P6_TA(2007)0348
Euroala (2007)
A6-0264/2007
Euroopa Parlamendi 12. juuli 2007. aasta resolutsioon 2007. aasta euroala aruande kohta ( 2007/2143(INI) )
Euroopa Parlament
, –
võttes arvesse komisjoni teatist, mis puudutab iga-aastasi märkusi euroala kohta 2007. aastal ( KOM(2007)0231 );
–
võttes arvesse komisjoni 7. mai 2007. aasta kevadisi majandusprognoose;
–
võttes arvesse oma 26. aprilli 2007. aasta resolutsiooni riigi rahanduse kohta majandus- ja rahaliidus 2006. aastal Vastuvõetud tekstid, P6_TA(2007)0168 .
;
–
võttes arvesse oma 15. veebruari 2007. aasta resolutsiooni Euroopa majanduse olukorra kohta: ettevalmistav raport 2007. aasta majanduspoliitika üldsuuniste kohta Vastuvõetud tekstid, P6_TA(2007)0051 .
;
–
võttes arvesse oma 15. veebruari 2007. aasta resolutsiooni energiahinna tõusu makromajandusliku mõju kohta Vastuvõetud tekstid, P6_TA(2007)0054 .
;
–
võttes arvesse oma 1. juuni 2006. aasta resolutsiooni euroala laienemise kohta ELT C 298 E, 8.12.2006, lk 249.
;
–
võttes arvesse oma 14. märtsi 2006. aasta resolutsiooni Rahvusvahelise Valuutafondi strateegilise hindamise kohta ELT C 291 E, 30.11.2006, lk 118.
;
–
võttes arvesse Euroopa Keskpanga (edaspidi "EKP") 2006. aasta aruannet;
–
võttes arvesse EKP 2007. aasta märtsi aruandeid finantsintegratsiooni kohta Euroopas;
–
võttes arvesse kodukorra artiklit 45;
–
võttes arvesse majandus- ja rahanduskomisjoni raportit ( A6-0264/2007 ),
A.
arvestades, et euroala SKT, mis 2005. aastal oli 1,4 %, suurenes 2006. aastal 2,7 %, mis on alates 2000. aastast parim tulemus, samas kui inflatsioonimäär oli 2,2 %, jäädes 2005. aastaga võrreldes muutumatuks;
B.
arvestades, et eelarvepuudujääk, mis 2005. aastal oli 2,5 % SKTst, langes 2006. aastal 1,6 %ni SKTst;
C.
arvestades, et tööpuuduse tase langes 2006. aasta lõpuks 7,6 %ni, mis on viimase 15 aasta madalaim tase;
D.
arvestades, et euroalasse kuulumine tugevdab liikmesriikide vastastikust majanduslikku sõltuvust ning eeldab majanduspoliitika paremat kooskõlastamist, et parandada struktuurilised nõrkused, võtta vastu edasised väljakutsed ja kohandada euroala üha enam globaliseerunud majandusega;
E.
arvestades, et euroala on maailmamajanduse stabiilsuse peamine tegur,
Makromajanduslik areng
1.
tunneb heameelt 2006. aastal kasvu ja tööhõive osas saavutatud soodsa majandusliku arengu üle, mille tulemusena on loodud 2 miljonit uut töökohta ja eelarvepuudujäägid on vähenenud; juhib siiski tähelepanu asjaolule, et tööpuuduse kõrge tase ja vähene osalemine tööturgudel ei võimalda Euroopal edukalt vastata praegustele ja tulevastele väljakutsetele maailmamajanduses;
2.
tuletab sellega seoses meelde, et asutamislepingu artiklis 111 antakse vastutus vahetuskursipoliitika eest nõukogule, täpsustamata vahendeid selle volituse kasutamiseks; kutsub eurogruppi, nõukogu ja EKPd üles kasutama oma vastavaid volitusi täies ulatuses;
3.
märgib, et osaliselt on taastumisele kaasa aidanud struktuuriline tõhustamine, ning tunneb heameelt tööviljakuse kiirema kasvu üle; on siiski seisukohal, et on liiga vara teha kindlaid järeldusi selle kohta, kas taastumise iseloom on pigem tsükliline või struktuurne; nõuab selles osas ettevaatlikku lähenemist;
4.
tunneb heameelt selle üle, et euroala liikmed on teinud kooskõlastatud jõupingutusi ülemäärase eelarvepuudujäägi korrigeerimiseks vastavalt uuendatud stabiilsuse ja kasvu paktile; rõhutab asjaolu, et komisjoni hinnangul on euroalal tervikuna korrigeerimise kvaliteet paranenud, sest vähem tuginetakse ühekordsetele meetmetele ja vähenenud on riiklikud kulutused; rõhutab eriti, et eelkõige ülemäärase eelarvepuudujäägiga riikides konsolideerimiseks tehtavate jõupingutuste ühendamine koos parema majandusarenguga on vähendanud euroala eelarvepuudujääki 2006. aastal 1,6 %ni SKTst võrreldes 2,5 %ga SKTst 2005. aastal;
5.
rõhutab, et tugev fiskaalpoliitika on püsiva kasvu ja töökohtade loomise eeltingimus, sest madal eelarvepuudujääk ja valitsemissektori võlg soodustavad väikseid ja stabiilseid inflatsiooniootusi ning aitavad säilitada madalaid intressimäärasid; hoiatab aastatel 1999–2001 tehtud poliitiliste vigade kordamise eest; nõuab seetõttu praeguse hoogsa kasvu kasutamist kahel viisil järgmistel eesmärkidel: puudujääkide kõrvaldamiseks ja ülejääkide kogumiseks, mis vähendaks võlgade taset, ning riigi rahanduse kvaliteedi parandamiseks, investeerides rohkem haridusse, kutseõppesse, infrastruktuuri, teadustegevusse ja innovatsiooni, mis aitaks vastu võtta elanikkonna vananemisest tulenevaid väljakutseid; tervitab sellega seoses asjaolu, et 20. aprillil 2007. aastal võttis eurogrupp vastu euroala liikmesriikide fiskaalpoliitika suunised, meenutades kohustust konsolideerida soodsal ajal aktiivselt riigi rahandust ning kasutada ootamatuid lisatulusid puudujäägi ja võla vähendamiseks;
6.
rõhutab ohte, mida tekitab tsüklilisust soodustava poliitika järgimine mõnedes liikmesriikides; võtab teadmiseks eelarve konsolideerimiseks tehtud jõupingutused, mida on täheldatud euroalal tervikuna; rõhutab siiski, et kohustus saavutada keskpika perioodi eesmärk, nagu on täpsustatud uuendatud stabiilsuse ja kasvu paktis, nõuab liikmesriikidelt soodsatel aegadel ülejäägi saavutamist; usub, et jõupingutusi konsolideerimiseks tuleb tugevdada muu hulgas tulevast demograafilist väljakutset silmas pidades; märgib, et uuendatud stabiilsuse ja kasvu pakt nõuab selgelt eelarve konsolideerimist majandustsükli jooksul; märgib, et eelarvega seotud menetlusi või arvväärtusi puudutavad eeskirjad ja sõltumatud eelarveasutused toetavad eelarve konsolideerimist ja aitavad vältida tsüklilisust soodustavat poliitikat;
7.
võtab teadmiseks EKP 2006. aasta otsuse intressimäärade edasise tõstmise kohta; märgib, et kuigi inflatsioon jäi energiahindade tõusule vaatamata stabiilseks, on rahaagregaadi M3 kasvumäär alates 2001. aastast süstemaatiliselt ja suurel määral ületanud 4,5 % suurust kontrollväärtust ilma inflatsiooni kiirendamata; palub EKP-l selgitada paremini selle lahknevuse põhjusi ning seda, kas tegu on märgiga suurenevast likviidsusest, mis võib edaspidi inflatsiooni hoogustada, või muude tegurite, näiteks finantsturgude süvenemise, rahanduslike uuenduste ja euro rahvusvahelise rolli suurenemise tulemusega;
8.
märgib, et varade hinnatõus kiireneb, eelkõige kinnisvarasektoris, mis võib olla elujõulise majanduse korral tavapärane nähtus, kuid mis suurendab ka jõuliste kohanduste tõenäosust; on seisukohal, et kiirenev varade hinnatõus suurendab vastava suundumusega liikmesriikides vajadust ettevaatliku fiskaalpoliitika järele ning ka sellise tasakaalustamatuse ennetamisele suunatud riikliku struktuuripoliitika ja sealhulgas tõhusamate usaldatavusnormatiivide järele; palub liikmesriikide seadusandjatel ja reguleerivatel asutustel hinnata hoolikalt kinnisvaraturu arengut; juhib tähelepanu diferentseeritud lähenemisviisile, mis võtab arvesse liikmesriikide konkreetset olukorda majanduskasvu ja eelarve osas;
9.
märgib, et euro vahetuskursi nominaalne tõus 11,4 % võrra USA dollari, 12,4 % võrra Jaapani jeeni ja 8 % võrra Hiina jüaani suhtes tõi 2006. aastal kaasa üksnes väikese, 3,5 % suuruse reaalse efektiivse vahetuskursi kallinemise ning seni ei ole see euroala tasandil eksporti ja majanduskasvu kahjustanud; märgib siiski, et need mõjud erinevad liikmesriigiti, olenevalt nende majandusstruktuuridest ja sellest, kui paindlikult reageerib nende reaalsektor vahetuskursi muutustele; kutsub liikmesriike üles võtma meetmeid oma kohanemisvõime suurendamiseks; rõhutab vajadust võtta arvesse mõju, mida intressimäärade edaspidine suurenemine võib avaldada euro vahetuskursile ja Euroopa majanduse konkurentsivõimele;
Majandus- ja rahaliidu (EMU) toimimine
10.
on seisukohal, et majanduskasvu, inflatsiooni, reaalse vahetuskursi ja tööhõive suundumuste erinevus liikmesriikides võib kajastada erinevaid arenguid, näiteks demograafilisi suundumusi, struktuurireformide edenemise erinevat kiirust, erinevaid kasvupotentsiaale ja järelejõudmise protsesse; rõhutab siiski, et mõnede liikmesriikide suur jooksevkonto puudujääk annab tunnistust erinevatest suundumustest konkurentsivõime osas ning et kõnealuseid erinevusi võib selgitada liikmesriikide erinevate majanduspoliitiliste lähenemisviisidega;
11.
märgib, et euroala majanduskeskkondade rahvusvahelise konkurentsivõime taseme erinevused tulenevad osaliselt ühiku tööjõukulude erinevatest suundumustest, mis peegeldavad erinevaid arenguid tootlikkuse ja palgadünaamika osas; märgib, et viimastel aastatel on palkade tõus jäänud allapoole tootlikkuse kasvu taset; rõhutab vajadust majanduskasvu eeliste õiglasema jaotamise järele; kutsub aktsionäre ja ettevõtete juhte üles säilitama vastutustundlikku poliitikat ettevõtete tippjuhtkonna palgapakettide ja preemiate osas, mis kalduvad ebaproportsionaalselt suurenema võrreldes tavapärase palgatasemega ning annavad seega valesid signaale ja vähendavad toetust vastutustundlikule palgapoliitikale; märgib, et madal inflatsioon on samuti oluline tegur, mis mõjutab ühiku tööjõukulude soodsat arengut;
12.
nõuab sellega seoses kauba- ja teenusteturgude täiendavat integreerimist, et saada üle EMU turu praegusest killustumisest liikmesriikide turgudeks ja saavutada osalevate majanduskeskkondade majandustsüklite suurem sünkroonsus;
13.
märgib, et euro saab oma tugevust ja usaldusväärsust rahvusvahelistel finantsturgudel pikaajaliselt säilitada vaid siis, kui jätkub euroala liikmesriikide lähenemine kõigis rahalise stabiilsusega seotud valdkondades; nõuab tungivalt, et euroala liikmesriigid ja eelkõige sotsiaalpartnerid teeksid sellega seoses suuremaid jõupingutusi ning parandaksid tootlikkuse arengut, mis on samuti oluline Lissaboni strateegia eesmärkide saavutamiseks;
14.
tuletab meelde, et EKP rahapoliitika ei saa kunagi olla ideaalselt kohandatud mõne konkreetse liikmesriigi olukorrale; märgib, et kiire kasvuga riikides on inflatsioon struktuurselt kõrgem ja reaalintressimäärad madalamad või isegi negatiivsed; peab selliseid olukordi ühisele rahaliidule omaseks ning nõuab stabiilsuse säilitamiseks tugevat fiskaalpoliitikat, eelkõige seoses vajadusega võtta tarvitusele ettevaatusabinõusid demograafiliste väljakutsete vastu;
15.
märgib, et lõtv fiskaalpoliitika koos intressimäärade tõusust ja vahetuskursi tugevnemisest ajendatud piirava rahapoliitikaga tekitab mitteoptimaalse kombinatsiooni poliitilistest lähenemisviisidest, mis võib kaasa tuua stabiliseerimise ülemäärased makromajanduslikud kulud; on seisukohal, et eelarvete edasine tugevdamine vähendaks survet rahapoliitikale ja võimaldaks poliitiliste lähenemisviiside paremat kombineerimist, mis tagaks antud inflatsioonimäära juures kiirema majanduskasvu;
Struktuurireformid ja siseturg
16.
tuletab meelde, et integreeritud Euroopa finantsturg on EMU sujuva toimimise tagamiseks äärmiselt oluline; rõhutab seetõttu vajadust viia lõpule finantsturu integratsioon ja kõrvaldada järelejäänud takistused seoses finantsintegratsiooniga, et luua tõhus finantssüsteem ja parandada euroala suutlikkust tulla toime majandusšokkidega; juhib tähelepanu asjaolule, et finantsintegratsioon võib samuti ohustada finantsstabiilsust, kui kriisiennetus ja -ohjamine ning kriiside lahendamine jäävad riiklikul tasandil killustatuks, muutes reageerimise kogu euroala ulatuses keerulisemaks; kinnitab seetõttu antud kontekstis veel kord vajadust koostööd tegevate järelevalveasutuste integreeritud Euroopa süsteemi järele, mis on üks peamine tegur finantsturu integratsiooni lõpuleviimisel;
17.
on seisukohal, et kauba-, teenuste-, tööjõu- ja finantsturgude struktuurireforme tuleks kiirendada, ning et siseturu väljakujundamine on majanduskasvu soodustamiseks ja töökohtade loomiseks äärmiselt oluline;
18.
märgib, et teenused moodustavad ligikaudu 70 % euroala SKTst ja pakuvad parimat võimalust tööhõive kasvuks; märgib, et teenuste inflatsioon suurendab pidevalt baasinflatsiooni; juhib seetõttu tähelepanu asjaolule, et suurem konkurents teenuste valdkonnas tooks kaasa madalama inflatsiooni; nõuab seetõttu teenuste siseturu täielikku toimimist ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2006. aasta direktiivi 2006/123/EÜ teenuste kohta siseturul ELT L 376, 27.12.2006, lk 36.
kiiret rakendamist;
19.
on veendunud, et Lissaboni strateegia tõhus ja täielik rakendamine on ülioluline suurema kasvupotentsiaali saavutamiseks; avaldab kahetsust asjaolu pärast, et euroala tulemused innovatsiooni valdkonnas, näiteks ettevõtete kulutused uurimis- ja arendustegevusele, on väiksemad kui Ameerika Ühendriikides ja Jaapanis; taunib ka seda, et euroala avaliku ja erasektori uurimis- ja arendustegevusele tehtud kulutuste kogusumma on peatunud ligikaudu 2 % juures SKTst, mis jääb kaugele Barcelonas 15. ja 16. märtsil 2002. aastal kokku tulnud Euroopa Ülemkogu eesmärgist saavutada 3 % SKTst 2010. aastaks; nõuab seetõttu järjekindlat poliitikat, mis toetab innovatsioonil põhinevat kasvu; tuletab meelde, et selline poliitika eeldab rohkem investeeringuid infrastruktuuri, teadusuuringutesse, innovatsiooni, elukestvasse õppesse ja haridusse, suuremat konkurentsi kauba- ja teenusteturgudel, arenenumaid finantssektoreid ja paindlikumaid tööturge, tagades samas sotsiaalkindlustuse nõutud taseme (kaitstud paindlikkuse) vastavalt uuendatud Lissaboni strateegiale, aga ka täiendavat poliitikat, mille eesmärk on leevendada reformide põhjustatud liigset ebavõrdsust;
Euroala laienemine
20.
tunneb heameelt Sloveenia liitumise üle euroalaga 1. jaanuaril 2007 ja sujuva ülemineku üle tolarilt eurole;
21.
julgustab teisi uusi liikmesriike jätkama jõupingutusi euroalaga liitumiseks valmistumisel; rõhutab lähenemisprotsessist ja euro lõplikust kasutuselevõtust tulenevaid eeliseid nii uutele liikmesriikidele kui ka euroalale tervikuna; on seisukohal, et euroalaga seotud küsimused ei tohiks keskenduda ainuüksi uutele liikmesriikidele, ja juhib tähelepanu loobumise küsimusele;
22.
rõhutab vajadust kokkuleppe järele Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni vahel selge tegevuskava kohta euroalaga liitumise taotlemise korra jaoks, et tagada piisav hindamis- ja ettevalmistusperiood kõigile asjaomastele institutsioonidele, mis suurendaks kodanike ja liikmesriikide kindlustunnet seoses üleminekuprotsessiga;
23.
tunnistab, et lähenemiskriteeriumite hindamiseks kasutatav hindade stabiilsuse määratlus ei ühti EKP rahapoliitikas kasutusele võetud hindade stabiilsuse määratlusega, sest ühinemiskriteeriumite abil hinnatakse peamiselt varasemaid mõõdetud tulemusi, aga EKP määratlus kajastab edasiste tulemuste kohta seatud eesmärki; avaldab kahetsust asjaolu pärast, et asutamislepingus kehtestatud inflatsioonikriteeriumi mõõdetakse kõigi liikmesriikide põhjal, selle asemel et keskenduda riikidele, mis on nüüd osa euroalast;
24.
nõuab tõhusamate meetmete võtmist rahapesu ja pettuste vastu võitlemiseks ning märgib
offshore
-ettevõtteid või nende rolli ja olulisust käsitleva teabe puudumist komisjoni korrapärastes aruannetes ja nõuab kõnealuse teema kohta teavet;
25.
on seisukohal, et uusi liikmesriike võivad oodata väljakutsed euroalaga liitumisel, eelkõige seoses hindade stabiilsuse kriteeriumiga, sest inflatsioon võib olla osa järelejõudmise protsessist; kutsub seetõttu nõukogu ja komisjoni üles lähenemiskriteeriume läbi vaatama, analüüsides täiendavalt lähenemiskriteeriumite kohaldamist võimalike uute euroala liikmete suhtes ja korraldades sel teemal poliitilisi arutelusid ning võttes arvesse uut olukorda ja majandusarengu erinevusi; rõhutab, et lähenemiskriteeriume tuleb kohaldada vastavalt asutamislepingule ning et mingil juhul ei tohiks euroala konkurentsivõimet kahtluse alla seada;
26.
tuletab meelde vajadust korraldada taotlevates liikmesriikides varases etapis laiaulatuslikke kodanike teabekampaaniaid, luues üleminekuprotsessi suhtes kindlustunnet, ning tagada, et kõik asjaosalised juhivad üleminekuetappi õiglaselt, eesmärgiga muuta euro edukaks; on seisukohal, et kodanike teabepuudust tuleb vähendada ning et teabekampaaniates tuleb varases etapis kasutada meediakanaleid;
Haldus
27.
on seisukohal, et on äärmiselt oluline saavutada liikmesriikide vahel fiskaalpoliitika parem kooskõlastamine tsükli jooksul, võttes eelkõige aluseks ühise ajakava ja ühised makromajanduslikud eeldused; nõuab stabiilsuse ja kasvu pakti ranget ja tõhusat rakendamist;
28.
on seisukohal, et Lissaboni strateegiaga seotud struktuurilise järelevalve euroala erimõõdet tuleks tugevdada, lisades meetmeid, mis on vajalikud EMU toimimise parandamiseks; tervitab esimese sammuna selles suunas euroalale keskendumist komisjoni iga-aastases Lissaboni strateegia rakendamise olukorda käsitlevas arenguaruandes;
29.
rõhutab vajadust tugevdada haldust ja Euroopa integratsiooni protsessi, eelkõige euroalal, sest see on ainus viis globaalsete majanduslike väljakutsete vastuvõtmiseks; kutsub seetõttu nõukogu ja komisjoni üles edaspidi tagama, et aastaaruandes euroala kohta antakse poliitilisi soovitusi, millega nähakse ette vahendid üksikasjalikuks dialoogiks erinevate Euroopa Liidu majandushalduse tugevdamisega tegelevate ühenduse asutuste vahel;
30.
tuletab meelde vajadust suurendada Lissaboni strateegia tõhusust praegu veel eraldi kasutatavate majanduspoliitika vahendite sisulise ja ajalise kooskõlastamise kaudu, seades eesmärgiks aruka majanduskasvu strateegia, mis koondab veelgi enam aruandlust ja hindamist riiklike reformikavade valdkonnas, hõlmates samas ka riiklikke stabiilsus- ja lähenemiskavasid;
31.
on veendunud, et eurogrupp peaks leppima kokku tegevuskavas selle kohta, mida tuleks saavutada euroalal järgmise kahe aasta jooksul; on veendunud, et eurogrupp peaks tugevama majandusliku kooskõlastamise huvides minema üle mitteametlikult raamistikult nõuetekohaste infrastruktuuridega ametlikumale institutsioonilisele raamistikule;
Väline esindatus
32.
rõhutab, et euro on muutunud tähtsuselt teiseks rahvusvaheliseks valuutaks USA dollari järel; on eelkõige seisukohal, et euro laialdane kasutamine rahvusvahelistel väärtpaberiturgudel on euro rahvusvahelise rolli peamine tunnus; avaldab kahetsust selle üle, et eurogrupp, komisjon ja EKP on erinevates rahvusvahelistes institutsioonides ja foorumites jätkuvalt väga erineval määral esindatud; märgib huviga, et eurogrupp ning majandus- ja rahandusministrite nõukogu on kaalunud ettepanekuid euroala välise esindatuse tugevdamiseks ja sisemise kooskõlastamise parandamiseks välissuhetes; on seisukohal, et on vaja võtta täiendavaid meetmeid, et euroala väline esindatus ja euroala olulisuse kasv maailmamajanduses oleksid omavahel vastavuses; on seisukohal, et ühise välise esindatuse eeltingimus on tõelise ühise majanduspoliitika olemasolu euroalal; kinnitab veel kord, et euroala esindamise parim võimalus olulistes rahvusvahelistes finantsfoorumites ja institutsioonides on ühise euroala eesistuja loomine;
o
o o
33.
teeb presidendile ülesandeks edastada käesolev resolutsioon eurogrupi eesistujale, nõukogule, komisjonile ja Euroopa Keskpangale.
