A6-0054/2009
16.2.2009
RAPORT
Euroopa Liidus praktiseeritava naiste suguelundite moonutamise vastane võitlus
(2008/2071(INI))
Naiste õiguste ja soolise võrdõiguslikkuse komisjon
Raportöör:
Cristiana Muscardini
PE 414.287v03-00
SISUKORD
EUROOPA PARLAMENDI RESOLUTSIOONI ETTEPANEK................................................3
SELETUSKIRI..........................................................................................................................12
PARLAMENDIKOMISJONIS TOIMUNUD LÕPPHÄÄLETUSE TULEMUS.......................17
EUROOPA PARLAMENDI RESOLUTSIOONI ETTEPANEK
Euroopa Liidus praktiseeritava naiste suguelundite moonutamise vastase võitluse kohta
( 2008/2071(INI) )
Euroopa Parlament ,
– võttes arvesse 1948. aastal vastu võetud inimõiguste ülddeklaratsiooni artikleid 2, 3 ja 5;
– võttes arvesse 1966. aastal vastu võetud ÜRO kodaniku- ja poliitiliste õiguste rahvusvahelise pakti artikleid 2, 3 ja 26;
– võttes eriti arvesse 1979. aasta naiste diskrimineerimise kõigi vormide likvideerimise konventsiooni artikli 5 punkti a;
– võttes arvesse ÜRO Peaassamblee poolt 20. novembril 1989. aastal vastu võetud lapse õiguste konventsiooni artikli 2 lõiget 1, artikli 19 lõiget 1, artikli 24 lõiget 3 ning artikleid 34 ja 39;
– võttes arvesse 1989. aasta ÜRO piinamise ning muude julmade, ebainimlike või inimväärikust alandavate kohtlemis- ja karistamisviiside vastast konventsiooni;
– võttes arvesse lapse õiguste ja heaolu Aafrika hartat (1990);
– võttes arvesse ÜRO naiste diskrimineerimise likvideerimise komisjoni 1992. aastal vastu võetud soovituse nr 19 artiklit 1, artikli 2 punkti f, artiklit 5, artikli 10 punkti c ning artikleid 12 ja 16;
– võttes arvesse 1993. aasta juunis toimunud inimõiguste ülemaailmsel konverentsil vastu võetud Viini deklaratsiooni ja tegevuskava;
– võttes arvesse ÜRO Peaassamblee 1993. aasta detsembris vastu võetud deklaratsiooni naistevastase vägivalla likvideerimise kohta, esimest rahvusvahelist inimõigustealast dokumenti, mis käsitleb ainult naiste vastu suunatud vägivalda;
– võttes arvesse Kairos 13. septembril 1994. aastal vastu võetud ÜRO rahvastiku ja arengu konverentsi deklaratsiooni ja tegevuskava;
– võttes arvesse Pekingis 15. septembril 1995. aastal vastu võetud naiste maailmakonverentsi deklaratsiooni ja tegevuskava;
– võttes arvesse oma 15. juuni 1995. aasta resolutsiooni ÜRO neljanda naiste maailmakonverentsi kohta: võitlus soolise võrdõiguslikkuse, arengu ja rahu eest
EÜT C 166, 3.7.1995, lk 92. ;
– võttes arvesse oma 13. märtsi 1997. aasta resolutsiooni naiste õiguste rikkumise kohta
EÜT C 115, 14.4.1997, lk 172. ;
– võttes arvesse 12. märtsil 1999. aastal ÜRO naiste olukorra komisjoni poolt vastu võetud naiste diskrimineerimise kõigi vormide likvideerimist käsitleva konventsiooni fakultatiivprotokolli;
– võttes arvesse Euroopa Nõukogu naiste ja meeste võrdsete võimaluste komisjoni 12. aprilli 1999. aasta resolutsiooni naiste suguelundite moonutamise kohta;
– võttes arvesse oma 16. aprilli 1999. aasta seisukohta, milles käsitletakse muudetud ettepanekut võtta vastu Euroopa Parlamendi ja nõukogu otsus, millega võetakse vastu ühenduse tegevusprogramm (DAPHNE programm) laste, noorte ja naiste vastu suunatud vägivalla ennetamiseks
EÜT C 219, 30.7.1999, lk 497. ;
– võttes arvesse oma 18. mai 2000. aasta resolutsiooni Pekingi tegevusprogrammi järelmeetmete kohta
EÜT C 59, 23.2.2001, lk 258. ;
– võttes arvesse oma 15. juuni 2000. aasta resolutsiooni 5.–9. juunini 2000 toimunud ÜRO Peaassamblee eriistungi „Naised 2000: sooline võrdõiguslikkus, areng ja rahu XXI sajandiks“ tulemuste kohta
EÜT C 67, 1.3.2001, lk 289. ;
– võttes arvesse 23. juunil 2000. aastal allkirjastatud AKV-ELi assotsiatsioonilepingut (Cotonou leping) ja selle finantsprotokolli;
– võttes arvesse põhiõiguste harta väljakuulutamist Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni poolt 7. detsembril 2000. aastal Euroopa Ülemkogu Nice’i kohtumisel;
– võttes arvesse oma 14. detsembri 2000. aasta otsust lisada naiste suguelundite moonutamise küsimus DAPHNE programmi 2001. aasta eelarve artiklisse B5-8 0 2;
– võttes arvesse Euroopa Nõukogu Parlamentaarse Assamblee 22. mai 2001. aasta resolutsiooni nr 1247 naiste suguelundite moonutamise kohta;
– võttes arvesse Euroopa Nõukogu Parlamentaarse Assamblee 3. mail 2001. aastal vastu võetud raportit naiste suguelundite moonutamise kohta;
– võttes arvesse oma 20. septembri 2001. aasta resolutsiooni naiste suguelundite moonutamise kohta
EÜT C 77 E, 28.3.2002, lk 126. ;
– võttes arvesse ÜRO inimõiguste komisjoni 22. aprilli 2003. aasta resolutsiooni 2003/28, milles 6. veebruar kuulutati rahvusvaheliseks naiste suguelundite moonutamise vastaseks päevaks;
– võttes arvesse 2003. aastal vastu võetud ja 25. novembril 2005. aastal jõustunud Aafrika inimõiguste ja rahvaste õiguste harta lisaprotokolli (Maputo protokolli) artikleid 2, 5, 6 ja 19;
– võttes arvesse petitsiooni 298/2007, mille esitas Euroopa Parlamendi liige Cristiana Muscardini 27. märtsil 2007;
– võttes arvesse oma 16. jaanuari 2008. aasta resolutsiooni Euroopa Liidu lapse õiguste strateegia väljatöötamise kohta
Vastuvõetud tekstid, P6_TA(2008)0012 . ;
– võttes arvesse ELi lepingu artikleid 6 ja 7 inimõiguste austamise kohta (üldpõhimõtted) ja EÜ asutamislepingu artikleid 12 ja 13 mittediskrimineerimise kohta;
– võttes arvesse kodukorra artiklit 45;
– võttes arvesse naiste õiguste ja soolise võrdõiguslikkuse komisjoni raportit ( A6-0054/2009 ),
A. arvestades, et Maailma Terviseorganisatsiooni (WHO) poolt kogutud andmetel on suguelundeid moonutatud 100 kuni 140 miljonil naisel ja tütarlapsel maailmas ning et WHO ja ÜRO Rahvastikufondi andmetel ähvardab igal aastal umbes kahte kuni kolme miljonit naist oht langeda selle raskelt invaliidistava tava ohvriks;
B. arvestades, et igal aastal moonutatakse umbes 180 tuhandel Euroopasse emigreerunud naisel suguelundeid või nad kuuluvad riskirühma;
C. arvestades, et Maailma Terviseorganisatsiooni andmetel on see tava levinud vähemalt 28 Aafrika riigis ning mõnedes Aasia ja Lähis-Ida riikides;
D. arvestades, et naistevastane vägivald, kaasa arvatud naiste suguelundite moonutamine, tuleneb sotsiaalsetest struktuuridest, mis põhinevad soolisel ebavõrdsusel ning tasakaalustamata võimu-, valitsemis- ja kontrollisuhetel, mille puhul inimese põhiõiguse, nimelt isikupuutumatuse rikkumise üheks põhjuseks on sotsiaalne ja perekondlik surve;
E. arvestades, et sunniviisiliselt läbiviidavad tütarlaste suguelundite moonutamised tuleb kõige karmimalt hukka mõista ning et need kujutavad endast lapsi ja nende õigusi kaitsvate rahvusvaheliste ja siseriiklike õigusaktide ilmselget rikkumist;
F. arvestades, et Maailma Terviseorganisatsioon on tuvastanud naiste suguorganite moonutamise neli tüüpi, alates kliitori osalisest või täielikust eemaldamisest ( clitorydectomy ) ning kliitori ja väikeste häbememokkade eemaldamisest ( excision ), millest viimane moodustab 85% naiste suguorganite moonutamise juhtudest, kuni kõige äärmuslikumate vormide infibulatsiooni (eemaldatakse kõik välissuguelundid, tupeava õmmeldakse kokku ning jäetakse vaid väike pilu) ja sisselõigete tegemiseni kliitorisse ja häbememokkadesse ( introcision );
G. arvestades, et naiste suguelundite mis tahes moonutamise näol – mis tahes ulatuses – on tegemist vägivallaga naiste vastu, mis kujutab endast nende põhiõiguste, konkreetsemalt isiku- ja kehalise puutumatuse ning vaimse tervise õiguse, samuti seksuaal- ja soojätkamisõiguste rikkumist, ja et sellist rikkumist ei saa mingil juhul õigustada erinevate kultuuriliste traditsioonide austamise või initsiatsioonitseremooniatega;
H. arvestades, et Euroopas on suguelundeid moonutatud umbes 500 000 naisel ning eelkõige sisserändajate ja pagulaste perekondades on selline ümberlõikamine tavaline ja selleks saadetakse tütarlapsi isegi kodumaale tagasi;
I. arvestades, et naiste suguelundite moonutamine kahjustab selle üle elanud naiste ja tütarlaste füüsilist ja vaimset tervist väga tõsiselt ja pöördumatult lühemas ja pikemas perspektiivis ning on raske kallalekippumine nende isikule ja isikupuutumatusele; ja see võib mõnedel juhtudel lõppeda surmaga; arvestades, et primitiivsete vahendite kasutamisel ja antiseptiliste ettevaatusabinõude puudumisel on kahjulikud kõrvalmõjud, nii et suguline vahekord ja sünnitus võivad olla valulised, elundeid kahjustatakse pöördumatult ning võib täheldada tüsistusi (nagu verejooks, šokiseisund, nakkused, AIDSi-viiruse ülekandmine, teetanus, healoomulised kasvajad) ning raskeid tüsistusi raseduse ja sünnituse ajal;
J. arvestades, et naiste suguelundite moonutamine, mis kujutab endast mitmetes rahvusvahelistes kokkulepetes sätestatud naiste ja tütarlaste õiguste rikkumist, on liikmesriikide kriminaalõiguses keelatud ja rikub Euroopa Liidu põhiõiguste harta põhimõtteid;
K. arvestades, et parlamendi 16. jaanuari 2008. aasta resolutsioonis nõutakse samuti liikmesriikidel tungivalt vastu võtta spetsiaalsed seadusesätted naiste suguelundite moonutamise kohta, mille alusel saab selliseid protseduure laste peal läbi viinud isikuid vastutusele võtta;
L. arvestades, et konventsioonis naiste diskrimineerimise kõigi vormide likvideerimise kohta nõutakse osavõtvatelt riikidelt sobivate meetmete rakendamist, et ära muuta või tühistada kehtivad seadused, määrused, tavad ja praktika, mis kujutavad endast naiste diskrimineerimist, ning kõigi vastavate abinõude rakendamist, et muuta meeste ja naiste käitumise sotsiaalseid ja kultuurilisi mudeleid, et välja juurida eelarvamused ning kaotada tavad ja kogu muu praktika, mis rajanevad ideel, et üks sugu on mittetäisväärtuslik või teisest üle, või ideel, et mehed ja naised peavad täitma stereotüüpseid rolle;
M. arvestades, et 1989. aastal vastu võetud lapse õiguste konventsioonis sätestatakse, et osalejariigid tunnustavad konventsioonis esitatud õigusi ja tagavad need igale nende jurisdiktsiooni all olevale lapsele ilma igasuguse diskrimineerimiseta sõltumata lapse soost, ning rakendavad kõiki tõhusaid ja vajalikke abinõusid kaotamaks pärimuslikud tavad, mis ohustavad laste tervist;
N. arvestades, et lapse õiguste ja heaolu Aafrika harta soovitab allakirjutanud riikidel kõrvaldada sotsiaalsed ja kultuuritavad, mis kahjustavad lapse heaolu, väärikust, normaalset kasvamist ja arengut;
O. arvestades, et 1993. aasta juunis vastu võetud Viini deklaratsiooni ja tegevuskava lõikes 18 sätestatakse, et naiste ja tütarlaste inimõigused on üldiste inimõiguste lahutamatu, oluline ja jagamatu osa;
P. arvestades, et ÜRO 1993. aasta naistevastase vägivalla lõpetamise deklaratsiooni artiklis 2 viidatakse sõnaselgelt naiste suguorganite moonutamise praktikale ja teistele naisi kahjustavatele tavadele;
Q. arvestades, et nimetatud deklaratsiooni artiklis 4 nähakse ette, et riigid on kohustatud mõistma hukka naistevastase vägivalla ja mitte tooma ettekäändeks kombeid, tavasid või religioosseid kaalutlusi vägivalla likvideerimise vältimiseks;
R. arvestades, et 1994. aastal Kairos toimunud rahvusvahelise rahvastiku- ja arengukonverentsi tegevusprogramm näeb ette, et valitsused likvideeriksid naiste suguelundite moonutamise praktika kõikjal ning toetaksid valitsusväliseid ja usuorganisatsioone, mis võitlevad selle tava vastu;
S. arvestades, et Pekingis toimunud neljandal naiste maailmakonverentsil heaks kiidetud tegevusprogrammis kutsutakse valitsusi üles tugevdama õigusakte, reformima institutsioone, edendama norme ja tavasid, mille eesmärgiks on naistevastase diskrimineerimise, sealhulgas naiste suguelundite moonutamise likvideerimine;
T. arvestades, et AKV-ELi partnerlusleping (Cotonou leping) rajaneb neil üldtunnustatud põhimõtetel ja sisaldab naiste suguelundite moonutamise vastaseid sätteid (artikkel 9 lepingu oluliste osade kohta, sealhulgas isikuõiguste austamine ning artiklid 25 ja 31 vastavalt sotsiaalse arengu ja soolise võrdõiguslikkuse kohta);
U. arvestades, et 3. mail 2001. aastal Euroopa Nõukogu Parlamentaarse Assamblee poolt vastu võetud aruandes nõutakse naiste suguorganite moonutamise praktika keelustamist ja peetakse seda Euroopa inimõiguste konventsiooni artikli 3 alusel ebainimlikuks kohtlemiseks; tuletab meelde, et kultuuride ja traditsioonide kaitsmisel tuleb jääda põhiõiguste austamise ja piinamisele sarnanevate tavade keelustamise piiridesse;
V. arvestades, et nõukogu ja komisjon tunnistavad ELi ühtse rände- ja varjupaigapoliitika raames, et naiste suguelundite moonutamine on isikuõiguste rikkumine, mis võib tagada varjupaigaõiguse;
W. arvestades, et ELi volinike Ferrero-Waldneri ja Micheli 5. veebruari 2008. aasta deklaratsioonis mõistetakse sellised vastuvõetamatud tavad nii ELis kui ka kolmandates riikides selgelt hukka ja rõhutatakse, et naiste õiguste rikkumist ei või mingi põhjusel õigustada kultuurilise relativismi või traditsioonidega;
X. arvestades, et riiklikud noorte- ja perekeskused ja -asutused võivad pakkuda peredele õigeaegselt abi, et oleks võimalik preventiivselt tegutseda naiste suguelundite moonutamise vastu,
1. mõistab karmilt hukka naiste suguelundite moonutamise praktika kui isiku põhiõiguste rikkumise ning samuti kui naiste ja tütarlaste isikupuutumatuse ja isiksuse toore rikkumise ning peab seda tõsiseks ühiskondlikuks kuriteoks;
2. korrates oma pühendumist 2001. aasta resolutsioonis kavandatud kõikide meetmete ja poliitika elluviimisele, palub komisjonil ja liikmesriikidel töötada välja selge terviklik strateegia ning tegevuskavad, et kaotada naiste suguelundite moonutamine Euroopa Liidus, ning võimaldada tegelikel ja võimalikel ohvritel saada vajalikku kaitset, kasutades selleks õiguslikke, administratiivseid, ennetavaid, haridusalaseid ning sotsiaalseid meetmeid, eelkõige laialdast teabelevi haavatavatele rühmadele kättesaadavate olemasolevate kaitsemehhanismide kohta;
3. nõuab, et selle tervikliku strateegiaga kaasneksid haridusprogrammid ning siseriiklike ja rahvusvaheliste teadlikkuse tõstmise kampaaniate korraldamine;
4. toetab Europoli algatust organiseerida ELi politseijõudude kokkusaamine eesmärgiga tugevdada naiste suguelundite moonutamise vastast võitlust, käsitleda probleeme nagu vähene kaebuste arv, raskused tunnistuste ja tõendite leidmisel ning kuritegudes süüdi olevate isikute tõhus jälitamine; sel eesmärgil kutsub liikmesriike üles kaaluma võimalikke täiendavaid meetmeid tunnistajate kaitseks pärast seda, kui nad on endast teatanud;
5. juhib tähelepanu sellele, et ülalmainitud Maputo protokollis nimetatud meetmed selliste kahjustavate tavade nagu suguelundite moonutamise likvideerimiseks hõlmavad järgmist: avalikkuse teadlikkuse tõstmine teabe, ametliku ja vabahariduse ning kampaaniate abil, naiste suguelundite moonutamise kõikide vormide, kaasa arvatud operatsiooni meditsiinipersonali poolt läbiviimise keelustamine seaduste ja sanktsioonidega, ohvrite toetamine tervishoiuteenuste kaudu, õigusabi, psühholoogiline nõustamine ning kahjustavate tavade või vägivalla, väärkohtlemise ja sallimatuse muude vormide potentsiaalseteks ohvriteks olevate naiste koolitus ja kaitse;
6. palub liikmesriikidel välja selgitada naiste suguelundite moonutamise tegelike ja võimalike ohvrite arv igas riigis eraldi, võttes arvesse asjaolu, et paljudes riikides pole andmed kättesaadavad ning puuduvad ka ühtlustatud süsteemid andmete kogumiseks;
7. nõuab naiste suguelundite moonutamise jälgimiseks ja vastava andmepanga loomiseks Euroopa tervishoiuprotokolli loomist, mis võiks tulla kasuks statistika kogumisel ja teabekampaaniate korraldamisel probleemiga seotud sisserändajate kogukondades;
8. kutsub liikmesriike üles koguma teaduslikke andmeid, mis toetaksid Maailma Terviseorganisatsiooni tema töös naiste suguelundite moonutamise vastu võitlemisel Euroopa territooriumil ja kõigil teistel mandritel;
9. kutsub komisjoni üles lisama oma koostööalastesse läbirääkimistesse ja lepingutesse asjaomaste riikide klausli naiste suguelundite moonutamise likvideerimise kohta;
10. nõuab erinevatel tasanditel kasutatavate heade tavade kogumist, nende mõjude analüüsi (võimaluse korral DAPHNE III rahastatud projektide ja nende projektide raames saadud tulemuste abil) ning kõnealuste andmete laialdast levitamist ning seejuures ekspertide praktilistele ja teoreetilistele kogemustele tuginemist;
11. juhib tähelepanu asjaolule, et riiklikud keskused ja institutsioonid täidavad olulist rolli ohvrite kindlakstegemisel ja naiste suguelundite moonutamise tava vastaste ettevaatusabinõude võtmisel;
12. palub tugevdada olemasolevaid Euroopa võrgustikke, mille eesmärk on ära hoida kahjulikke traditsioonilisi tavasid näiteks koolituskursuste korraldamisega sektoris tegutsevatele valitsusvälistele organisatsioonidele, kohalikele mittetulundusorganisatsioonidele ja sektori töötajatele, ning edendada selliste võrgustike loomist;
13. tunnustab paljude rahvusvaheliste ja siseriiklike valitsusväliste organisatsioonide, teadusasutuste, Euroopas aset leidva naiste suguelundite moonutamise tõkestamise Euroopa võrgu ning selle teemaga tegelevate inimeste olulist panust, kes tänu muu hulgas ÜRO ametite ja programmi DAPHNE kaudu toimuvale rahastamisele arendavad erinevaid projekte, et tõsta teadlikkust, tõkestada naiste suguelundite moonutamist ja see kaotada; on seisukohal, et valitsusväliste organisatsioonide ja erinevatel kogukondadel põhinevate organisatsioonide vaheliste võrkude ülesehitamine riiklikul, piirkondlikul ja rahvusvahelisel tasandil on kahtlemata põhjapaneva tähtsusega edu jaoks naiste suguelundite moonutamise likvideerimisel ning teabe ja kogemuste vahetamisel;
14. juhib tähelepanu asjaolule, et nõukogu direktiivi 2004/83/EÜ (miinimumnõuete kohta, mida kolmandate riikide kodanikud ja kodakondsuseta isikud peavad täitma, et saada pagulase või muul põhjusel rahvusvahelist kaitset vajava isiku staatus)
ELT L 304, 30.9.2004, lk 2. artiklis 10 täpsustatakse, et soolisi aspekte võib käsitada, ilma et need iseenesest looksid eelduse artikli 10 kohaldamiseks;
15. nõuab, et nii Euroopa Liidu Põhiõiguste Amet kui ka Euroopa Soolise Võrdõiguslikkuse Instituut asuksid oma mitmeaastaste ja/või aastaste töökavade raames juhtima naiste suguelundite moonutamise vastast võitlust; on arvamusel, et nimetatud asutused võivad tegeleda prioriteetsete teadusuuringutega ja/või teadlikkuse tõstmisega, mis võiks kaasa aidata naiste suguelundite moonutamise nähtuse tundmise parandamisele Euroopa tasandil;
16. peab hädavajalikuks organiseerida asjaomastes riikides arutelufoorumeid, reformida traditsioonilisi õigusnorme, käsitleda naiste suguelundite moonutamise teemat koolitundides ning edendada koostööd ümberlõikamata naistega;
17. nõuab tungivalt, et Euroopa Liit ja liikmesriigid teeksid koostööd olemasolevate õigusaktide ühtlustamiseks ja – juhul kui olemasolevad õigusaktid osutuvad sobimatuteks – uue asjakohase õigusakti kavandamiseks, et kaitsta inimõigusi, isikupuutumatust, südametunnistusevabadust ja õigust tervisele;
18. palub liikmesriikidel jõustada kehtivaid õigusakte, mis käsitlevad naiste suguelundite moonutamist, või lisada õigusaktidesse sanktsioone sellisel viisil tekitatud väga raskete kehavigastuste eest, kui sellist praktikat rakendatakse Euroopa Liidu piires, ning aidata kaasa naiste suguelundite moonutamise ennetamisele ja sellevastasele võitlusele, tõstes kaasatud professionaalide (sotsiaaltöötajad, õpetajad, politseijõud, tervishoiutöötajad) teadlikkust, võimaldades neil juhtumid eos ära tunda, ning teha kõik selleks, et saavutada 27 liikmesriigis kehtivate õigusaktide võimalikult suur ühtlustamine;
19. kutsub liikmesriike üles kohustama üldarste, arste ja haigla personali teatama naiste suguelundite moonutamisest tervishoiuasutustele ja/või politseile;
20. kutsub liikmesriike üles vastu võtma naiste suguelundite moonutamist käsitlevaid eriõigusakte või võtma kehtivate õigusaktide alusel kohtulikule vastutusele kõik isikud, kes teostavad suguelundite moonutamist;
21. kutsub Euroopa Liitu ja liikmesriike üles jälitama, hukka mõistma ja karistama kõnealuste tavade elluviimist, kohaldades terviklikku strateegiat, mis arvestab sisserändajate rühma normatiivset, tervishoiualast, sotsiaalset ja integratsioonialast mõõdet; nõuab eelkõige määratleda sisserännet käsitlevates asjakohastes direktiivides suguelundite moonutamine kui õigusrikkumine ja kehtestada asjakohased sanktsioonid nimetatud kuriteos süüdi olevate isikute vastu, kui sellist praktikat on rakendatud Euroopa Liidu piires;
22. nõuab alalist tehnilist ühtlustamist ja kontaktpunktide loomist liikmesriikide ühendamiseks ning sideme tagamiseks liikmesriikide ja Aafrika institutsioonide vahel; on arvamusel, et nimetatud punktides peaksid töötama naiste suguelundite moonutamise valdkonna spetsialistid ning tähtsamate Euroopa ja Aafrika naisteorganisatsioonide esindajad;
23. nõuab tungivalt kindlameelset vastuseisu nn alternatiivsele süstile ja teistele meditsiinilistele meetoditele, mida on pakutud kompromisslahenduseks kliitori ümberlõikamisele ja identiteeti määravate pärimuslike traditsioonide austamisele, sest see tähendaks üksnes naiste suguelundite moonutamise tavade õigustamist ja aktsepteerimist liidu territooriumil; kordab uuesti naiste suguelundite moonutamise täielikku ja jõulist hukkamõistu, kuna sellel puuduvad sotsiaalsed, majanduslikud, etnilised, tervise või muuga seonduvad põhjendused;
24. nõuab naiste suguelundite moonutamise praktika likvideerimist naistele ja naiste suguelundite moonutamise traditsiooni edasikandvatele peredele suunatud tugi- ja integratsioonipoliitika abil selliselt, et õigusaktide range kohaldamise ning isiku põhiõiguste ja seksuaalse enesemääramisõiguse austamise abil kaitsta naisi väärkohtlemise ja vägivalla kõikide vormide eest;
25. kinnitab, et paljude kogukondade poolt naiste ja tütarlaste tervist kahjustavate traditsiooniliste tavade säilitamise kaitseks esitatud põhjendustel puudub igasugune teaduslik alus, samuti puudub neil usuline päritolu või põhjendus;
26.
Kutsub liikmesriike üles:
- käsitlema igasugust naiste suguelundite moonutamist kuriteona sõltumata sellest, kas asjaomane naine oli selleks andnud nõusoleku või mitte, ning karistama isikut, kes kedagi aitab, õhutab, nõustab või abi muretseb, et viimane naise või tütarlapse keha kallal sellise teo ette võtaks;
- jälitama, tooma kohtu ette ja karistama iga elanikku, kes on naiste suguelundite moonutamise kuriteo toime pannud, isegi kui kuritegu pandi toime väljaspool selle riigi piire (kuriteo eksterritoriaalsus);
- võtma vastu õiguslikke meetmeid, mis annavad kohtunikele või prokuröridele võimaluse rakendada tõkendeid ja ennetusmeetmeid, kui nad saavad teada juhtudest, kus naiste või tütarlaste puhul valitseb suguelundite moonutamise oht;
27. kutsub liikmesriike üles rakendama preventiivset sotsiaalmeetmete strateegiat alaealiste kaitseks riiklike programmide ja sotsiaalteenuste abil, millega ei häbimärgista sisserändajate kogukondi, millega hoitakse selliseid tavasid ära ohustatud kogukondade hariduse, koolituse ja teadlikkuse tõstmise abil ning pakutakse sellise tava ohvritele psühholoogilist ja meditsiinilist tuge, sealhulgas võimaluse korral tasuta taastavat ravi; kutsub neid samuti üles järele mõtlema, kas suguelundite moonutamise oht või risk alaealise puhul ei ole põhjuseks, mis õigustab riiklike ametivõimude sekkumist, nagu seda nõuavad lastekaitse eeskirjad;
28. kutsub liikmesriike üles koostama tervishoiutöötajate, kasvatajate ja sotsiaaltöötajate jaoks suunised, eesmärgiga teavitada lapsevanemaid austaval viisil ning vajaduse korral tõlkide abil naiste suguelundite moonutamisega kaasnevatest tohututest ohtudest ning selgitada neile tõsiasja, et liikmesriikides loetakse sellised tavad kuriteoks; kutsub neid samuti üles tegema koostööd ning rahastama selliste võrgustike ja valitsusväliste organisatsioonide tööd, kes teevad naiste suguelundite moonutamise alast haridus-, teadlikkuse tõstmise ja vahendustööd tihedas kontaktis perede ja kogukondadega;
29. kutsub liikmesriike üles andma kirjaoskamatule elanikkonnale mõistetavat täpset teavet, eelkõige liikmesriikide konsulaatide kaudu viisade väljastamisel; on seisukohal, et immigratsiooniametid peavad ka vastuvõtjariiki saabumisel jagama teavet seadusandliku keelu põhjuste kohta, et pered mõistaksid, et traditsioonilise toimingu keeld ei ole mingil juhul mõeldud kultuurilise rünnakuna, vaid et see kujutab endast naiste ja tütarlaste õiguslikku kaitset; on seisukohal, et peredele tuleb selgitada kriminaalõiguslikke tagajärgi, mis võivad hõlmata vanglakaristust, kui moonutamist on võimalik tõestada;
30. nõuab naiste ja tütarlaste õigusliku seisundi parandamist riikides, kus naiste suguelundite moonutamist praktiseeritakse, et tugevdada naiste enesekindlust, sõltumatut algatusvõimet ja vastutustunnet;
31. teeb presidendile ülesandeks edastada käesolev resolutsioon nõukogule, komisjonile ning liikmesriikide valitsustele ja parlamentidele.
SELETUSKIRI
Viimasel kolmekümnel aastal on rändevood Euroopasse põhjustanud Euroopa riikides uute kultuuride, traditsioonide, tavade ja käitumise levikut.
Kõnealuses kontekstis on säilinud ELis soopõhised traditsioonilised vägivaldsed tavad, mille üheks näiteks on naiste suguelundite moonutamine.
Nimetatud nähtuse kasvav teadvustamine on rahvusvahelisel tasandil hõlmatud naiste õiguste kaitsmise üldisesse lähenemisviisi.
See on aidanud Aafrika aktivistidel täpsustada nimetatud praktika vägivaldset iseloomu, viies sisse termini „moonutamine” „naiste suguelundite ümberlõikamise” asemel.
Ja ikkagi on täna veel raske jälgida ja hinnata naiste suguelundite moonutamise täpset mõju Euroopa tasandil, kuivõrd ELi territooriumil ebaseaduslikult läbiviidud operatsioonidele lisandub nende läbiviimise risk tütarlaste ajutise reisi ajal päritolumaale.
Nähtuse päritolu tuvastamine pole lihtne: tegemist on arhailiste sugukondlike tavade ja riitustega, mis on sügavalt kinnistunud neid praktiseerivates kohalikes etnilistes kogukondades.
Praegu viidatakse viiele naiste suguelundite moonutamise põhjusele:
- religioon (naiste suguelundite moonutamist nõutakse (ekslikult) islami nimel);
- tervis (positiivne toime viljakusele või impotentsuse riski ärahoidmine meestel);
- sotsiaal-majanduslik olukord (naiste suguelundite moonutamine kui abiellumise eeltingimus);
- traditsioon/etniline lojaalsus;
- ettekujutus naiselikkusest (naiste suguelundite moonutamine kui sümbol, millega naine tunnistab oma naiselikkust ning sellega seonduvaid ohte seoses seksuaaliha ja au kaotusega).
Maailma Terviseorganisatsiooni andmetel on naiste suguelundite moonutamine levinud 28 Aafrika riigis, Lähis-Idas ja mõnedes Aasia riikides (Indoneesia, Malaisia ja nendega piirnevad riigid) ning maailma mastaabis on suguelundeid moonutatud 100–140 miljonil naisel ja tütarlapsel ning igal aastal kuulub riskirühma umbes 4 miljonit naist ja tütarlast.
Meditsiinipraktika ja mitmed uuringud naiste suguelundite moonutamise lühi- ja pikaajalise füüsilise ja psühholoogilise mõju kohta näitavad nähtuse tõsidust.
Vastavasisulised rahvusvahelised dokumendid käsitlevad nähtust ja mõistavad selle hukka mitme erineva nurga alt, mis hõlmavad:
inimõigusi ,
naiste õigusi ja
laste õigusi .
Mitmel juhul on parlament väljendanud oma kindlat seisukohta, mis mõistab hukka naiste suguelundite moonutamise praktika, nõuab nii Euroopa Komisjonilt kui ka liikmesriikidelt üldise strateegia väljatöötamist ja elluviimist naiste suguelundite moonutamise likvideerimiseks, millega kaasneksid muu hulgas õiguslikud meetmed nimetatud tava ennetamiseks ja likvideerimiseks.
(Resolutsioon A5-285/2001 naiste suguelundite moonutamise kohta)
Euroopa Parlament on oma eelnevates arvamustes juba tunnistanud, et:
– naiste suguelundite mis tahes moonutamise näol on tegemist vägivallaga naiste vastu, mis võrdub naise põhiõiguste rikkumisega;
– naiste suguelundite moonutamine tuleneb sotsiaalsetest struktuuridest, mis põhinevad soolisel ebavõrdsusel ning võimu, omavoli ja kontrolli tasakaalustamata suhetel, mille puhul inimese põhiõiguse, isikupuutumatuse, rikkumise üheks allikaks on sotsiaalne ja perekondlik surve;
– hea haridus ja informeeritus võimaldavad kõnealusest tavast loobuda, võttes arvesse, et on eriti tähtis veenda rahvaid selles, et teatud tavadest hoidumine on võimalik ka oma kultuuri olulistest tahkudest lahti ütlemata;
– Euroopa ühises sisserände- ja varjupaigapoliitikas, samuti ELi ja kolmandate riikide läbirääkimistel peavad komisjon ja nõukogu võtma arvesse naiste suguelundite moonutamise probleemi;
– liikmesriikide olemasolev ühine õiguslik raamistik võimaldab neil võtta vastu tõhusaid diskrimineerimisvastaseid õigusakte ning kehtestada ühine varjupaigasüsteem ja uus sisserändepoliitika (EÜ asutamislepingu artikkel 13 ja IV jaotis).
Lisaks sellele nõuab parlament, et:
– Euroopa Liit ja liikmesriigid teeksid koostööd olemasolevate õigusaktide ühtlustamiseks ja konkreetsete õigusaktide väljatöötamiseks inimõiguste, isikupuutumatuse, veendumuste vabaduse ja tervishoiuõiguse valdkonnas;
– komisjon töötaks välja tervikliku strateegilise määratluse, mille eesmärk on Euroopa Liidus naiste suguelundite moonutamise tavade likvideerimine, mis läheks kaugemale nimetatud tegude lihtsast päevavalgele toomisest ning looks juriidilised ja halduslikud, aga ka ennetavad, hariduslikud ja sotsiaalsed mehhanismid, mis võimaldavad naissoost ohvritel ja riskirühmadel saada tegelikku kaitset;
– Euroopa Liit ja liikmesriigid jälitaksid, mõistaksid hukka ja karistaksid kõnealuste tavade elluviimist, kohaldades terviklikku strateegiat, mis arvestaks sisserändajate rühma normatiivset, tervishoiualast, sotsiaalset ja integratsioonialast mõõdet.
· DAPHNE III: võrdluse alus ühenduse tasandil
Kõnealune programm on peamine tööriist naiste suguelundite moonutamise ohvrite ja riskirühmade kaitseks, probleemi teadvustamiseks ja ennetamiseks suunatud tegevuse rahastamiseks.
DAPHNE programm on 10 aasta jooksul rahastanud 14 naiste suguelundite moonutamise vastast projekti koguväärtuses 2,4 miljonit eurot.
Programmi üldeesmärki arvestades on projektid suunatud heade tavade vahetamisele, teadlikkuse tõstmisele ja kontaktvõrkude loomisele.
Kindlasti on DAPHNE programm võimaldanud seni parandada teadlikkust ja teadvustada nimetatud nähtuse ulatust ELis, kuid pole reaalne, võttes eriti arvesse programmi iseloomu ja tema käsutuses olevaid vahendeid, et naiste suguelundite moonutamise praktika likvideerimiseni jõutakse üksnes nimetatud projektide abil.
Euroopas aset leidva naiste suguelundite moonutamise praktika ennetamise ja likvideerimise prioriteedid
· Euroopas aset leidva naiste suguelundite moonutamise praktika ennetamise ja likvideerimise prioriteedid
Selleks et suuta ennetada ja likvideerida naiste suguelundite moonutamise tava Euroopas, tuleks ellu viia asjakohane strateegia, mis võiks sisaldada järgmist:
· selgitada välja naiste suguelundite moonutamise tegelike ja võimalike ohvrite arv igas Euroopa riigis eraldi;
· luua nähtuse jälgimiseks ja andmepanga loomiseks Euroopa tervishoiuprotokoll, mis aitaks kaasa statistika kogumisele ja vastavasisulisele teavitustegevusele asjaosalistes sisserändajate kogukondades;
· koguda teaduslikke andmeid, mis toetaksid Maailma Tervishoiuorganisatsiooni tema töös naiste suguelundite moonutamise vastu võitlemisel Aafrika ja Euroopa territooriumil;
· luua mitmetasandiline heade tavade kogumik, nende mõju analüüs (võimaluse korral DAPHNE III rahastatud projektide ja nende projektide raames saadud tulemuste abil) ning kõnealuste andmete laialdast levitamist;
· tugevdada olemasolevaid, kahjustavate traditsiooniliste tavade ennetamiseks loodud Euroopa võrgustikke näiteks koolituskursuste kättesaadavuse tõstmisega sektoris tegutsevatele valitsusvälistele organisatsioonidele, kohalikele mittetulundusorganisatsioonidele ja sektori töötajatele;
· kaasata naiste suguelundite moonutamise vastasesse võitlusesse nii Euroopa Liidu Põhiõiguste Ametit kui ka Euroopa Soolise Võrdõiguslikkuse Instituuti mitmeaastaste ja/või aastaste töökavade kaudu; nimetatud ametid võivad tegeleda prioriteetse uuringutegevusega ja/või teadlikkuse tõstmisega, mis võiksid parandada naiste suguelundite moonutamise nähtuse tundmise taset Euroopas;
· kutsuda liikmesriike üles kohaldama kehtivaid naiste suguelundite moonutamist käsitlevaid õigusakte või lisama neid õigusaktidesse, mis sanktsioneerivad väga raskeid kehavigastusi, et soosida nähtuse ennetamist ja sellevastast võitlust võimaldades asjaomastele sektoritele (sotsiaaltöötajad, õpetajad, politseijõud, tervishoiutöötajad jne) nähtuse head tundmist, mille eesmärk on juhtumid eos ära tunda;
· kirjutada sisserännet käsitlevatesse Euroopa direktiividesse sisse kuriteo koosseis suguelundite moonutamist läbiviiva isiku osas, samuti näha ette vastavad sanktsioonid nimetatud kuritöös süüdi oleva isiku vastu;
· luua alalised tehnilised komisjonid liikmesriikidevahelise ning liikmesriikide ja Aafrika institutsioonide vahelise ühtlustamise ja koordineerimise eesmärgil; nimetatud komisjonides peaksid osalema valdkonna spetsialistid ja tähtsamate Euroopa ning Aafrika naisteorganisatsioonide esindajad;
· kindlameelselt vastu seista nn alternatiivsele süstile ja teistele meditsiinilistele meetoditele, mida on pakutud kompromisslahenduseks kliitori ümberlõikamise ja pärimuslike traditsioonide austamise vahel;
· toetada naiste suguelundite moonutamise tava likvideerimiseks algatatud konstruktiivseid protsesse naistele ja naiste suguelundite moonutamise traditsioone edasikandvatele peredele suunatud tugi- ja integratsioonipoliitika abil selliselt, et lõpetada õigusaktide range kohaldamise ja isiku põhiõiguste austamise abil naiste suguelundite moonutamise hirmus praktika.
· Suhtumise muutmine
Üks valdkondadest, kus naiste suguelundite moonutamise vastast võitlust tuleks intensiivistada, on kindlasti selle ärahoidmine tütarlaste puhul.
Siin saab otsustavaks oskus tuvastada riskirühma kuuluvad alaealised tüdrukud ja teha ennetustööd perekondades.
Eesmärgiks on niisuguste perede suhtumise muutmine ja selleks pakutakse välja järgmised tegevussuunad:
– perede tugevam integreerimine vastuvõtjariigis, seoses millega tuntakse vähem vajadust traditsiooniliste riituste järele identiteedi taaskindlustamiseks; vastuvõtjariigis valitsev kultuur on hädavajalik asjakohaste lahenduste leidmiseks üheskoos;
– nimetatud peredele osutatav abi, mis aitaks neil mõista, et vanemaks olemine vastuvõtjariigis toob teatud juhtudel kaasa päritolumaal lapsepõlves omandatust erinevad käitumisnormid ja tavad, kuid mis ei vähenda nende tähtsust lapsevanemana; ning et nende lapsed vajavad vanemaid, kes oleksid olemas ja osaleksid nende elus, kuid samal ajal on neil vaja integreeruda asukohariigis;
– teavitada peresid, et vastuvõtjariigis jätab naiste suguelundite moonutamine lisaks füüsilisele ja psühholoogilisele kahjule naisele jälje, mis võib olla veel üheks võõrandumise põhjuseks samavanuste tütarlaste, kooli- või mängukaaslaste seas;
– teavitada peresid asjaolust, et naiste suguelundite moonutamine on keelatud nii Euroopa kui ka päritolumaa seadustega; tähtis on selgitada, et kõikjal maailmas kaotavad pärimuslikud, naistel ja tütarlastel läbiviidavad hirmuäratavad tavad aina enam oma osatähtsust.
Lisaks sellele tuleb meelde tuletada, et vastuvõtjariigis:
1. ei eksisteeri naiste suguelundite moonutamise läbi elanud naise puhul kompenseerivat mehhanismi sotsiaalse tunnustamise näol vastutasuks läbielatud füüsilisele traumale;
2. naiste suguelundite moonutamise taga ei ole teenimatu vägivalla sadistlik iseloom, vaid pealesunnitud olukord, kus naine sõltub mehe ülemvõimust ja religiooni eelarvamustest ning ei tunne päritolumaal kehtivaid seadusi;
3. tekitavad hirmutavad ja skandaalihõngulised avaldused, millega massimeedia mõnikord naiste suguelundite moonutamist käsitleb, trauma läbi elanud naises süütunde ning füüsilisele üleelamisele lisandub psühholoogiline trauma;
4. tuleb naiste suguelundite moonutamise vastu võidelda otsusekindlusega, kuna see põhjustab tagasipöördumatuid kahjustusi;
5. ilma trauma läbielanud naist süüdistamata; on nähtuse psühholoogiline mõju naistele väga erinev, eriti suured probleemid tekivad teise põlvkonna sisserändajate seas.
Ka naiste suguelundite moonutamise läbi elanud täiskasvanud naine kogeb lapsepõlves omandatule vastukäivaid mudeleid ja võib läbi elada identiteedikriisi.
Tundes end esimest korda elus moonutamise läbi elanuna nn seksuaalse invaliidina , esivanemate tava, barbaarse ja metsiku maailma ohvrina (mille põhjuseks on kahjuks ka massimeedia halb informeeritus), satub naine väga raskesse seisu, millest väljumiseks pole siiani ette nähtud psühholoogilist tuge.PARLAMENDIKOMISJONIS TOIMUNUD LÕPPHÄÄLETUSE TULEMUS
Vastuvõtmise kuupäev
10.2.2009
Lõpphääletuse tulemused
+:
–:
0:
20
7
3
Lõpphääletuse ajal kohal olnud liikmed
Edit Bauer, Emine Bozkurt, Hiltrud Breyer, Edite Estrela, Ilda Figueiredo, Věra Flasarová, Claire Gibault, Lissy Gröner, Anneli Jäätteenmäki, Rodi Kratsa-Tsagaropoulou, Urszula Krupa, Roselyne Lefrançois, Pia Elda Locatelli, Astrid Lulling, Siiri Oviir, Doris Pack, Zita Pleštinská, Anni Podimata, Karin Resetarits, Teresa Riera Madurell, Eva-Riitta Siitonen, Eva-Britt Svensson, Britta Thomsen, Corien Wortmann-Kool, Anna Záborská
Lõpphääletuse ajal kohal olnud asendusliige/asendusliikmed
Gabriela Creţu, Esther De Lange, Donata Gottardi, Maria Petre
Lõpphääletuse ajal kohal olnud asendusliige/asendusliikmed (kodukorra art 178 lg 2)
Salvatore Tatarella
