab, et konkurentsieeskirjade rikkumisest tekkinud kahju hüvitamise nõude esitamise õiguse aegumistähtaeg peatataks alates sellest, kui komisjon või ühe või mitme liikmesriigi konkurentsiasutused alustavad rikkumise uurimise menetlust;
9. lisaks on seisukohal, et konkurentsieeskirjade rikkumisest tekkinud kahju hüvitamise nõuet ei pea esitama erikohtule, kui see pole liikmesriigi menetlusõigusega ette nähtud;
10. on seisukohal, et kavandatavad vahendid peavad täielikult vastama liikmesriigi riiklikule poliitikale, eriti mis puudutab karistuslikku laadi kahjutasu;
11. leiab, et ei ole kohane mugandada ühenduse tasandil siseriiklikke eeskirju asutamiselepingu artiklite 81 ja 82 rikkumisest tuleneva kahju hüvitamist puudutavate tsiviilmenetluste dokumentaalsete tõendite avalikustamise ja tõendamiskohustuse kohta;
12. on lisaks arvamusel, et ühenduse tasandil ei ole vajalik arutada ja ette kirjutada ekspertide määramist, põhjuslikkuse õigusliku nõude selgitamist ja ühishagi võimalust, sest neid elemente võib pidada siseriikliku õigussüsteemi traditsioonis juurdunuiks;
13. on seisukohal, et kuigi lepinguvälistele võlasuhetele kohaldatavat õigust käsitleva määruse projekt (Rooma II) peaks andma rahuldava lahenduse, ei ole see nii, kui konkurentsivastane käitumine mõjutab konkurentsi enam kui ühes liikmesriigis, ning seetõttu tuleks kaaluda erisätte lisamist määrusesse;
14. on seisukohal, et komisjonil ei ole õigust ühepoolselt ja eelnevalt otsustada, millistele turgudele oma konkurentsieeskirjade kohaldamist kaitsvat tegevust suunata, ning et algatusi tuleks ellu viia ainult siis, kui need on saanud Euroopa Parlamendi ja nõukogu poliitilise toetuse.
MENETLUS
Pealkiri
Roheline raamat, mis käsitleb EÜ konkurentsieeskirjade rikkumisest tekkinud kahjude hüvitamist
Menetluse number
2006/2207(INI)
Vastutav komisjon
ECON
Arvamuse esitaja(d) istungil teada andmise kuupäev
JURI 7.9.2006
Tõhustatud koostöö – istungil teada andmise kuupäev
JURI
7.9.2006
Arvamuse koostaja nimetamise kuupäev
Bert Doorn
30.5.2006
Endine arvamuse koostaja
Arutamine parlamendikomisjonis
12.9.2006
3.10.2006
21.11.2006
27.2.2007
Vastuvõtmise kuupäev
27.2.2007
Lõpphääletuse tulemused
+:
–:
0:
21
Lõpphääletuse ajal kohal olnud liikmed
Wolfgang Bulfon, Bert Doorn, Giuseppe Gargani, Lidia Joanna Geringer de Oedenberg, Klaus-Heiner Lehne, Katalin Lévai, Hans-Peter Mayer, Manuel Medina Ortega, Hartmut Nassauer, Aloyzas Sakalas, Diana Wallis, Rainer Wieland, Jaroslav Zvěřina
Lõpphääletuse ajal kohal olnud asendusliige/asendusliikmed
Mladen Petrov Chervenyakov, Adeline Hazan, Barbara Kudrycka, Eva Lichtenberger, Michel Rocard, József Szájer, Jacques Toubon
Lõpphääletuse ajal kohal olnud asendusliige/asendusliikmed (kodukorra art 178 lg 2)
Toine Manders
Märkused (andmed on kättesaadavad ainult ühes keeles)
...
MENETLUS
Pealkiri
Roheline raamat, mis käsitleb EÜ konkurentsieeskirjade rikkumisest tekkinud kahjude hüvitamist
Menetluse number
2006/2207(INI)
Vastutav komisjon loa kinnitamisest istungil teada andmise kuupäev
ECON 7.9.2006
Arvamuse esitaja(d) istungil teada andmise kuupäev
ITRE
7.9.2006
JURI
7.9.2006
IMCO
7.9.2006
Arvamuse esitamisest loobumine otsuse kuupäev
ITRE
20.2.2006
IMCO
13.9.2006
Tõhustatud koostöö istungil teada andmise kuupäev
JURI
7.9.2006
Raportöör(id) nimetamise kuupäev
Antolín Sánchez Presedo
17.1.2006
Endine raportöör / Endised raportöörid
Arutamine parlamendikomisjonis
19.4.2006
21.11.2006
19.12.2006
23.1.2007
Vastuvõtmise kuupäev
27.3.2007
Lõpphääletuse tulemused
+
-
22
18
1
Lõpphääletuse ajal kohal olnud liikmed
Zsolt László Becsey, Pervenche Berès, Sharon Bowles, Udo Bullmann, Ieke van den Burg, David Casa, Jonathan Evans, Elisa Ferreira, José Manuel García-Margallo y Marfil, Jean-Paul Gauzès, Robert Goebbels, Donata Gottardi, Karsten Friedrich Hoppenstedt, Gunnar Hökmark, Sophia in 't Veld, Othmar Karas, Piia-Noora Kauppi, Guntars Krasts, Astrid Lulling, Hans-Peter Martin, Gay Mitchell, Cristobal Montoro Romero, Joseph Muscat, Joop Post, John Purvis, Alexander Radwan, Bernhard Rapkay, Heide Rühle, Manuel Antolín Sánchez Presedo, António dos Santos, Olle Schmidt, Peter Skinner, Cristian Stănescu, Margarita Starkevičiūtė, Ivo Strejček.
Lõpphääletuse ajal kohal olnud asendusliige/asendusliikmed
Harald Ettl, Werner Langen, Klaus-Heiner Lehne, Thomas Mann, Gianni Pittella, Adina-Ioana Vălean.
Lõpphääletuse ajal kohal olnud asendusliige/asendusliikmed (kodukorra art 178 lg 2)
Esitamise kuupäev
10.4.2007
Märkused (andmed on kättesaadavad ainult ühes keeles)
