A6-0432/2007
8.11.2007
RAPORT
Aafrika põllumajanduse edendamine – ettepanek põllumajanduse arendamise ja toiduainetega kindlustatuse kohta Aafrikas
(2007/2231(INI))
Arengukomisjon
Raportöör:
Luisa Morgantini
PE 394.067v02-00
SISUKORD
EUROOPA PARLAMENDI RESOLUTSIOONI ETTEPANEK................................................3
SELETUSKIRI..........................................................................................................................14
PARLAMENDIKOMISJONIS TOIMUNUD LÕPPHÄÄLETUSE TULEMUS.......................20
EUROOPA PARLAMENDI RESOLUTSIOONI ETTEPANEK
Aafrika põllumajanduse edendamise kohta – ettepanek põllumajanduse arendamise ja toiduainetega kindlustatuse kohta Aafrikas
( 2007/2231(INI) )
Euroopa Parlament ,
– võttes arvesse komisjoni 24. juuli 2007. aasta teatist „Aafrika põllumajanduse edendamine.
Ettepanek põllumajanduse arendamise alaseks koostööks mandri ja piirkondlikul tasandil Aafrikas” ( KOM(2007)0440 );
– võttes arvesse 18.–21. juunil 2007. aastal peetud säästvat arengut käsitlevast Berliini teisest Euroopa foorumist tulenevaid kohustusi;
– võttes arvesse komisjoni 27. juuni 2007. aasta teatist Euroopa Parlamendile ja nõukogule „Kairost Lissabonini – ELi-Aafrika strateegiline partnerlus” ( KOM(2007)0357 );
– võttes arvesse komisjoni ja nõukogu peasekretariaadi 27. juuni 2007. aasta ühisdokumenti „Lissabonist järgmise tippkohtumiseni: kuidas tagada uue ELi-Aafrika strateegilise partnerluse edukus”( SEK(2007)0856 );
– võttes arvesse AKV-ELi parlamentaarse ühisassamblee poolt Wiesbadenis 29. juunil 2007. aastal vastu võetud resolutsiooni väiketalupidajate vaesuse vähendamise kohta AKV riikides (AKV-EL/100.011/07/lõplik);
– võttes arvesse 2005. aasta novembris vastu võetud üleaafrikalise parlamendi strateegilist kava aastateks 2006–2010 „Üks Aafrika – üks hääl”;
– võttes arvesse Euroopa Ülemkogu 15.–16. detsembri 2005. aasta kohtumisel vastu võetud ELi strateegiat „EL ja Aafrika: teel strateegilise partnerluse suunas” (ELi Aafrika strateegia)
15961/05 (Presse 367), 19.12.2005. ;
– võttes arvesse Aafrika Liidu komisjoni poolt Accras (Ghana) 26.–28. märtsil 2007. aastal korraldatud Aafrika kodanikuühiskonna organisatsioonidega konsulteerimise tulemusi ning järeldusi ALi ja ELi Aafrika arengu ühisstrateegia kohta
„Aafrika kodanikuühiskonna organisatsioonidega konsulteerimine ALi ja ELi Aafrika arengu ühisstrateegia teemal.
Kohtumise seisukohavõtud ja järeldused.
Aafrika Liidu komisjoni korraldamisel 26.–28. märtsil 2007. aastal Accras (Ghana) toimunud kohtumine.” ;
– võttes arvesse Aafrika nelja piirkondliku talupidajate võrgustiku esindajate poolt Pretorias 25. aprillil 2004. aastal vastu võetud lõppdeklaratsiooni „Talupidajate nägemus põllumajanduse tähendusest Aafrika arengu uuele partnerlusele (NEPAD)”;
– võttes arvesse toiduainetega kindlustatust käsitleva Abuja 2006. aasta detsembri tippkohtumise deklaratsiooni;
– võttes arvesse oma 17. novembri 2005. aasta resolutsiooni Aafrika arengustrateegia kohta
ELT C 280 E, 18.11.2006, lk 475. ;
– võttes arvesse oma 23. märtsi 2006. aasta resolutsiooni majanduskoostöö lepingute (EPA) mõju kohta arengule
ELT C 292, 1.12.2006, lk 121. ;
– võttes arvesse ÜRO aruannet toiduainetega kindlustatuse kohta arengumaades, mille esitas ÜRO eriraportöör ÜRO inimõiguste komisjonile 2002. aasta märtsis;
– võttes arvesse ÜRO aastatuhande tippkohtumisel 2000. aasta septembris vastu võetud aastatuhande arengueesmärke ja eelkõige aastatuhande arengueesmärki, mis käsitleb põhimõtet kaotada äärmine vaesus ja vähendada näljahäda nälgivate inimeste arvu vähendamise abil poole võrra 2015. aastaks;
– võttes arvesse ÜRO peasekretäri aastaaruandeid (viimane pärineb 2006. aasta juulist) ÜRO aastatuhande deklaratsiooni elluviimise kohta;
– võttes arvesse 13. aprillil 1999. aastal Londonis alla kirjutatud toiduabi konventsiooni, mille eesmärk on aidata kaasa maailma toiduainetega kindlustatusele ja parandada rahvusvahelise üldsuse võimet reageerida toiduainetega seotud hädaolukordadele ja muudele arengumaade toiduvajadustele;
– võttes arvesse Euroopa Komisjoni aruannet „Aastatuhande arengueesmärgid 2000–2004” ( SEK(2004)1379 );
– võttes arvesse oma 12. aprilli 2005. aasta resolutsiooni Euroopa Liidu rolli kohta aastatuhande arengueesmärkide saavutamisel
ELT C 33 E, 9.2.2006, lk 311. ja 20. juuni 2007. aasta resolutsiooni aastatuhande arengueesmärkide kohta – vahekokkuvõte
Vastuvõetud tekstid, P6_TA-PROV(2007)0274 . ;
– võttes arvesse 16.–17. detsembri 2004. aasta Euroopa Ülemkogu Brüsseli kohtumise eesistujariigi järeldusi, milles kinnitatakse Euroopa Liidu täielikku pühendumist aastatuhande arengueesmärkidele ja poliitika ühtsusele;
– võttes arvesse nõukogu, nõukogus kokku tulnud liikmesriikide valitsuste esindajate, Euroopa Parlamendi ja komisjoni Euroopa Liidu arengupoliitikat käsitlevat ühisavaldust „Euroopa konsensus” (Euroopa konsensus arengu küsimuses), mis allkirjastati 20. detsembril 2005
ELT C 46, 24.2.2006, lk 1. ;
– võttes arvesse koostöölepingut ühelt poolt Aafrika, Kariibi mere ja Vaikse ookeani piirkonna riikide rühma ning teiselt poolt Euroopa Ühenduse ja selle liikmesriikide vahel, millele on alla kirjutatud Cotonous 23. juunil 2000
EÜT L 317, 15.12.2000, lk 3. , ning mida on muudetud Luxembourgis 25. juunil 2005 allakirjutatud lepinguga, millega muudetakse koostöölepingut
ELT L 209, 11.8.2005, lk 27.
(Cotonou koostööleping);
– võttes arvesse 25. veebruaril 2003. aastal pärast ühtlustamist käsitlevat kõrgetasemelist foorumit vastu võetud Rooma deklaratsiooni ühtlustamise kohta ja 2. märtsil 2005. aastal vastu võetud Pariisi deklaratsiooni abi tõhususe kohta;
– võttes arvesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 18. detsembri 2006. aasta määrust (EÜ) nr 1905/2006, millega luuakse arengukoostöö rahastamisvahend
ELT L 378, 27.12.2006, lk 41. (edaspidi „arengukoostöö rahastamisvahend”);
– võttes arvesse 2005. aastal Gleneagle’i G8 tippkohtumisel võetud kohustusi, mis puudutavad abi suurust, Saharast lõunasse jäävatele Aafrika riikidele antavat abi ja abi kvaliteeti;
– võttes arvesse ÜRO 18. detsembri 1979. aasta konventsiooni naiste diskrimineerimise kõigi vormide likvideerimise kohta;
– võttes arvesse 2002. aasta märtsis Monterreys peetud arengu rahastamist käsitlevat rahvusvahelist konverentsi ja Johannesburgis 2002. aasta septembris toimunud säästvat arengut käsitlevat maailma tippkohtumist;
– võttes arvesse 20. septembri 2004. aasta nälja ja vaesuse vastaseid meetmeid käsitlevat New Yorgi deklaratsiooni, millele on alla kirjutanud 111 riigi valitsust, sealhulgas kõik ELi liikmesriigid;
– võttes arvesse 1996. aasta maailma toidufoorumil võetud kohustust vähendada nälgivate inimeste arvu 2015. aastaks poole võrra;
– võttes arvesse komisjoni teatist „ELi abi: rohkem, paremini ja kiiremini” ( KOM(2006)0087 );
– võttes arvesse komisjoni teatist nõukogule ja Euroopa Parlamendile „Millenniumi arengueesmärkide saavutamise kiirendamine – arengu rahastamine ja abi tulemuslikkus” ( KOM(2005)0133 );
– võttes arvesse põllumajandustootjate organisatsioonide AKV piirkondliku võrgustiku koostatud ja 10. detsembril 2006. aastal avaldatud majanduspartnerluslepingu vahekokkuvõtet ning käimasolevaid majanduspartnerluslepingut käsitlevaid läbirääkimisi;
– võttes arvesse kodukorra artiklit 45;
– võttes arvesse arengukomisjoni raportit ( A6‑0432/2007 ),
A. arvestades, et enamiku Aafrika riikide jaoks on põllumajandus üks suurimaid tegevussektoreid ja et peamine tuluallikas sõltub põllumajanduslikust tootmisest ja sellega seotud tegevustest;
B. arvestades, et komisjoni teatise „Aafrika põllumajanduse edendamine” peamine eesmärk on teha ettepanek, mis käsitleb ELi ja Aafrika (Aafrika Liidu) vahelise Aafrika põllumajanduse arendamise alase koostöö põhimõtteid ja peamisi valdkondi, keskendudes piirkondlikule ja mandri tasandile;
C. arvestades, et nii Euroopa konsensus kui ka ELi Aafrika strateegia kordavad veel kord, et põllumajandus ja maaelu areng on vaesuse vähendamise seisukohast üliolulised;
D. arvestades, et Saharast lõunasse jäävates Aafrika riikides üksi on üle 200 miljoni inimese alatoitumuses, kusjuures kümne aasta taguse ajaga võrreldes on tõus 30 miljonit, ning arvestades, et enamik kõnealuseid inimesi elab maapiirkondades ning nende sissetulek ja toiduainetega kindlustatus sõltuvad põllumajandusest;
E. arvestades, et igaühel on õigus omada juurdepääsu tervislikule, ohutule ja täisväärtuslikule toidule ning igaühe põhiõigus on mitte kannatada nälga;
F. arvestades, et äärmise vaesuse ja nälja kaotamine on ÜRO esimene aastatuhande arengueesmärk;
G. arvestades, et Lissabonis 2007. aasta detsembris peetaval ELi-Aafrika teisel tippkohtumisel kavatsevad riigipead ja valitsusjuhid ELi-Aafrika ühisstrateegia heaks kiita;
H. arvestades, et deklaratsioonis „Maailma toidufoorum: viis aastat hiljem” korratakse kohustust saavutada toiduainetega kindlustatus kõigi jaoks ja jätkata käimasolevaid jõupingutusi nälja kaotamiseks kõikides riikides, kusjuures otsene eesmärk on vähendada alatoitumuses inimeste arvu poole võrra hiljemalt aastaks 2015;
I. arvestades, et Aafrikas elab kuni 80% elanikkonnast maapiirkondades ja 73% Aafrika maaelanikkonnast koosneb elatuspõllumajandusega tegelevatest väiketalupidajatest, kelle elatusvahendite suur osa sõltub toiduainete tootmisest põllumajandustootmise või karjakasvatuse abil;
J. arvestades, et põllumajandus annab töökohti ja elatusvahendeid enam kui 60%le arengumaade tööjõust ja seepärast on maaelu arengu poliitika vaesuse ja nälja vastu tõhusaks võitlemiseks hädavajalik;
K. arvestades, et maakogukonnad on eriti ohustatud konfliktidest, loodusõnnetustest ja teistest katastroofidest;
L. arvestades, et 70% 1,3 miljardist inimesest, kes elavad äärmises vaesuses, on naised ning kogu maailmas on naised jäetud ilma vajalikest võimalustest parandada oma majanduslikke ja sotsiaalseid tingimusi, nagu omandi- või pärimisõigus või juurdepääs haridusele ja töökohtadele;
M. arvestades, et tavapärased finantseerimisasutused kalduvad maapiirkondades laenu mitte andma sellega seotud suurte kulude ja riskide tõttu, samuti ametlike kinnistusametite puudumise tõttu;
N. arvestades, et vastavalt ÜRO teisele maailma veevarude arenguaruandele (2006) elab 75% Aafrika elanikkonnast põuastes või poolpõuastes piirkondades ja ligikaudu 20% aladel, kus on suured iga-aastased kliima kõikumised;
O. arvestades, et kauged maapiirkonnad kannatavad teistest rohkem energiavarustuse, transpordi ja telekommunikatsiooni füüsilise infrastruktuuri puudumise all ning neil on tihti ebapiisavad või ebausaldusväärsed veevarud;
P. arvestades, et vaesusega seonduvad haigused, eelkõige HIV/AIDS, tuberkuloos ja malaaria, on nii märkimisväärse vaesuse üks peapõhjustest kui ka selle tagajärg paljudes Aafrika riikides;
Q. arvestades, et Euroopa valitsusvälised organisatsioonid on aastate jooksul loonud partnerlussuhted maaelanikkonna organisatsioonidega Aafrikas ning selle käigus lihtsustanud dialoogi ja vastastikust mõistmist Euroopa kodanikuühiskonnaga ning saanud olulisi kogemusi väiketalupidamise edendamise valdkonnas;
R. arvestades, et Euroopa Parlament tunnistas oma 6. juuli 2006. aasta resolutsioonis õiglase kaubanduse ja arengu kohta
Vastuvõetud tekstid, P6_TA(2006)0320 . õiglase kaubanduse rolli väiketalupidajate ja väiketootjate elatusvahendite parandamisel arenevas maailmas, kuna see annab jätkusuutliku tootmismudeli koos tootja jaoks tagatud tuluga;
S. arvestades, et praegune majanduspartnerluslepinguid käsitlevate läbirääkimiste protsess on ebasobiv enamiku AKV riikide jaoks ja eelkõige põllumajandussektori jaoks paljudes Aafrika riikides;
T. arvestades, et parlamendid, kes on peamised arenguprotsessis osalejad, peavad olema aktiivselt kaasatud strateegiates ja tegevuskavades, mis mõjutavad nende esindatavat elanikkonda,
1. tervitab eespool nimetatud teatist „Aafrika põllumajanduse edendamine” ja eriti väidet, et „põllumajandus ja maaelu areng on ülimalt olulised vaesuse vähendamiseks ja majanduskasvu stimuleerimiseks”; nõustub seisukohaga, et „selleks et majanduskasvul oleks vaesust vähendav toime, peab see olema laiapõhjaline, suunatud väiketalunikele ja tooma kaasa tõhustatud töövõimalused”, kuid avaldab kahetsust asjaolu pärast, et kõnealune väide esineb vaid lisatud talituste töödokumendis ja mitte teatise tekstis;
2. tervitab Aafrika riikide vaheliste erinevuste tunnustamist, kuna on oluline arvestada erinevuste ja lahknevustega, mis ei eksisteeri mitte ainult piirkondlikul tasandil Aafrikas, vaid ka Aafrika riikide sees;
3. nõustub arvamusega, mida väljendati 2007. aasta jaanuari aruteludokumendis, et: „ ... [kui] Aafrikal on pikk ajalugu, mis on tihti seotud kulukate riigi sekkumistega põllumajandusse, seejuures erinevate tõhususe tasemetega, ka järgnevad liberaliseerimisprotsessid ei ole lõpuleviidud, veenvad ja/või edukad”;
4. nõustub, et konkurentsivõime piirkondlikel ja rahvusvahelistel turgudel on prioriteet; rõhutab selles kontekstis toetuse ja abi andmise tähtsust väiketootjatele, mis võimaldab neile piisava juurdepääsu nimetatud turgudele;
5. rõhutab, kui tähtis on integreerida piirkondlikud turud Aafrikas ja kõrvaldada järk-järgult Aafrika riikide vahelised tõkked, et laiendada turge tootjate jaoks;
6. rõhutab tähtsat rolli, mida EL peaks täitma rahvusvahelistes institutsioonides, näiteks Maailma Kaubandusorganisatsioonis, Rahvusvahelises Valuutafondis ja Maailmapangas, seistes jõuliselt Aafrika riikide õiguse eest kaitsta riiklikke ja piirkondlikke turge Aafrika mandril impordi vastu, mis ohustab hädavajalikke põllumajandustooteid tootvate kohalike tootjate püsimajäämist;
7. väljendab heameelt, et komisjon viis teatise koostamise ajal läbi laialdasi konsulteerimisi;
8. loodab, et selline lähenemisviis ei jää üksikjuhtumiks, vaid moodustab osa mehhanismist, mis võimaldab osaleda kodanikuühiskonnal ja demokraatlikel institutsioonidel Euroopas ja Aafrikas, nagu nõuti eespool nimetatud komisjoni ja nõukogu peasekretariaadi ühisdokumendis „Lissabonist järgmise tippkohtumiseni: kuidas tagada uue ELi-Aafrika strateegilise partnerluse edukus”; nõuab, et komisjon käivitaks parlamentide ja kodanikuühiskonna osalejatega peetavate läbirääkimiste protsessi, milles käsitletakse nende rolli ELi-Aafrika ühisstrateegia rakendamisel ja järelevalves;
9. avaldab sügavat kahetsust rahvusvaheliselt põlu all oleva Robert Mugabe võimaliku osalemise üle ELi-Aafrika tippkohtumisel Lissabonis käesoleva aasta detsembris, kuna tema kohalolek kahjustab demokraatliku valitsemistava teemalise tippkohtumise head tööd;
10. palub Aafrika Liidul tähelepanelikult üle vaadata oma kohustused seoses väärtustega, mis on sätestatud inimõiguste ja rahvaste õiguste Aafrika hartas, mille teerajajaks oli Aafrika Liidu eelkäija Aafrika Ühtsuse Organisatsioon ning millele kirjutas alla ka Zimbabwe;
11. rõhutab valitsuste, kohalike asutuste ning riikide ja piirkondlike parlamentide suurema kaasamise edendamise olulisust põllumajanduspoliitika ja toiduainetega kindlustatusega seotud otsustamisprotsessides ning samuti kodanikuühiskonna suurema osalemise hõlbustamise olulisust; palub selles kontekstis komisjonil toetada piirkondliku ühise põllumajanduspoliitika väljatöötamist ja kohaldamist sidusrühmade tulemuslikul osalemisel;
12. väljendab muret selguse puudumise pärast komisjoni otsustamisprotsessi osas nii ELis kui ka väljaspool ELi (kuna see on seotud Aafrika valitsustega peetavate läbirääkimistega); seetõttu nõuab suuremat läbipaistvust läbirääkimistel, mida komisjon peab Aafrika valitsustega ja mille eesmärk on luua Aafrika põllumajanduse arengu alane ELi ja Aafrika Liidu vaheline koostöö;
13. juhib tähelepanu asjaolule, et ettepanek teha koostööd peamiselt Aafrika mandri ja piirkondlike organisatsioonidega, nimelt Aafrika Liidu komisjoni, Aafrika arengu uue partnerluse ja piirkondlike majandusühendustega peaks samuti hõlmama mehhanisme, mis kaasaks huvirühmad, kohaliku tasandi liikumised ja kodanikuühiskonna, et võimaldada vaestel talupidajatel paremini mõjutada poliitilisi protsesse;
14. avaldab kahetsust asjaolu pärast, et ELi-Aafrika ühisstrateegia probleemid, mis on seotud maaelu arengu ja toiduainetega kindlustatusega Aafrikas, on vaid lühidalt välja toodud; loodab, et see kompenseeritakse sisukama tegevuskavaga, mis kavatsetakse lisada ühisstrateegiale;
15. juhib tähelepanu liikmesriikide ja komisjoni vajadusele tagada, et arenguabi oleks suuremas ulatuses kooskõlastatud ja ühtlustatud, ning üldiselt saavutada viivitamatult kõik teised eesmärgid, mis on püstitatud Euroopa arengukoostöö tõhususe suurendamise protsessi osana;
16. rõhutab, kui tähtis on komisjoni ja liikmesriikide jaoks näidata selgelt ära viis, kuidas abisaajad riigid ja kodanikuühiskond kindlustavad oma arengupoliitika üle täieliku kontrolli, ning võtta kasutusele tulemuslikkuse näitajad, mis võimaldavad riikide ja piirkondlikel parlamentidel ning kodanikuühiskonnal jälgida arenguabi mõju;
17. rõhutab, kui tähtsad on Euroopa tasandil peetavad läbirääkimised, mis hõlmavad (ka arengumaade) tarbijate, tootjate ja valdkonnaorganisatsioonidega arvamuste vahetamist, et tagada agrotööstus- ja töötlemissektorile täisroll, mitte kõrvaline osa;
18. rõhutab vajadust tugevdada teadmistepõhist Aafrika biomajandust ja kutsub seetõttu liikmesriike jagama põllumajanduslikku oskusteavet Aafrika teadlaste ja talupidajatega ning jagama tehnoloogiat ja teisi uuenduslikke meetodeid põllumajandussektoris Aafrika riikidega, et parandada nende konkurentsivõimet ja suurendada põllumajanduse lisandväärtust mandril;
19. rõhutab vajadust järgida Aafrika teadusuuringute ja teadmiste intellektuaalomandi õigusi; palub komisjonil, nõukogul ja liikmesriikidel täiustada Euroopa õigusakte nii, et kasu mõnikord vanadest teadmistest taimede (nt farmaatsiaalase) potentsiaali kohta jõuab tagasi nendeni, kes need rohujuure tasandil avastasid;
20. palub liikmesriikidel näidata igal aastal ja suurima läbipaistvusega ära oma finantskohustused seoses arenguabiga ja summadega, mis on määratud arenguga otseselt mitte seotud algatustele (nagu näiteks võlakergendus) ja mis jäetakse konkreetselt sellise arenguabi kogukulutuste väljaarvutamisest välja, mida saab Majanduskoostöö ja Arengu Organisatsiooni (OECD) arenguabikomitee eeskirjade kohaselt liigitada ametlikuks arenguabiks; juhib sellega seoses tähelepanu asjaolule, et Euroopa Parlament jälgib eriti hoolsalt kõnealuses küsimuses OECD arenguabikomitees toimuvaid arutelusid;
21. nõuab kindlalt, et toiduabipoliitika ja -programmid ei tohi takistada kohalikku ja riikide toiduainete tootmise suutlikkust ega soodustada sõltuvust, kohalike ja siseturgude moonutust, korruptsiooni ning tervisele kahjulike toiduainete (GMOd) kasutamist;
22. kutsub rahvusvahelisi organisatsioone viima ellu poliitikat, mis võtab järk-järgult üle toiduabi koha, edendades toetust kohalikule põllumajandusele ja selle arengut; kui toiduabi kujutab endast ainust alternatiivi, nõuab kindlalt, et sel otstarbel tehtavate tarnete täitmisel eelistataks kohalikke või raskustes oleva riigiga piirnevate alade või piirkondade turge;
23. rõhutab, kui tähtis on suurendada rahastajate poolt maaelu arenguks ja toiduainetega kindlustatuse tagamiseks eraldatud rahalisi vahendeid, ning rõhutab, et Aafrika valitsused peavad arvama põllumajandussektori oma poliitiliste prioriteetide hulka, et saada toetust Euroopa Arengufondist;
24. rõhutab, et ELi erinevate valdkondade poliitika peaks olema sidus oma üldiste eesmärkide osas; nõuab kindlalt, et ELi kaubanduspoliitika ja ühine põllumajanduspoliitika peaksid olema kooskõlas ELi arengupoliitikaga; rõhutab seetõttu vajadust kõrvaldada tariifsed tõkked kõikide põllumajandustoodete (töötlemata ja töödeldud kaupade) puhul, et avada Euroopa turg kiiresti kõikidele Aafrika mandrilt pärit põllumajandustoodetele;
25. kutsub ELi kehtestama ajakava, et kaotada selline põllumajanduse ekspordipoliitika, mis kahjustab arengumaade haavatavaid põllumajandusettevõtteid, ning avaldama teistele rahvusvahelistele osalejatele survet, et nad toimiksid samamoodi;
26. avaldab kahetsust asjaolu pärast, et eespool nimetatud teatises „Aafrika põllumajanduse edendamine” kaubanduse hõlbustamiseks kavandatud toetus põhineb üksnes majanduspartnerluslepingutega pakutud võimalustel; tuletab komisjonile sellega seoses meelde, et kõnealuseid lepinguid ei ole veel allkirjastatud ja nende osas on palju lahkarvamusi;
27. tunnistab, et majanduspartnerluslepingud võivad muutuda oluliseks vahendiks Aafrika kaubanduse ja piirkondliku integratsiooni jaoks, kuid seda üksnes tingimusel, et need on arengusõbralikud, lubades vajaduse korral erandeid ja pikki üleminekuperioode, et omamaised tootjad ja tööstused saaksid kohaneda uue turuolukorraga; palub läbirääkimiste lõpetamise tähtaega edasi lükata ja palub, et uuritaks majanduspartnerluslepingute võimalikke alternatiive riikide puhul, kes neile alla ei kirjuta, ning nõuab igal juhul konkreetsete meetmete vastuvõtmist, et vähendada ohustatud rühmadele majanduspartnerluslepingute poolt avaldatavat mõju;
28. rõhutab, et on vaja rakendada sellist poliitikat, millega võideldakse kohalikku tootmist kahjustavate põllumajanduslike toiduainete impordi vastu ning mille puhul võetakse arvesse Aafrika riikide geograafilist, ajaloolist ja kultuurilist mitmekesisust, suurendades maaelanikkonna ja põlisrahvaste kogukondade tehtud panust vahendite säästlikku haldamisse;
29. avaldab kahetsust asjaolu pärast, et eespool nimetatud teatises „Aafrika põllumajanduse edendamine” on biokütuste turgu käsitletud samaväärselt teiste nišiturgudega, kuna esilekerkiva biokütusetööstuse laienemisel võib samuti olla kahjulik mõju toiduainetega varustamisele, arvestades, et kasvav biomass võtaks põllumajanduslikult tootmiselt ära maa, vee ja muud ressursid; nõustub siiski, et on oluline toetada mahepõllumajandussaaduste turge ning õiglast ja vastastikku kasulikku kaubandust;
30. kordab vajadust arenguabipoliitika ja -programmide järele, mis toetavad iga üksiku rahva õigust luua oma toidustrateegiad ja kaitsta ning reguleerida riigisisest põllumajanduslikku tootmist ja kohalikku turgu;
31. juhib tähelepanu järjekindluse puudumisele eespool mainitud teatises „Aafrika põllumajanduse edendamine”, milles rõhutatakse naiste rolli Aafrika põllumajanduslikus tootmises, kuid ei mainita neid koostöövaldkondi käsitlevas peatükis; juhib siiski tähelepanu asjaolule, et põllumajanduse arendamise meetmed tuleks Aafrikas suunata eelkõige naistele, võttes kasutusele eripoliitika, et tagada nende juurdepääs tootmisressurssidele, eriti seoses maaõigustega, ja kontroll nende üle, suutlikkuse suurendamine, mikroettevõtete rahastamine, paremad elutingimused, toidu- ja tervisealane heaolu, haridus ning aktiivsem osalemine ühiskondlikus ja poliitilises elus;
32. rõhutab vajadust toetada riiklikul ja piirkondlikul tasandil talupidajate, eriti naistalupidajate ühenduste loomist, organiseerimist ja tugevdamist;
33. rõhutab asjaolu, et komisjon jätab tähelepanuta iseenesest ilmselge seiga, et abi tuleks suunata prioriteedina esmajoones vähemsoodsas olukorras rühmadele ja vähemsoodsatesse piirkondadesse (äärepoolsed maapiirkonnad), kus geograafiline isolatsioon ja põllumajanduse tootlikkuse füüsilised piirangud suurendavad kroonilise vaesuse taset;
34. kordab Euroopa riikide vajadust austada kohustust saavutada püsiv rahu kui toiduainetega kindlustatuse eeltingimus ja pidada seega eriliseks prioriteediks rahu edendamist; nõuab tungivalt, et nii põhja kui ka lõunasse jäävate riikide valitsused otsiksid konfliktidele rahumeelseid lahendusi, ning kordab vajadust lõpetada relvade ja jalaväemiinidega kauplemine;
35. rõhutab väikerahastamise vahendite, eriti väikelaenuprogrammide edendamise kui põllumajandussektori majandusliku arengu poliitika olulise osa tähtsust, et anda arvestatav ja tõhus panus vaesuse vastu võitlemisse;
36. kinnitab veel kord, et põllumajandus peab tagama, et vaestel maapiirkondade elanikel oleks võrdne juurdepääs oma maale ja veele ning elatusvahendite jätkusuutlikuks säilitamiseks vajalikele ressurssidele, samuti kontroll nende üle;
37. nõuab, et rahvusvahelisel tasandil toetataks kõigi õigust veele, kuna veevarud on ühine hüve, mida tuleb säilitada eelkõige tulevaste põlvkondade jaoks;
38. kutsub Aafrika valitsusi edendama põllumajandusreforme oma riikides, et võimaldada maapiirkondade elanikkonnale paremat juurdepääsu maale ja tootmisressurssidele, eelkõige maaperekondade puhul, kellel ei ole omandit; nõuab selles kontekstis, et ELi-Aafrika ühisstrateegiale lisatavas tegevuskavas peetaks esmatähtsaks kinnistusametite loomist ja täiustamist ning õigussüsteemide tugevdamist, et kohtud saaksid omandiõigust tõhusalt jõustada;
39. juhib uuesti tähelepanu maa omandiõiguste põhiküsimusele arengupotentsiaali maksimeerimiseks, tunnistades, et omandiõigust tõendavad dokumendid võimaldavad laenata mõistliku intressimääraga raha, mida saab seejärel kasutada ettevõtte loomiseks ja arendamiseks; ning nõuab seetõttu tungivalt, et esmatähtsaks peetaks kinnistusametite loomist ja/või täiustamist ning selliste vahendite tagamist, mis võimaldavad maad kaardistada ja registreerida ning kohtutel omandiõigust jõustada;
40. kutsub Aafrika valitsusi toetama tootmismudelite suuremat mitmekesistamist (et vältida ühe intensiivkultuuri põhiste süsteemide loomist) ja toetama säästlikke tootmismudeleid, mis on paremini kohandatud nende oludele;
41. rõhutab, et biokütuste tootmine on Aafrika riikide põllumajandusele potentsiaalselt suure tähtsusega, kuid kasu keskkonnale sõltub suuresti energiakultuuri liigist ja kogu tootmisahela jooksul kulutatud energiast ning tõeline kasu CO 2 heitkoguste vähendamise mõttes tuleb veel välja selgitada, kusjuures kõige tähtsam on vältida loodusele ja keskkonnale biokütuste tootmise kontrollimatu suurendamisega võimaliku kahju tekitamist;
42. kutsub komisjoni ja liikmesriike töötama välja tõhusama arengupoliitika, mis võimaldab põllumajandussektorit teenindava laiaulatuslikuma põhiinfrastruktuuri (niisutus, elekter, transport, teedevõrk jne) loomist ja olulistele üldkasutatavate teenustele eraldatavate vahendite paremat jaotamist;
43. usub, et väiketalupidajatele tuleb anda kättesaadavat ja sihipärast teavet ning seda tuleks levitada laialt kohalikes keeltes, näiteks maapiirkondade raadiojaamade kaudu, ning rõhutab vajadust töötada välja info- ja sidetehnoloogiad, et vähendada digitaalset lõhet maapiirkondades;
44. rõhutab, et on vaja rakendada sellist poliitikat, mis toetab keskkonna ja loodusressursside majandamisega kokkusobivaid tavasid ja tehnikaid (oluline harmoonilise jätkusuutliku arengu seisukohast) ja tagab, et põllumajandusliku maa ja põllumajanduslike ökosüsteemide eest hoolitsetakse paremini, et vältida praeguse kõrbestumisprotsessi süvenemist;
45. kutsub ELi edendama ÜRO kõrbestumise vastu võitlemise konventsiooni (UNCCD) riiklike tegevuskavade tõhusamat integreerimist Aafrika partnerite riiklikesse arengustrateegiatesse;
46. palub komisjonil seada sisse tõhus koostöö ÜRO Toidu- ja Põllumajandusorganisatsiooni (FAO) ning Põllumajanduse Arendamise Rahvusvahelise Fondiga, mis põhineks nende institutsioonide suhtelistel eelistel põllumajanduse ja maapiirkondade arengu valdkonnas;
47. kutsub rahvusvahelist üldsust ja Aafrika valitsusi võtma ühise kohustuse võidelda HIV/AIDSi pandeemiaga;
48. toetab riikide ja piirkondlikul tasandil tehtavaid jõupingutusi maapiirkondade sidusrühmade ja neid esindavate organisatsioonide kaasamiseks neid puudutavaid poliitikavaldkondi käsitlevate küsimuste üle toimuvasse konsultatsiooniprotsessi; märgib, et suutlikkuse suurendamine maaelanikkonna huvide kaitse inimesekeskse struktuuri loomiseks on nimetatud protsessi jaoks olulise tähtsusega; rõhutab, et väiketalupidamise, peretalunduse ja agroökoloogilise tegevuse toetamine on tähtsaim strateegia, kui tahame vähendada vaesust ja tagada toiduainetega kindlustatuse;
49. rõhutab, et laste tööjõu kasutamine ja väärkasutamine põllumajandustöödel on Aafrikas laialt levinud ja reguleerimata, ning kutsub komisjoni toetama rahvusvahelisi, eriti ÜRO Toidu- ja Põllumajandusorganisatsiooni ning Rahvusvahelise Tööorganisatsiooni jõupingutusi selle olulise probleemiga tegelemisel;
50. nõuab tungivalt koolituse täiustamise meetmete võtmist, et võimaldada noortel inimestel omandada põllumajandusteaduses ja -tehnoloogias kõrgemat haridust ning luua põllumajandusliku eriala lõpetanutele töövõimalusi, peaeesmärgiga vähendada rännet maapiirkondadest linnapiirkondadesse ja ka arengumaadest arenenud riikidesse, ning rõhutab, et see tuleb siduda kohalike omavalitsuste ja asutuste tugevdamisega, et muuta tegelikkuseks territoriaalne juhtimine kohalike kogukondade poolt;
51. nõuab, et ühisstrateegia raames tegeldaks rände algpõhjustega ja pöörataks erilist tähelepanu „ajude äravoolu” küsimusele, ning rõhutab, et kuigi ELi suunduva rände piiramist ei tuleks seada abi tingimuseks, nõuab tungivalt suuremat teadlikkust hiigelsuurest kahjust, mida ränne tekitab Aafrika sotsiaalsele struktuurile, ja selle negatiivsetest tagajärgedest, kuna see pärsib liikumist Aafrika arengupotentsiaali täieliku ärakasutamise suunas;
52. juhib tähelepanu vajadusele edendada kõikehõlmavat lähenemisviisi rändepoliitika valdkonnas, lähtudes Aafrika riikidega solidaarsuse ja kaasarengu põhimõtetest, ning nõuab kohalike ja liikmesriikides paiknevate institutsioonide vahelist tugevamat partnerlust;
53. toetab komisjoni ettepanekut julgustada korduvrännet, et edendada omandatud teadmiste ja kogemuste ringlust, ning toetab kaasarengu alaseid algatusi, et tõhustada ümberasujate kogukondade panust oma päritoluriigi arengusse;
54. soovitab anda täpset teavet Aafrika põllumajandussektori, maaelu arengu ja toiduainetega kindlustatuse toetuseks tehtavast, et suurendada teadlikkust ja sellest tulenevalt rahastajate võetavaid kohustusi;
55. teeb presidendile ülesandeks edastada käesolev resolutsioon nõukogule, komisjonile, liikmesriikide valitsustele ja parlamentidele, Aafrika Liidu komisjonile, Aafrika Liidu täitevnõukogule, üleaafrikalisele parlamendile, AKV ministrite nõukogule ja AKV-ELi parlamentaarsele ühisassambleele.
SELETUSKIRI
1.
Taustteave
2007. aasta jaanuaris vormistas komisjon (arengu peadirektoraat, üksus B2) lõplikult aruteludokumendi „Aafrika põllumajanduse edendamine” ja avas foorumi aruteludeks mitmete osapooltega (nii Euroopas kui ka väljaspool) eesmärgiga lisada dokumenti soovitusi ja ettepanekuid ning koostada esialgselt 2006. aasta lõpuks esitatava Aafrika põllumajandust käsitleva teatise igakülgsem versioon.
Euroopa Parlamendi arengukomisjon (kes on üks arutelusse kaasatud osapooltest) on komisjonile edastanud kriitilise seisukohavõtu, mis põhineb kõnealuse komisjoni teatavate liikmete arvamusel.
Komisjoni 24. juulil 2007. aastal vastu võetud teatises „Aafrika põllumajanduse edendamine” on võetud arvesse mõningaid arengukomisjoni ja teiste konsulteerimisse kaasatud osapoolte esitatud seisukohti.
Arengukomisjon tervitab laiapõhjalist konsulteerimisalast lähenemisviisi ja vastuvõetud meetodeid ning rõhutab kodanikuühiskonna ja teiste huvitatud osalejate koostöö ja kaasatuse edasise parandamise tähtsust.
Teisest küljest ei ole teatis selge selles osas, millal ja millisel foorumil konsulteerib EL ja peab läbirääkimisi kõnealuse lähenemisviisi põhiküsimustes Aafrika Liiduga, ja see ei näe ette ühtegi mehhanismi strateegia kontrollimiseks parlamentide, kohalike asutuste, valitsusväliste organisatsioonide ja kodanikuühiskonna organisatsioonide poolt, eriti Aafrika tasandil.
Lisaks on leitud lahknevusi 24. juuli 2007. aasta teatisele lisatud talituste töödokumendi (mis käsitleb liberaliseerimisprotsesse, abisaajaid ja naiste rolli – küsimused, mille suhtes arvamused lahknevad) ning teatise teksti vahel, kus kõnealuste teemadega seotud sisu on mõningal määral muudetud.
Üks arengupoliitika esmaseid rolle on töötada arengumaadega, et teha koostööd nende oma arengu saavutamise nimel, ja ükski säästva arengu poliitika ei ole edukas ilma osalemist soosiva ja kaasava lähenemisviisita ning kõikide asjaomaste rahvaste ja rühmade kaasamiseta kõnealuse poliitika määratlemisse, rakendamisesse ja hindamisse.
Sellepärast on oluline pühendada aega ja vahendeid, et luua tõeline raamistik kodanikuühiskonna ja kõikide kõnealuse küsimusega seotud eri osalejate osalemise ja dialoogi jaoks.
2.
Põhimõtted ja lähenemisviisid
Vastavalt kõige uuematele andmetele on selge, et aastatuhande arengueesmärkide saavutamine on veel kaugel.
Aafrika on ikka veel üks kõige vaesematest maailma osadest, kuid kõige silmatorkavamad on tohutud kontrastid, mis iseloomustavad seda mandrit: ühelt poolt tohutud loodus- ja inimressursid, teiselt poolt üldine mahajäämus koos erineva arengutasemega eri valdkondades ja piirkondades.
Esilekerkiv ELi-Aafrika ühisstrateegia seab Aafrika omavastutuse ja aastatuhande arengueesmärkide ning säästva arengu ja hea valitsemistava edendamise Aafrika arendamise tugisammasteks.
Kuigi EL on tunnistanud põllumajandussektori tähtsust, on vaja edendada põllumajanduse ja maaelu arengu õige rolli arvesse võtmist riikide endi poliitikas ja arengumaade prioriteetide määratlemisel.
Euroopa arengukonsensuses loetakse vaesuse kaotamist samuti prioriteetseks eesmärgiks ning samal ajal rõhutatakse suurema ja parema abi tähtsust, mille puhul järgitakse keskseid põhimõtteid, nagu omavastutus ja partnerlus, poliitiline dialoog ja sooline võrdõiguslikkus.
Cotonou leping on näide ülemaailmsest partnerlusest, kuna see hõlmab arengustrateegiaid, kaubandussätteid, poliitilist dialoogi, inimõigusi ja head valitsemistava käsitlevaid küsimusi.
Viidates eelkõige põllumajandussektorile, peavad valitsused lisama poliitilise prioriteedina abi, mida AKV riigid võivad oma arendamiseks saada; üheksanda EAFi raames seadsid vaid neli 79st AKV riigist põllumajanduse prioriteediks.
Riikliku arenguabi puhul moodustab Euroopa Liidu panus eraldi 10%, kuid kui lisada liikmesriikide panus, ületab kogusumma poole maailma abist kokku.
Seega on ELi kohustus mitte ainult suurendada rahvusvahelise abi mahtu, vaid ka parandada rahastajate vahelist koordineerimist ja ühtlustamist ning võtta kasutusele strateegiad, mille tema partnerid on välja pakkunud, tagamaks, et abi kasutatakse tõhusamalt ja ülekandekulusid vähendatakse.
Arengu- ja välispoliitikaalaste teemadega tegeldakse ja need lahendatakse nõnda sidusamal moel sobivate institutsioonide loomise ja tugevdamise ning suurema täiendavuse otsimise teel ka parlamente kaasava osalusrolli abil.
Sidusus saab alguse liikmesriikide tasandilt: ELi arengukoostöö eesmärke ei ole võimalik saavutada riigisisesel tasandil arengupoliitika sidususe radikaalse parandamiseta.
Tihti on ebasidusus ELi tasandil liikmesriikide vastuolude peegeldus, kui ülekaalus on konkreetsed riiklikud või rühmade huvid.
Samuti tuleks pöörata suuremat tähelepanu sidususele ELi erinevate poliitikavaldkondade vahel, eelkõige ühise põllumajanduspoliitika ja kaubanduspoliitika vahel.
Käimasolevatel majanduspartnerluslepingu alastel läbirääkimistel on mõju Aafrika riikide võimele tõsta tariife, et kaitsta oma turge madalate hindade eest.
Sellel võivad olla negatiivsed tagajärjed mitte ainult väiketalupidajatele ja esilekerkivale töötlevale tööstusele.
Seega ei tundu õige teatises välja toodud ainus viide majanduspartnerluslepingutele seoses kaubanduse hõlbustamise poliitikaga: majanduspartnerluslepingu alased läbirääkimised ei ole veel lõppenud ja käimasolevaid vaidlusi tuleks arvesse võtta.
Lisaks kohaldatakse kavandatud toetust üksnes võimaluste suhtes, mille tagavad majanduspartnerluslepingud – alternatiivide kohta sätted puuduvad.
3.
Praegused väljakutsed
Arengumaades on praegu igast viiest inimesest üks (st 850 miljonit inimest) alatoidetud.
Maailmas sureb iga päev nälja ja vaesuse kätte 30 000 inimest, enamikel juhtudel lapsed.
Vilets toitumine toob kaasa rohkem kui kuus miljonit surmajuhtumit aastas – arv, mis ületab suuresti AIDSi, malaaria ja tuberkuloosi poolt kokku põhjustatud surmajuhtumite arvu.
Kõige rohkem esineb alatoitumust Saharast lõunasse jäävates Aafrika riikides.
Vaesusest mõjutatud inimeste arv Aafrikas on viimase kümne aasta jooksul kasvanud märkimisväärselt (140 miljoni võrra, st 44% kogu elanikkonnast).
Kuni 80% elanikkonnast elab maapiirkondades ja 73% maapiirkondade elanikkonnast sõltub peatoiduse osas talupidamisest või loomakasvatusest.
Enamik neist on naised, kes moodustavad 52% Aafrika rahvastikust ja aitavad toota (ja turustada) 60–80% kõikidest toiduainetest.
Seega on ilmselt hädavajalik töötada välja sobiv põllumajanduspoliitika, kui tahetakse saavutada aastatuhande arengueesmärke, ja sellise poliitika suunamine eelkõige naistele on sama oluline.
Nälja ja alatoitumuse tõelist põhjust ei tule otsida ressursside nappuses, vaid pigem ebaõiglases viisis, kuidas neid ressursse hallatakse või jaotatakse.
Tegelikkuses on Aafrika manner täis vasturääkivusi ja üldised väited, mis puudutavad mandri olukorda, varjavad suuresti tegelikke erinevusi.
Vaesusest kõige enam mõjutatud piirkondade hulka – kus on väike kooliskäijate arv ja poliitiline marginaliseerumine – kuuluvad kindlasti äärepoolsed maapiirkonnad.
Aafrika põllumajanduse mahajäämusel on mitmeid põhjuseid.
Nende hulka kuuluvad kindlasti Euroopa ja Ameerika Ühendriikide põllumajanduspoliitika , mis, väljendades selgelt ka põllumajandussektoris rahvusvaheliste turgude avamise tähtsust, on samal ajal püstitanud aastaid lõunasse jäävatest riikidest pärit põllumajandustoodete vastu kaitsetõkkeid.
Eksporditoetused ja hinnatoetus on tekitanud põllumajanduslikele kogukondadele tohutuid kulusid ning on teinud kohalikud lõunasse jäävad põllumajandusettevõtted avatuks ebaõiglasele konkurentsile.
Maapiirkondade sissetulekud on madalad ning investeeringute kindlustamine on muutunud üha raskemaks, mistõttu toimub ränne maapiirkondadest linnadesse.
Kõige madalamate sissetulekutega riikide rühm kulutab praegu poole oma kaubandustulust imporditud toiduainetele – suhe, mis on viimase 30 aastaga kahekordistunud.
Arengumaade välisvõla koorem on jätnud nad ilma vahenditest, mida oleks saanud kasutada põllumajandusliku arengu poliitika rahastamiseks.
Seega on toiduainete kättesaadavuse suurendamine seotud tihedalt välisvõla kustutamise ja sellise Euroopa ja Ameerika Ühendriikide poliitika kaotamisega, mis arengumaid kahjustab.
Konfliktid kuuluvad toiduainetega vähese kindlustatuse ja katastroofide peamiste põhjuste hulka, kuna need lõhestavad normaalset toiduainete tootmis-, tarne- ja turustamisprotsessi.
Konfliktide tõttu peavad maainimesed oma maalt lahkuma, et hakata sõduriteks, kelle tõttu saavad inimestest pagulased – kas oma riigis või väljaspool (elades naaberriikide pagulaslaagrites).
Sõjad ja konfliktid leiavad tihti aset just piirkondades, ms juba kannatavad nälja ja toiduainetega vähese kindlustatuse all – äärepoolsetes piirkondades ja piirialadel.
Veelgi tõsisem ja traagilisem küsimus on jalaväemiinid, mis on põhjustanud mitte ainult miljonite inimeste surma, vaid ka tuhandete hektarite maa kaotsimineku, sest see on mineeritud ja muutunud seega põllumajanduslikel eesmärkidel kasutuskõlbmatuks.
Teatises puuduvad viited konfliktide lahendamise kui arengu vajaliku eeltingimuse hädavajalikkusele.
Praegu ohustavad paljude arengumaade toidusüsteemide suveräänsust ja julgeolekut intellektuaalomandiõigusi käsitlevad lepingud, mille üle on peetud läbirääkimisi Maailma Kaubandusorganisatsiooniga (WTO), ja mõju, mida avaldavad lõunasse jäävatele kogukondadele teatavad riikidevahelised biotehnoloogiaettevõtted.
Patenteeritud toiduainete suuremastaabiline kaubanduslikul eesmärgil kasutamine riikidevaheliste ettevõtete poolt on kahjulik kohalikele väiketootjatele ja maapiirkondade perekondadele, kes jäetakse ilma toetus- ja sissetulekuallikatest, mis siiani olid tasuta kättesaadavad.
Kõike seda halvendab veelgi ebasobivate riiklike poliitikasuundade taak.
Paljudes Aafrika riikides moodustavad riiklikud kulutused põllumajandusele vähem kui 10% riigi eelarvest.
Investeeringud haridusse ja valitsuse antav tehniline abi maapiirkondades on samuti ebapiisav.
Riikide poliitika on osutunud ebatõhusaks, eelkõige stiimulid, mida on pakutud selleks, et võidelda rände vastu maalt linnadesse, mille üks põhjustest on viletsad tööhõivealased väljavaated põllumajandussektoris.
Õiglase juurdepääsu puudumine ressurssidele, nagu näiteks maa ja vesi, nende loodusvarade seisundi halvenemine, turulepääsu puudumine ja põllumajanduslikesse teadusuuringutesse ja sellega seotud teenustesse tehtavate investeeringute madal tase on samuti põhjustanud väiketalupidajate tootlikkuse langust.
4.
Ettepanekud
Põllumajandus on sektor, mis suudab rohkem kui teised luua majanduskasvu, mis aitab kõige ebasoodsamas olukorras olevaid elanikkonnarühmi, andes sellega tõelise panuse aastatuhande esimese arengueesmärgi saavutamisse.
Siiski on olemas mitmeid tingimusi, mis peavad selleks täidetud olema: põllumajandusliku arengu strateegia tuleb suunata väiketalupidajate ja multifunktsionaalse põllumajandusliku kodumajapidamise toetamisele, jätkusuutlikule põllumajandusele, mis võitleb edukalt üha enam murettekitava nähtuse – kõrbestumise vastu, ning nende kohalike ning piirkondlike turgude kaitsele ja tugevdamisele, millele tuleks talupidajatele anda samal ajal juurdepääs.
Sõltumatus toiduainetega varustamisel tähendab õigust sellisele toiduainetega varustatusele, mis tugineb väike- ja keskmise suurusega tootmisele, mis võtab arvesse kohalikke põllukultuure ja traditsioonilisi meetodeid, mida kasutatakse talupidamises, loomakasvatuses, kalastamises, turustamises ja maapiirkondade haldamises, kus naised mängivad põhirolli.
Teatises tuleb suuremat rõhku panna mõnedele kriitilise tähtsusega valdkondadevahelistele küsimustele, mis mängivad igas valdkonnas olulist rolli, kuna nad võivad olla konkreetseks takistuseks Aafrika põllumajanduse arengule.
See puudutab naiste kui paljude Aafrika piirkondade peamiste põllumajandustootjate rolli ja sellega seoses piisava tähelepanu juhtimist nende erivajadustele, nimelt juurdepääs tootmisressurssidele ja nende juhtimine.
Naiste majanduslik kaasatus on oluline nende vabaduse ja emantsipatsiooni ning ühiskonna arengu seisukohast.
Seepärast tuleb naistele võimaldada juurdepääs ressurssidele.
Sellega tagatakse, et naised ja nende perekonnad on terved, neil on piisavalt süüa ning nende ja nende laste koolitamine muudab nende endi ja selle kogukonna olukorda, mille sotsiaalsete ja poliitiliste küsimuste lahendamises hakkavad osalema ka naised.
Väikelaen on väga oluline vaesuse vastu võitlemise vahend: väikerahastamine võib aidata toetada maaelu arengu programme, toetudes haavatavate rühmade aitamisele spetsialiseerunud kohalike finantseerimisasutuste kogemustele ja koostööle.
Veel üks määrav tegur on maaküsimus.
Paljudes arengumaades on maa vara, mis kuulub väga vähestele inimestele.
Maapiirkondade perekondadel puudub sageli omandiõigus ja nad peavad töötama renditud maal ja/või maaomanike maal.
Sellepärast tuleb toetada põllumajandusreformi protsesse, mis võimaldavad maaelanikel maad soetada.
Kõrbestumise probleem on seotud otseselt nälja probleemiga.
Doonorriigid ja kohalikud omavalitsused peavad tegutsema, et parandada veevarusid ja võidelda muldade vaesumise vastu.
Veevarusid tuleks nõuetekohaselt reguleerida ja õiglasemalt jaotada tagamaks, et sellel väikesel hulgal inimestel, kes neid varusid haldavad, ei oleks võimalik sellest kasu saada.
Vee nappus või halb kvaliteet Aafrikas on kahjulik nii toiduainetega varustatuse kui ka inimeste tervise seisukohast.
Põhiinfrastruktuuri, riiklike ehitustööde ja avalike teenuste puudus takistab arengut, majanduskasvu ja nii inim- kui ka sotsiaalset arengut Aafrikas.
Põllumajandussektoris puudub stabiilse kasvu võimalus, kui seal ei ole kindlat veevõrku, energia- ja transpordiinfrastruktuuri.
Rahastajad peavad tagama, et infrastruktuurile eraldatavaid vahendeid jaotatakse paremini, samal ajal kui valitsused ja kogukonnad peavad olema suuremas ulatuses kasvuprotsessi kaasatud.
Üks vaidlusalune küsimus on seotud toiduabiga , mis ei jõua tihti õigeaegselt kohale, ei jõua kõige suuremat puudust kannatavate inimesteni, pärsib kohalikku tootmist või on seotud põhjapoolkeral toodetud toiduainete ülejääkidega.
Mõnikord saadetakse toiduaineid, mille müügiaeg on möödas või mis sisaldavad GMOsid.
Mõned doonorriigid kasutavad toiduabi poliitilise relvana, andes seda riikidele, kes osutuvad sobivateks ja kes juhinduvad nende poliitikast.
Vastavalt 1996. aasta Rooma deklaratsioonile on sellele allakirjutanud riigid kohustatud pidama kinni järgmisest sättest: „Toitu ei tohi kasutada poliitilise või majandusliku surve vahendina”.
Lõpetuseks – komisjon ei rõhuta HIV/AIDSi vastu võitlemise tähtsust, kuigi see hoiaks ära nende vanuserühmade vähenemise, kellel on parim potentsiaal teha tehnoloogiaalaseid edusamme (eriti noored), kuna maapiirkondade elanike haridustaseme parandamine on Aafrika tehnoloogialõhe täitmiseks kriitilise tähtsusega eeltingimus.
Tervis ja põllumajandus on tihedalt seotud: hea tervis mõjutab põllumajandust sellega, et suurendab inimeste töövõimet ja võimet toota, et teenida korralikke elatusvahendeid maapiirkondades.
HIV/AIDS mõjutab eelkõige kõige paremas tööeas inimeste rühmi, mis väljendub kõige hävitavamal moel kogukonna tasandil ning sellel on suur mõju toiduainetega kindlustatusele Saharast lõunasse jäävates Aafrika riikides.
Lisaks ei ole komisjon piisavalt rõhutanud noorte talupidajate ja maakogukondade tulevaste juhtide konkreetseid vajadusi, peamiselt nende maapiirkondades hoidmise strateegiate seisukohast: noored inimesed etendavad keskset rolli Aafrika sotsiaal-majanduslikus arengus ja sellepärast on hädavajalik tõsta noorte inimeste huvi põllumajanduse vastu ning samuti vähendada rändevoogusid maapiirkondadest.
PARLAMENDIKOMISJONIS TOIMUNUD LÕPPHÄÄLETUSE TULEMUS
Vastuvõtmise kuupäev
5.11.2007
Lõpphääletuse tulemused
+:
–:
0:
13
Lõpphääletuse ajal kohal olnud liikmed
Margrete Auken, Thijs Berman, Josep Borrell Fontelles, Danutė Budreikaitė, Nirj Deva, Alain Hutchinson, Maria Martens, Luisa Morgantini, Pierre Schapira, Frithjof Schmidt
Lõpphääletuse ajal kohal olnud asendusliige/asendusliikmed
John Bowis, Manolis Mavrommatis, Anders Wijkman
Lõpphääletuse ajal kohal olnud asendusliige/asendusliikmed (kodukorra art 178 lg 2)
