13.9.2011 B7-0517/2011 RESOLUTSIOONI ETTEPANEK komisjoni asepresidendi ning liidu välisasjade ja julgeolekupoliitika kõrge esindaja avalduse alusel
vastavalt kodukorra artikli 110 lõikele 2
Olukord Liibüas
Daniel Cohn-Bendit
,
Hélène Flautre
,
Franziska Katharina Brantner
fraktsiooni Verts/ALE nimel
PE472.698v01-00 B7‑0517/2011 Euroopa Parlamendi resolutsioon olukorra kohta Liibüas
Euroopa Parlament ,
– võttes arvesse ÜRO Julgeolekunõukogu 26. veebruari 2011. aasta resolutsiooni 1970/2011 ja 17. märtsi 2011. aasta resolutsiooni 1973/2011,
– võttes arvesse ELi ja Liibüa raamlepingu üle peetavate läbirääkimiste peatamist 22. veebruaril 2011,
– võttes arvesse välisasjade nõukogu 18. juuli 2011. aasta järeldusi Liibüa kohta,
– võttes arvesse rahvusvahelise kontaktrühma konverentsi, mis toimus 1. septembril 2011. aastal Pariisis,
– võttes arvesse oma varasemaid resolutsioone Liibüa kohta, eelkõige 10. märtsi 2011. aasta resolutsiooni ja 20. jaanuari 2011. aasta soovitust,
– võttes arvesse komisjoni asepresidendi ning liidu välisasjade ja julgeolekupoliitika kõrge esindaja 13. septembri 2011. aasta avaldust Liibüa kohta,
– võttes arvesse kodukorra artikli 110 lõiget 2,
A. arvestades, et ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioon 1973 võeti vastu pärast julmi repressioone rahumeelsete meeleavaldajate vastu, sealhulgas jämedaid ja süstemaatilisi inimõiguste rikkumisi ning Liibüa režiimi suutmatust toimida vastutustundlikult ja järgida rahvusvahelist õigust, et kaitsta Liibüa elanikkonda;
B. arvestades, et riigid, kes soovivad nimetatud resolutsiooni ellu viia, on moodustanud koalitsiooni; arvestades, et need volitused võttis teises etapis üle NATO; arvestades, et NATO juhitud õhurünnak Odyssey Dawn jätkub niikaua, kui on vaja kaitsta Liibüa tsiviilelanikkonda;
C. arvestades, et paljud riigid on juba tunnustanud Liibüa rahvuslikku üleminekunõukogu ning paljud kavatsevad seda teha;
D. arvestades, et rahvusvaheline kontaktrühm kohtus 1. septembril 2011. aastal Pariisis, et töötada välja kava tulevase ajutise valitsuse moodustamiseks ja tegevuskava täisväärtuslike demokraatlike institutsioonide loomiseks;
E. arvestades, et EL vabastas 1. septembril 2011. aastal 28 Liibüa ettevõtte, sealhulgas naftaettevõtete külmutatud varad, et varustada ajutist valitsust ja Liibüa rahvast rahaliste vahenditega ning aidata Liibüa rahvuslikul üleminekunõukogul kohe algust teha riigi taastamise ja ülesehitamisega;
F. arvestades, et Rahvusvaheline Kriminaalkohus andis 27. juunil 2011. aastal välja kolonel Gaddafi ja kahe tema pereliikme vahistamismääruse väidetavate inimsusevastaste kuritegude eest, mille nad on toime pannud rahva ülestõusu algusest saadik;
G. arvestades, et EL on andnud humanitaarabi rohkem kui 152 miljoni euro ulatuses ning pärast 1. septembril 2011. aastal toimunud rahvusvahelise kontaktrühma konverentsi teatas kõrge esindaja ja asepresident, et ELi strateegia Liibüa suhtes põhineb humanitaarabi, tsiviilelanikkonna julgeoleku ning Liibüa majandusliku ja poliitilise süsteemi reformi tagamisel;
H. arvestades, et ÜRO Pagulaste Ülemvoliniku Ameti hinnangul on Liibüa repressioonide algusest saadik 1500 Liibüa põgenikku hukkunud katsel ületada Vahemerd, et jõuda Euroopasse;
1. väljendab solidaarsust ja toetust Liibüa rahva revolutsioonile; kutsub kõrget esindajat ja asepresidenti üles töötama välja tõelise, tõhusa ja usaldusväärse ühisstrateegia Liibüa suhtes ning kutsub ELi liikmesriike üles seda strateegiat ellu viima ja hoiduma ühepoolsetest meetmetest või algatustest, mis võiksid strateegiat kahjustada; nõuab tungivalt, et EL suurendaks humanitaarabi, et reageerida Liibüa elanikkonna uutele vajadustele, eelkõige Tripolis ja teistes kõige rohkem kannatada saanud linnades, sealhulgas aidata tagada puhta vee, arstiabi ja ravimite kättesaadavus;
2. kutsub kõrget esindajat ja asepresidenti, nõukogu ja komisjoni üles edendama senisest enam suhteid rahvusliku üleminekunõukoguga ning abistama Liibüa uusi ametivõime ühtse, demokraatliku ja pluralistliku Liibüa ülesehitamisel, kus inimõigused, põhivabadused ja õigus oleks tagatud kõikidele Liibüa kodanikele ning võõrtöötajatele ja põgenikele; kutsub eelkõige ELi üles andma abi, et abistada eriti rahvuslikku üleminekunõukogu valimisteks ja põhiseaduse väljatöötamiseks valmistumisel, mis peaksid toimuma järgneva 18 kuu jooksul; rõhutab eelkõige, et nõuetekohast tähelepanu tuleb pöörata naiste ja naisorganisatsioonide osalusele uute ja demokraatlike struktuuride ülesehitamisel;
3. rõhutab, et rahvuslik üleminekunõukogu keeldub mis tahes rahvusvaheliste rahuvalvejõudude riiki lubamisest, kui on lõppenud sõjaline konflikt tema relvajõudude ja Gaddafile ustavate vägede vahel; väljendab heameelt ÜRO peasekretäri Ban Ki-mooni avalduse üle, milles ta rõhutas, et ÜRO peab võtma juhtohjad, et suunata rahvusvahelisi pingutusi seoses Liibüa uuele valitsusele abi andmisega paljudes riigi ülesehitamise valdkondades;
4. kutsub kõrget esindajat ja asepresidenti, komisjoni ja ELi liikmesriike üles andma ÜRO egiidi all abi, et kujundada ümber Liibüa julgeolekusektor, sealhulgas politsei ja relvajõud ning desarmeerida, demobiliseerida ja taasintegreerida endised võitlejad, kaasa arvatud registreerida võitlejate relvad ning tugevdada koostöös naaberriikidega kontrolli relvade salakaubaveo üle; on sügavas mures võitlejate ja tsiviilisikute valduses olevate hulgaliste relvade pärast, mis seavad ohtu elanikkonna, eelkõige selliste haavatavate rühmade elu, nagu naised ja lapsed;
5. kutsub ELi liikmesriike üles taotlema ÜRO Julgeolekunõukogult luba vabastada Liibüa külmutatud varad, et aidata rahvuslikul üleminekunõukogul riiki juhtima asuda, mis on praegusel üleminekuperioodil oluline; soovib, et rahvuslik üleminekunõukogu peaks kinni kohustusest hallata varasid vastutustundlikult ja läbipaistvalt, pidades silmas Liibüa rahva huve;
6. võtab teadmiseks teated sellest, et mässajad on Gaddafi tundmatus kohas ümber piiranud ning nõuab tungivalt, et rahvusliku üleminekunõukogu võitlejad ei hukkaks diktaatorit ja tema sugulasi, vaid tooksid nad kohtu ette; kordab sellega seoses oma kindlat vastuseisu surmanuhtlusele igas olukorras olenemata kuriteo iseloomust ning kutsub rahvuslikku üleminekunõukogu üles tegema igakülgset koostööd Rahvusvahelise Kriminaalkohtuga ja andma kohtule välja kinnipeetud isikud, kelle suhtes on Rahvusvaheline Kriminaalkohus välja andnud vahistamismääruse, kooskõlas julgeolekunõukogu resolutsiooniga 1970 ja rahvusliku üleminekunõukogu kohustusega, mille ta võttis Rahvusvaheline Kriminaalkohtu prokuratuuri ees 2011. aasta aprillis;
7. kutsub kõrget esindajat ja asepresidenti üles andma rahvuslikule üleminekunõukogule abi ja toetust tõelise lepitusprotsessi algatamisel kõikide Liibüa ühiskonna kihtide vahel; kutsub kõrget esindajat ja asepresidenti üles saatma Liibüasse vahendamisele ja dialoogi pidamisele spetsialiseerunud eksperte ja koolitajaid, et abistada rahvuslikku üleminekunõukogu ja teisi Liibüa osalejaid;
8. kutsub kõiki rahvusliku üleminekunõukogu relvajõude üles järgima sõjavangide, eelkõige Gaddafi allesjäänud sõdurite ja palgasõdurite kohtlemisel rahvusvahelist humanitaarõigust; nõuab tungivalt, et rahvuslik üleminekunõukogu vabastaks viivitamata Aafrika võõrtöötajad ja mustanahalised liibüalased, kes peeti meelevaldselt kinni seetõttu, et neid peeti Gaddafi teenistuses olevateks palgasõduriteks, ning et kuritegude toimepanijad toodaks sõltumatu kohtu ette;
9. kutsub rahvuslikku üleminekunõukogu üles kaitsma ja abistama tuhandeid Sahara-taguse Aafrika migrante, kes kannatavad ahistamise all pelgalt oma nahavärvi tõttu, ning tagama Rahvusvahelise Migratsiooniorganisatsiooni keskustes, eelkõige Sirtes kinnipeetavate migrantide evakueerimise; kutsub sellega seoses kõrget esindajat ja asepresidenti üles andma rahvuslikule üleminekunõukogule ELi abi vahendamisel, et tegeleda selle pakilise probleemiga inimõiguste ja humanitaarabi standardite kohaselt; kutsub ELi liikmesriike üles asustama ümber endiselt Tuneesia ja Egiptuse piiril asuvates laagrites elavad põgenikud, kes põgenesid konflikti eest ja kelle elu oleks Liibüasse tagasipöördumisel ohus;
10. kutsub rahvuslikku üleminekunõukogu üles järgima sisemaises mäetööstuses kõrgeid läbipaistvuse standardeid, et Liibüa loodusvaradest saaksid kasu kõik Liibüa elanikud, ning eelkõige täitma mäetööstuse läbipaistvust käsitleva algatuse nõudmisi; on mures rahvusliku üleminekunõukogu ja Prantsusmaa vahel 35% Liibüa nafta ja gaasi müügiks sõlmitud väidetava kokkuleppe pärast;
11. tuletab meelde, et ELi liikmesriigid, nagu Itaalia, Belgia, Bulgaaria, Portugal, Prantsusmaa, Saksamaa ja Ühendkuningriik on Gaddafi režiimile eksportinud palju relvi; tuletab meelde, et relvade eksport oli vastuolus enamikuga Euroopa Liidu relvaekspordi toimimisjuhendi kaheksast kriteeriumist; kutsub sellega seoses kõrget esindajat ja asepresidenti ning nõukogu üles võtma rangeid meetmeid, et kõik liikmesriigid järgiksid toimimisjuhendit täies ulatuses;
12. väljendab heameelt selle üle, et Ühendkuningriik on algatanud uurimise väidetava teabevahetuse kohta Briti salateenistuse ja Gaddafi režiimi vahel; kutsub kõiki asjaomaseid liikmesriike üles järgima seda eeskuju ning algatama sõltumatuid uurimisi seoses mõne Euroopa riigi salateenistuse väidetava kaasosalusega piinamisel, kuna need võisid Gaddafi režiimiga LKA vangide erakorralise üleviimise programmi raames koostööd teha;
13. teeb presidendile ülesandeks edastada käesolev resolutsioon nõukogule, komisjonile, Euroopa välisteenistusele, liidu välisasjade ja julgeolekupoliitika kõrgele esindajale ning komisjoni asepresidendile, liikmesriikide parlamentidele ja valitsustele, Liibüa rahvuslikule üleminekunõukogule, ÜRO Julgeolekunõukogule, ÜRO Peaassambleele, ÜRO inimõiguste nõukogule, Araabia Liigale ja Aafrika Liidule.
