LÕPLIK
A6-0241/2007
15.6.2007
RAPORT
Ühtekuuluvuspoliitika roll ja tõhusus erinevuste vähendamisel vaeseimates ELi piirkondades
(2006/2176(INI))
Regionaalarengukomisjon
Raportöör:
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg
PE 382.554v03-00
SISUKORD
EUROOPA PARLAMENDI RESOLUTSIOONI ETTEPANEK................................................3
SELETUSKIRI..........................................................................................................................11
MENETLUS..............................................................................................................................18
EUROOPA PARLAMENDI RESOLUTSIOONI ETTEPANEK
ühtekuuluvuspoliitika rolli ja tõhususe kohta erinevuste vähendamisel vaeseimates ELi piirkondades
( 2006/2176(INI) )
Euroopa Parlament ,
– võttes arvesse EÜ asutamislepingu artiklit 16, artikli 87 lõiget 3, artikleid 137, 141 158 ja artikli 299 lõiget 2;
– võttes arvesse nõukogu 11. juuli 2006. aasta määrust (EÜ) nr 1083/2006, millega nähakse ette üldsätted Euroopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi ja Ühtekuuluvusfondi kohta
ELT L 210, 31.7.2006, lk 25.
Parandus on avaldatud ELT L 239, 1.9.2006, lk 248. ;
– võttes arvesse nõukogu 6. oktoobri 2006. aasta otsust 2006/702/EÜ ühenduse ühtekuuluvuspoliitika strateegiliste suuniste kohta
ELT L 291, 21.10.2006, lk 11. ;
– võttes arvesse Euroopa Ülemkogu 23.–24. märtsi 2000. aasta Lissaboni kohtumise ja 15.–16. juuni 2001. aasta Göteborgi kohtumise järeldusi;
– võttes arvesse komisjoni 30. mai 2007. aasta teatist „Neljas aruanne majandusliku ja sotsiaalse ühtekuuluvuse kohta” ( KOM(2007)0273 );
– võttes arvesse komisjoni 12. juuni 2006. aasta teatist „Majanduskasv ja tööhõive ning Euroopa ühtekuuluvuspoliitika reform.
Neljas ühtekuuluvuse arenguaruanne” ( KOM(2006)0281 );
– võttes arvesse komisjoni 1. märtsi 2006. aasta teatist „Naiste ja meeste võrdõiguslikkuse juhised, 2006–2010” ( KOM(2006)0092 );
– võttes arvesse komisjoni 5. juuli 2005. aasta teatist „Ühtekuuluvuspoliitika toetus majanduskasvule ja töökohtade loomisele: ühenduse strateegilised suunised, 2007–2013” ( KOM(2005)0299 );
– võttes arvesse komisjoni 17. mai 2005. aasta teatist „Kolmas ühtekuuluvuse arenguaruanne: uue partnerluse poole majanduskasvu, tööhõive ja ühtekuuluvuse valdkonnas” ( KOM(2005)0192 );
– võttes arvesse komisjoni 26. mai 2004. aasta teatist „Tugevam partnerlus äärepoolseimate piirkondadega” ( KOM(2004)0343 );
– võttes arvesse komisjoni 21. veebruari 1996. aasta teatist „Meeste ja naiste võrdõiguslikkuse teema lisamine kõigisse ühenduse meetmetesse ja poliitikatesse” ( KOM(1996)0067 );
– võttes arvesse kontrollikoja eriaruannet nr 10/2006 perioodi 1994–1999 eesmärkide 1 ja 3 programmide (struktuurifondid) järelhindamise kohta
ELT C 302, 12.12.2006, lk 1. ;
– võttes arvesse kodukorra artiklit 45;
– võttes arvesse regionaalarengukomisjoni raportit ( A6-0241/2007 ),
A. arvestades, et EÜ asutamislepingu artiklis 158 öeldakse, et ühenduse eesmärk on majanduskasvu tugevdamisega edendada oma igakülgset harmoonilist arengut ning vähendada eri regioonide arengutaseme ebaühtlust ning mahajäämust kõige ebasoodsamates piirkondades;
B. arvestades, et vaeseimad piirkonnad on need ELi piirkonnad, mis kuuluvad ühtekuuluvuspoliitika lähenemiseesmärgi raamidesse ja mille SKT inimese kohta on vähem kui 75% ELi kui terviku keskmisest SKTst inimese kohta;
C. arvestades, et ühtekuuluvuse mõiste ei ole selgelt määratletud ja hõlmab mitmesuguseid meetmeid, mis tugevdavad ELi piirkondade harmoonilist majanduslikku, territoriaalset ja sotsiaalset arengut;
D. arvestades, et Euroopa Parlamendi 24. aprilli 2007. aasta resolutsioonis tulevaste laienemiste mõju kohta ühtekuuluvuspoliitika tulemuslikkusele
Vastu võetud tekstid, P6_TA(2007)0130 . märgitakse, et tulevasi laienemisi silmas pidades tuleb ühtsuspoliitika rahastamise praegune struktuur läbi vaadata; arvestades ka samas esitatavat ettepanekut, et piirkondliku konkurentsivõime ja piirkondade koostöö osas tuleb rohkem keskenduda piirkondade majanduste ja üleeuroopalise tähtsusega infrastruktuuride integreerimisele ning piirkondade abistamisele globaliseerumise ja demograafiliste muutustega toimetulekul;
E. arvestades, et Euroopa Liidu üks aluspõhimõte on solidaarsuse põhimõte, mille eesmärk on liidu piirkondliku arengu ebavõrdsuse vähendamine;
F. arvestades, et siiani on ELi ühtekuuluvuspoliitika andnud tulemusliku panuse endiste ühtekuuluvusriikide (Iirimaa, Kreeka, Portugal ja Hispaania) paljude piirkondade arengusse, kuigi mõned piirkonnad on endiselt arengus tugevasti maha jäänud, ning arvestades, et selle mõju vaeseimate piirkondade lähenemise osas on aidanud suurendada ELi kui terviku jõukust;
G. arvestades, et ühtekuuluvuspoliitika eesmärk on muuta liikmesriigid ja piirkonnad majanduslikult elujõuliseks ja seega välisabist sõltumatuks, kuigi struktuurifondide vahendite vastuvõtmine ei ole seotud ajaliste piirangutega;
H. arvestades, et puudub üksikasjalik teave ja võrdlevad uuringud, mis reastaksid struktuurifondidest kasu saavad piirkonnad nende arengu põhjal;
I. arvestades, et pärast 27 liikmesriigini laienemist on ELis nüüd peaaegu 493 miljonit elanikku
492 852 386.
Allikas: Eurostat/US Census Bureau. , kellest umbes 30%
Allikas: Eurostat, Statistics in Focus – Economy and Finance 17/2006. elavad nüüdses 100 lähenemiseesmärgi alla kuuluvas piirkonnas ning arvestades, et SKT mõttes on EL-27 piirkondade vahelised erinevused oluliselt suuremad, kui need olid EL-15 ajal: SKT ühe inimese kohta ulatub 24 protsendist (Rumeenia kaguosas) kuni 303 protsendini (sise-Londonis) ELi keskmisest näitajast;
J. arvestades, et EL-27 vaeseimad lähenemiseesmärgi piirkonnad paiknevad valdavalt uutes liikmesriikides, kus ühtekuuluvuspoliitika elluviimine algas alles hiljaaegu, mistõttu on võimatu hinnata selle edu erinevuste vähendamisel;
K. arvestades, et vaeseimates liikmesriikides on majanduskasv jaotunud ebaühtlaselt ja kaldub koonduma linnapiirkondade ümbrusse, samal ajal kui kõnealustes riikides elab oluline osa elanikkonnast maapiirkondades;
L. arvestades, et põhilise infrastruktuuri puudumise, avalike teenuste piiratud kättesaadavuse ja töötuse kõrge taseme tõttu väheneb majanduslikult vaesunud piirkondade rahvaarv kiiremini kui teistes piirkondades, ning arvestades, et see omakorda kahjustab nende võimet kindlustada tõeline areng;
M. arvestades, et EÜ asutamislepingu artikli 299 lõikes 2 nõutakse, et ühendus kohandaks oma poliitikat ja kohaldaks äärepoolseimate piirkondade suhtes eri- ja konkreetseid meetmeid, arvestades nimetatud piirkondade eriolukorda, kuna enamik neist kuulub ELi vaeseimate piirkondade hulka, milline asjaolu struktuuriliste ja geograafiliste negatiivsete tegurite kombineeritud ja pikaajalise mõju tõttu takistab tõsiselt nende arengut;
N. arvestades, et mõnedes uutes liimesriikides oli rahaliste vahendite kasutamise tase ühtekuuluvuspoliitika raamesse kuuluvates vaeseimates piirkondades aastatel 2004–2006 madal;
O. arvestades, et struktuurifondidest rahastamise edukaks rakendamiseks on vaja tegevuse tihedat kooskõlastamist kohaliku, piirkondliku, riikliku ja ühenduse tasandi asutuste vahel;
P. arvestades, et rahaliste vahendite eraldamise asjaolu iseenesest ei taga nende otstarbekat kasutamist, ning arvestades, et vaeste piirkondade omavalitsustel napib tihti asjakohaseid oskusi ja kogemusi ning omapoolseid rahalisi vahendeid selleks, et suuta neile ettenähtud ühtekuuluvusvahendeid täiel määral ära kasutada;
Q. arvestades, et teatavate piirkondade majanduslikul mahajäämusel on mitmeid põhjuseid, ning arvestades, et ELi vaeseimatel piirkondadel on eelkõige puudus tasakaalustatud jätkusuutliku arengu ja edasiste investeeringute jaoks olulisest põhilisest infrastruktuurist, samuti inimressurssidest ning küllaldastest hariduse, elukestva õppe ja innovatsiooni stiimulitest;
R. arvestades, et erakapital ja riskikapital, rotatsioonifondid ja väikelaenud tegevust alustavatele ettevõtetele mängivad olulist rolli ettevõtluse, innovatsiooni ja töökohtade loomise liikumapaneva jõuna;
S. arvestades, et sotsiaalne tõrjutus ja erakordselt kõrge pikaajalise töötuse tase on valdavad eelkõige vaeseimates piirkondades, eriti naiste, eakate ja puuetega isikute ning sotsiaalselt kaitsetute etniliste rühmade seas;
T. arvestades, et kodanike põhiõiguste hulka kuuluvad meeste ja naiste võrdne juurdepääs kõikidele kommunaalteenustele, võrdsed võimalused tööturul ja võrdne juurdepääs haridusele, kultuurile ning tervishoiu- ja sotsiaalteenustele,
1. nõuab tungivalt, et võetaks otsustavaid meetmeid kõige teravamate arenguga seotud puuduste leevendamiseks ELi vaeseimates piirkondades, ning märgib eelkõige, et uued liikmesriigid, kes on olnud hõlmatud ühtekuuluvuspoliitikaga alates 2004. aastast, vajavad oma jätkuvate institutsiooniliste, halduslike ja majandusraskuste tõttu erilist toetust;
2. rõhutab EL-15 ühtekuuluvusriikide ajalooliste arengute analüüsimise tähtsust; kutsub komisjoni üles koostöös asjaomaste liikmesriikide, nende piirkondade, kohalike omavalitsuste ja teiste huvitatud osapooltega tutvustama selgelt ühelt poolt majanduskasvu soodustavaid meetmeid edukates piirkondades (näiteks Iirimaal) ja teiselt poolt mahajäänud piirkondades ilmnenud peamisi takistusi, et need ei korduks taas uute liikmesriikide piirkondades;
3. juhib komisjoni ja liikmesriikide tähelepanu olukorrale piirkondades, mida hoolimata sellest, et nad on EL-15 seas kõige vaesemad, ja sellest, et nende arenguandmed ei ole paranenud, puhtstatistilistel põhjustel ei peeta enam EL-27 vaeseimateks piirkondadeks; soovitab võtta arvesse nimetatud piirkondade konkreetset olukorda;
4. on seisukohal, et rahastamise kasutamisega seotud raskused on suur ja pakiline mure, eriti uute liikmesriikide jaoks, kellel menetlusraskuste ja projektide elluviimise ajaliste piirangute tõttu on raske täita keerulisi ühtekuuluvuspoliitika nõudeid ja kellel sageli puudub ühenduse toetuste kaasrahastamiseks piisav (era- või riiklik) kapital, mistõttu potentsiaalsed abisaajad ei suuda saada või isegi taotleda rahalisi vahendeid, mida nad võiksid otstarbekalt kasutada;
5. on mures selle pärast, et mõnedes piirkondades on ühenduse abi halvasti suunatud, mistõttu aastaid kestnud rahastamisele vaatamata nende olukord ei parane ja ühenduse vahendid on lihtsalt ära raisatud;
6. soovitab ELi ühtekuuluvuspoliitikas asjakohaselt arvesse võtta vaeseimate piirkondade mitmekesiseid vajadusi nii, et abi kohandataks vastavalt nende eripärale ja eritingimustele ning kasutataks ära nende potentsiaali, et viia ellu projekte, mis ruumilisi arengukavasid asjakohaselt arvestavate mitmeaastaste arengukavade alusel annavad kestvaid tulemusi ja loovad tõelise arengu;
7. soovitab vastavalt artikli 299 lõikes 2 viidatule kohaldada konkreetsete ja erimeetmete abil ELi ühtekuuluvuspoliitikat äärepoolseimatele piirkondadele; toetab ELi äärepoolseimate piirkondade abistamise strateegiat ja palub, et komisjon kiiresti tutvustaks lähemalt tema poolt välja kuulutatud tugevama partnerluse põhiolemust, eriti selles, mis puudutab äärepoolseimate piirkondade konkurentsivõime parandamist ja laiema naabruskonna tegevuskava;
8. vaeseimate piirkondade majanduskasvu, edasiste investeeringute ja tasakaalustatud jätkusuutliku arengu kiirendamiseks soovitab piirkondadel ja liikmesriikidel lugeda prioriteetseks projekte, mille abil tahetakse parandada juurdepääsu piirkondadele, varustades need põhilise infrastruktuuri, eelkõige transpordi ning infotehnoloogia ja telekommunikatsioonidega, arvestades seejuures asjakohaselt selliste projektide sotsiaalset ja keskkonnamõju;
9. kutsub liikmesriike ja piirkondlikke ning kohalikke omavalitsusi üles võtma edasiste regionaalarengu programmide kavandamisel nõuetekohaselt arvesse üksikute piirkondade tasakaalustatud arendamise vajadust; peab eriti oluliseks, et võetaks arvesse linnapiirkondade erivajadusi ja asjakohast linnapoliitikat, sealhulgas vaeste linnaosade eluasemepoliitikat, ning et järgitaks asjakohast maaelupoliitikat;
10. arvab, et eriti oluline on anda ühtekuuluvuspoliitikas suurem pädevus linnadele, et nad saaksid partnerluse tingimustes reageerida linnapiirkondade konkreetsetele vajadustele; sellega seoses kutsub komisjoni ja liikmesriike üles kasutama täielikult ära ühtsete arengukavade võimalusi seal, kus saab ühtekuuluvuspoliitikat vahetult siduda linnaplaneerimisega;
11. julgustab liikmesriike muutma vaeseimad piirkonnad investoritele ligitõmbavamateks, juhtides tähelepanu nimetatud piirkondade loodus- ja kultuuriväärtustele, et arendada igale piirkonnale iseloomuliku majandustegevuse traditsioonilisi vorme ja luua uusi majandustegevuse vorme; seetõttu nõuab tungivalt, et komisjon keskenduks rohkem Euroopa isoleeritud, mahajäänud piirkondades ikka veel elujõuliste konkreetsete oskuste ja tavade säilitamise meetmete määratlemisele ja toetamisele;
12. tervitab keskendumist ühtekuuluvuspoliitika kasutamisele ühenduse innovatsioonisuutlikkuse parandamiseks ajavahemikus 2007–2013; märgib, et kõnealune eesmärk peaks kehtima samuti vaeseimate piirkondade suhtes; rõhutab eriti vajadust vähendada piirkondade ja liikmesriikide sisest ning nende vahelist tehnoloogilist ebavõrdsust tehnoloogiaalaste koostöövõrgustike toetamise kaudu;
13. tuletab komisjonile ja liikmesriikidele meelde, et igasugune ühtekuuluvuspoliitika hindamine peaks täiustama uuenduslikku ühtekuuluvuspoliitikat tulevases laienenud Euroopa Liidus; tuletab meelde vajadust keskenduda uutele territoriaalse arengu kontseptsioonidele ja konkreetsematele ideedele linnapiirkondi ja muid piirkondlikke klastreid ümbritseva piirkondliku kriitilise massi kasvu toetamiseks; tuletab ka meelde vajadust diferentseeritud, kõigi piirkondade vajadusi arvestava lähenemise järele struktuurifondide kasutamisel;
14. kutsub komisjoni ja liikmesriike üles toetama projekte, millega suurendatakse piirkondade võimet luua ja võtta kasutusele uusi tehnoloogiaid, eelkõige neid, mis on seotud keskkonnakaitse ja loodusvarade arendamisega ning mis sisaldavad väiksemal energiatarbimisel ja taastuvenergia kasutamisel põhinevate mudelite levitamist, et piirkonnad võiksid jõuda juhtpositsioonile ökoinnovatsioonis, ilma et nad peaksid kannatama mittesäästva arengu negatiivsete aspektide pärast, mida teised piirkonnad on oma arengutsüklis kogenud;
15. rõhutab ELi ühtekuuluvuspoliitika raames tasakaalustatud arengu edendamiseks tehtava territoriaalse koostöö (piiriülene, riikidevaheline ja piirkondadevaheline koostöö) tähtsust; sellega seoses toetab eriti vaeseimaid piirkondi kaasavate piirkondlike ja valdkondlike koostöövõrgustike loomist;
16. soovitab komisjonil, liikmesriikidel ja kohalikel omavalitsustel edendada investoritele suunatud ühtse majanduslike ja sotsiaalsete stiimulite süsteemi abil ettevõtlust vaeseimates piirkondades ning juhib tähelepanu vajadusele lihtsustada oluliselt haldusmenetlusi, eriti neid, mis on seotud uue majandustegevuse alustamise ja olemasoleva laiendamisega;
17. soovitab liikmesriikidel edendada ettevõtlust koolides ning toetada tulevastele ettevõtjatele mõeldud koolituskavasid, mis on suunatud eelkõige noortele, naistele , eakatele inimestele ja kergesti sotsiaalse tõrjutuse ohvriks langevatele vähemustele;
18. tervitab selliseid uusi rahastamisvahendeid, nagu Euroopa ühisressursid mikro-, väikestele ja keskmise suurusega ettevõtetele (JEREMIE) ja Euroopa ühine toetus linnapiirkondade jätkusuutlikele investeeringutele (JESSICA); samas juhib tähelepanu asjaolule, et nimetatud rahastamisvahendid saabusid nende täielikuks ärakasutamiseks liiga hilja, ja et teadlikkus nende võimalustest kohalikul ja piirkondlikul tasandil on ikka veel liiga madal; märgib tungivat vajadust selliste vahendite võimalikult laialdase levitamise ja kohaldamise järele liikmesriikides ja nende kohaldamise järele vastavalt kõnealuste riikide tegelikule olukorrale, võttes arvesse võimalike abisaajate tegelikke vajadusi ja nende praktilist suutlikkust nimetatud rahastamisvahendeid kasutada;
19. kutsub komisjoni üles kiirendama jõupingutusi, et anda liikmesriikidele ja piirkondadele tehnilist abi asjakohase koolitusprogrammi koostamise kaudu; toetab Euroopa piirkondlike projektide toetamisele suunatud ühisabi (JASPERS) algatust, mille eesmärk on anda abi suurte projektide elluviimiseks;
20. tervitab hiljuti juurutatud algatust „Piirkondade panus majandusmuutustesse” ja selle raames väljendatud kohustust levitada parimaid tavasid, millel on juba varem olnud selgelt positiivne mõju ja mis on soodustanud piirkondlikku majanduskasvu; sellest tulenevalt palub komisjonil tagada, et ELi vaeseimad piirkonnad kaasataks parimate tavade vahetamise võrgustikku, ning ühtlasi tutvustada avalikul veebilehel nimetatud tavasid kõigis Euroopa Liidu ametlikes keeltes;
21. julgustab liikmesriike looma avaliku ja erasektori partnerlusi kui tõhusaid vahendeid erakapitali kaasamiseks piirkondlike projektide rahastamisse; sellega seoses ning arvestades nimetatud partnerluste pikaajalist mõju avaliku sektori eelarvetele soovitab sätestada nende loomist reguleerivad lihtsad ja läbipaistvad eeskirjad;
22. palub komisjonil intensiivistada jõupingutusi direktiivide, juhiste ja eeskirjade muutmisel kergemini mõistetavateks, et vältida nende väärtõlgendamist ja hõlbustada programmide täitmist;
23. julgustab liikmesriike ja ühenduse institutsioone menetlusi veelgi lihtsustama, tagamaks, et rahalised vahendid eraldatakse läbipaistval ja tõhusal viisil ning toimetatakse kiiresti lõplikele abisaajatele; seda silmas pidades soovitab samuti kasutada täiel määral ära ühtsete kontaktpunktide idee ning tugevdada rahaliste vahendite kasutamise kontrollimise menetlusi; samuti soovitab liikmesriikidel järgida Euroopa läbipaistvuse algatust ja korraldusasutuse kohustust organiseerida abisaajate loetelu, toimingute nimetuste ja toimingutele eraldatud avaliku sektori toetuse suuruse avalikustamine kas elektroonilisel teel või muul viisil, nagu on sätestatud komisjoni 8. detsembri 2006. aasta määruse (EÜ) nr 1828/2006
ELT L 371, 27.12.2006, lk 1. artikli 7 lõike 2 punktis d;
24. kutsub liikmesriike üles tagama tulemuslik poliitiline, tehniline ja haldusalane kooskõlastamine ning tõhus vastavus partnerluse põhimõttele, mille eesmärk on rahaliste vahendite usaldusväärne haldamine; väljendab muret nõuetekohaselt toimivate kooskõlastamis- ja partnerlusmehhanismide puudumise pärast vaeseimates piirkondades;
25. juhib komisjoni ja liikmesriikide tähelepanu asjaolule, et tasakaalustatud arengu tagamiseks tuleb saavutada majanduslike, sotsiaalsete ja keskkonnaalaste aspektide vaheline sünergia, tuginedes majandusliku mahajäämuse põhjuste analüüsile, milles pööratakse erilist tähelepanu tööpuudusele ja selle majanduslikele põhjustele, eelkõige vaeseimates piirkondades;
26. rõhutab, et mõnes ELi vaeseimatest piirkondadest on enam kui 20% suurune tööpuudus; väljendab muret tõsiasja pärast, et tööpuudus on probleem, mis mõjutab eelkõige vaeseimaid piirkondi ning püsib kõige kõrgemana naiste ja sotsiaalse tõrjutuse mõttes haavatavate vähemuste hulgas; kutsub liikmesriike üles toetama naisi tööturul ning isegi kaotama naiste ja meeste palgaerinevusi; lisaks nõuab tähelepanu pööramist mustlaste väga spetsiifilisele olukorrale, kelle jaoks pikaajaline tööpuudus on kujunenud kriitiliseks probleemiks;
27. rõhutab vajadust kasutada Euroopa Sotsiaalfondi otstarbekalt, investeerides vaeseimates piirkondades inimkapitali, tagades seal parema hariduse andmise ja töötajate, eelkõige noorte, naiste, eakate inimeste ja sotsiaalselt tõrjutud vähemuste kvalifikatsioonitaseme pideva tõstmise, ning investeerides kaasnevatesse meetmetesse, asjaomasesse toetusse, sotsiaal-, kultuuri- ja hoolekandeteenustesse, mis parandavad tööhõivevõimalusi;
28. rõhutab, et ELi ühtekuuluvuspoliitika valdkonda kuuluvate projektide formuleerimise ja elluviimise kõigil etappidel tuleb edendada meeste ja naiste võrdõiguslikkust;
29. märgib, et 2007. aasta on nimetatud kõigi inimeste võrdõiguslikkuse Euroopa aastaks, ning kutsub komisjoni ja liikmesriike üles edendama projekte, millega suurendatakse teadlikkust võrdõiguslikkuse süvalaiendamisest kõigis ühenduse programmides, eelkõige nendes, millel on mõju majanduslikule ja sotsiaalsele ühtekuuluvusele;
30. kutsub komisjoni üles täiustama ühtekuuluvuspoliitika hindamise süsteemi ja kavandama uusi vahendeid regionaalarengu mõõtmiseks, mis tugineksid peale SKT ka teistele näitajatele, nagu näiteks tööpuuduse tase ning muud kvantitatiivsed ja kvalitatiivsed näitajad, täiustades samal ajal ostujõu pariteedi arvutamise meetodeid riiklike näitajate asemel pigem piirkondlike näitajate väljatöötamisega;
31. palub, et komisjon varustaks Euroopa Parlamenti korrapäraselt värske, usaldusväärse ja võrreldava statistikaga, mis võimaldab õigesti hinnata ELi vaeseimate piirkondade arengus toimuvaid muutusi;
32. kutsub komisjoni üles ühenduse 2009. aasta eelarve täitmise vahekokkuvõttes ning järgmises majanduslikku ja sotsiaalset ühtekuuluvust käsitlevas aruandes analüüsima ühtekuuluvuspoliitika mõju ning uurima ühenduse poliitikast tulenevate mis tahes soovimatute tagajärgede põhjuseid eesmärgiga tagada, et ühtekuuluvuspoliitika oleks kogu ajavahemiku 2007–2013 programmiperioodi jooksul võimalikult tulemuslik;
33. teeb presidendile ülesandeks edastada käesolev resolutsioon nõukogule ja komisjonile.
SELETUSKIRI
ELi ühtekuuluvuspoliitika on sisenemas uude programmiperioodi.
See on esimene aasta finantsperspektiivi perioodil 2007–2013, mil kohaldatakse uusi ühtekuuluvuspoliitika eeskirju.
On võetud vastu strateegilised suunised ja sätestatud poliitika üldsuunad.
Nüüd on aeg esitada asjakohased soovitused, et muuta uus ühtekuuluvuspoliitika võimalikult tõhusaks.
Statistiliste andmete põhjal, mis näitavad ühtekuuluvuspoliitika senist mõju, ja tundes probleeme, mis takistasid mõnedel riikidel minevikus struktuurifondide kaudu rahastamisest täit kasu saada, püütakse käesoleva omaalgatusliku raportiga tagada, et ühtekuuluvuspoliitika oleks programmiperioodil 2007–2013 võimalikult tulemuslik ning et selle mõju, eelkõige ELi vaeseimates piirkondades, oleks võimalikult nähtav ja tajutav.
Eluliselt tähtis on rõhutada põhimõtteid, mille alusel liikmesriigid ja EL saaksid võtta meetmeid ühtekuuluvuspoliitika tulemuslikkuse parandamiseks vaeseimates piirkondades ja parimate võimalike tulemuste tagamiseks sotsiaalse, majandusliku ja territoriaalse ühtekuuluvuse osas nimetatud piirkondades.
Lähenemiseesmärgi raamesse kuuluvate piirkondade jaoks on finantsperspektiivis aastateks 2007–2013 rahastamine juba ette nähtud ja nüüd tuleb tagada, et kõnealust rahastamist kasutataks vaeseimate piirkondade viimiseks vähemalt EL-27 keskmisele arengutasemele.
See peaks võimaldama ELi rikkaimate ja vaeseimate piirkondade vahelist praegust suurt erinevust järkjärgult vähendada.
Enamik vaeseimaid piirkondi paikneb uutes liikmesriikides, kellel puuduvad tihti olemasolevate rahaliste vahendite ärakasutamiseks vajalik haldussuutlikkus, oskused ja kogemused.
Käesolevas raportis on rida soovitusi ja märkusi, mille eesmärk on parandada struktuurifondide vahendite vastuvõtmist ja kasutamist ning saavutada nõnda vaeseimate piirkondade jätkusuutlik areng.
ELi ühtekuuluvuspoliitika peamine eesmärk on vähendada arengutaseme erinevusi piirkondade vahel; vaeseimate piirkondade kiire areng on kogu Euroopa Liidu huvides.
Praegu kuulub ühtekuuluvuspoliitika lähenemiseesmärgi raamesse 100 vaeseimaks peetavat piirkonda, st piirkonnad, mille SKT inimese kohta on alla 75% ELi keskmisest.
Piirkondadevahelised erinevused SKT osas ühe inimese kohta on äärmiselt suured ja on EL-27s suuremad, kui olid EL-15s.
Kõnealuseid erinevusi illustreerib alljärgnev tabel 1.
Tabel 1.
Piirkondade SKT inimese kohta EL-27s – 2004. aasta andmed (ostujõu standardi alusel; EL-27 = 100)
15 suurima SKTga piirkonda
15 väikseima SKTga piirkonda
1
Inner London (UK)
303
1
Nord-Est (RO)
24
2
Luxembourg (LU)
251
2
Severozapaden (BG)
26
3
Bruxelles-Cap. / Brussels Hfdst.
(BE)
248
3
Yuzhen tsentralen (BG)
26
4
Hamburg (DE)
195
4
Severen tsentralen (BG)
26
5
Wien (AT)
180
5
Sud-Muntenia (RO)
28
6
Île de France (FR)
175
6
Sud-Vest Oltenia (RO)
29
7
Berkshire, Buckinghamshire & Oxfordshire (UK)
174
7
Severoiztochen (BG)
29
8
Oberbayern (DE)
169
8
Yugoiztochen (BG)
30
9
Stockholm (SE)
166
9
Sud-Est (RO)
31
10
Utrecht (NL)
158
10
Nord-Vest (RO)
33
11
Darmstadt (DE)
157
11
Lubelskie (PL)
35
12
Praha (CZ)
157
12
Podkarpackie (PL)
35
13
Southern & Eastern (IE)
157
13
Centru (RO)
35
14
Bremen (DE)
156
14
Podlaskie (PL)
38
15
North Eastern Scotland (UK)
154
15
Vest (RO)
39
Allikas: Eurostat, uudiskiri Euroindicators 23/2007 – 19. veebruar 2007
Ülaltoodud Eurostati andmed näitavad suurt arengutaseme erinevust rikkaimate ja vaeseimate ELi piirkondade vahel, kusjuures enamik vaeseimaid piirkondi asuvad Kesk- ja Ida-Euroopa liikmesriikides, kes ühinesid Euroopa Liiduga kahe viimase laienemise ajal (2004 ja 2007).
Kõnealune olukord nõuab tõsiseid meetmeid rikkaimate ja vaeseimate piirkondade vaheliste erinevuste vähendamiseks.
Et võimaldada arengus mahajäänud, ümberkorraldusi läbitegevatel või teatud geograafiliselt, majanduslikult või sotsiaalselt ebasoodsate tingimuste all kannatavatel piirkondadel
Äärepoolseimad piirkonnad, saared, mägised alad ja hõreda asustusega piirkonnad. kindlustada tasakaalustatud areng, tuleks lisaks olemasolevatele rahalistele vahenditele anda neile tehnilist abi, et võimaldada neil tulla toime ELi ühtekuuluvuspoliitika elluviimisega kaasnevate menetlusraskustega.
Ühtekuuluvuspoliitika on võimaldanud paljudel varem vaestel ELi piirkondadel jõuda rahuldavale arengutasemele.
Struktuuri- ja ühtekuuluvusfondide vahendite abiga on kõik neli eelnevalt ühtekuuluvusriikidena tuntud riiki – Iirimaa, Kreeka, Portugal ja Hispaania – kogenud märkimisväärselt kõrget majanduskasvu.
Tabel 2.
Ühtekuuluvusriikide mahajäämuse vähenemine SKT osas inimese kohta ( EL=100)
Hispaania Portugal Kreeka Iirimaa
1960
60,76
40,48
44,78
64,52
1970
74,89
51,97
64,50
62,97
1980
74,46
57,11
71,79
67,40
1990
77,94
62,97
59,41
75,30
2000
82,29
68,37
65,51
115,26
2002
84,48
69,23
66,59
122,26
Allikas: Catching-up in Europe: The experiences of Portugal, Spain and Greece in the Nineties (Järelejõudmine Euroopas: Portugali, Hispaania ja Kreeka 1990ndate aastate kogemused), Karl Aiginger; Wifo (Österreichisches Institut für wirtschaftsforschung) töödokumendid, nr 212, detsember 2003, lk 4.
Kõikehõlmavate või piisavalt võrreldavate statistiliste andmete puudumine vaeseimate piirkondade arengu kohta ei võimalda täpselt analüüsida, mil määral on struktuurifondide kaudu rahastamine piirkondlikku arengut soodustanud.
SKT andmestiku üldine analüüs näitab siiski, et 1960. aastate lõpust kuni aastani 2002 tõusis Hispaania SKT 60,76%lt peaaegu 85%le ühenduse keskmisest, Portugali SKT tõusis 40%lt 69%le, Kreeka SKT 44%lt 66%le ja Iirimaa SKT 65%lt 122%le.
Nimetatud positiivsete näidete põhjal võib oletada, et praeguse lähenemiseesmärgi alla kuuluvad liikmesriigid kasutavad omakorda ära uue ühtekuuluvuspoliitika pakutavad võimalused, eelkõige seetõttu, et ehkki nende SKT jääb ELi keskmisele alla, on nende majanduskasv ELi keskmisest märksa suurem ja näitab seega suurt arengupotentsiaali.
Tabel 3.
SKT reaalkasv
SKT kasv – muutus protsentides võrreldes eelmise aastaga
(2006., 2007. ja 2008. aasta osas on esitatud prognoosid)
1997 –98 –99 –00 –01 –02 –03 –04 –05 –06 –07 –08
Bulgaaria
–5,4
3,9
2,3
5,4
4,1
4,9
4,5
5,6
5,5
6,0
6,0
6,2
Rumeenia
–1,2
2,1
5,7
5,1
5,2
8,4
4,1
7,2
5,8
5,6
EL 25
2,7
2,9
3,0
3,9
2,0
1,2
1,3
2,4
1,7
2,9
2,4
2,4
EL-15
2,6
2,9
3,0
3,9
1,9
1,1
1,1
2,3
1,5
2,7
2,2
2,3
Allikas: Eurostat
Nagu ilmneb tabelist 3, ilmutavad 2007. aastal ELiga ühinenud Bulgaaria ja Rumeenia eriti suurt majanduskasvu potentsiaali.
Selletäielikuks realiseerimiseks tuleb eelkõige teha nõuetekohaseid ettevalmistusi, mille alla kuulub ka tulemuslik haldamine.
Statistilised andmed rahastamise kasutamise kohta esimesel kahel aastal näitavad siiski, et suurtele majanduslikele edusammudele vaatamata ei kasutanud 2004. aastal ELiga ühinenud liikmesriigid täielikult ära neile enne 2006. aastat kättesaadavaks tehtud rahalisi vahendeid, peamiselt selle tõttu, mida võib üldistatult nimetada haldussuutmatuseks.
Tabel 4.
EL-10, struktuuri- ja ühtekuuluvusfondide vahendite kasutamine
(mai 2004 – september 2006)
Miljonit eurot
(1) Kulukohustused
(2) Väljamaksed
(2)/(1)
EL 10
21 494,5
5622,8
26,2%
Tšehhi Vabariik
2224,3
521,9
23,5%
Eesti
604,4
177,7
29,4%
Küpros
93,6
18,1
19,3%
Ungari
2945,9
959,0
32,6%
Läti
1092,8
274,8
25,2%
Leedu
1380,0
353,9
25.6%
Malta
86,4
22,7
26,2%
Poola
11 015,2
2701,5
24,5%
Sloveenia
415,5
141,9
34,1%
Slovakkia
1636,6
451,6
27,6%
Allikas: rahastamisprogrammide koostamise ja eelarve eest vastutava voliniku Dalia Grybauskaitė ettekanne 21. septembril 2006 Brüsselis.
On palju näiteid uute liikmesriikide kohta, kes kättesaadavaid rahalisi vahendeid ära ei kasuta.
Vaeseimatel piirkondadel kipub olema rahaliste vahendite kasutamisega kõige suuremaid raskusi.
Kõnealuste piirkondade ametiasutustel puuduvad tihti vajalikud oskused, kogemused või omavahendid ühtekuuluvuspoliitika keeruliste nõuetega toimetulemiseks ning seetõttu ei suuda nad taotleda vahendeid, millele neil põhimõtteliselt õigus on.
Tuleb rõhutada, et institutsiooniline suutlikkus on programmide või projektide eduka elluviimise ja inimressursside arendamise oluline eeltingimus.
Ühinemiseelsel ajavahemikul näitasid erinevad programmid arvukaid saajapoolseid institutsioonilisi, juhtimis- ja haldusalaseid puudusi.
Nimetatud puudustega, mida ei ole veel täielikult korvatud, tuleb tegelda lähimas tulevikus, et rahalisi vahendeid nõuetekohaselt investeerida ja kulutada.
Seepärast on vaja:
- paremat haldamist, et rahastatavad piirkonnad saaksid abi vastu võtta ja seda tulemuslikult kasutada;
- tehnilist abi, eelkõige uute projektide elluviimise ettevalmistamisel;
- välist (ekspertide teadmiste kujul) ja sisemist kvaliteeti (tegelike vajaduste väljaselgitamiseks);
- projektide ja kulutuste kvaliteedikontrolli ning elluviidud projektide jätkusuutlikkuse hindamist.
Samuti on oluline, et rahalised vahendid jõuaksid kiiresti abikõlblike piirkondadeni.
Mõnikord võtab rahaliste vahendite jõudmine abisaajateni liiga kaua aega, mis suurendab projektikulusid.
Rahaliste vahendite üleandmine peab põhinema läbipaistvatel ja selgetel kriteeriumidel.
Raske on vältida struktuurifondide kaudu rahastamise keerukat mehhanismi, mida mõjutavad kolm erinevat reguleerimistasandit: ühenduse eeskirjad, siseriiklikud raamistikud ja piirkondlikud tavad.
Menetluse lihtsustamine on seega küsimus, millega tuleb tegelda kõigil kolmel tasandil, et vältida tagantjärele tõlgendusi ning lihtsustada ja kiirendada programmide elluviimist.
Struktuurifondide usaldusväärne haldamine nõuab samuti erinevate tasandite (poliitiline, tehniline ja haldustasand) koordineerimist.
See on pakiline probleem eelkõige uutes liikmesriikides, kus tuleb rakendada tulemuslikumaid meetmeid.
Ühenduse, liikmesriikide ja piirkondade vahelise ühtekuuluvuse tagamist käsitlevad arutelud on väga olulised ja sellisest struktureeritud dialoogist ei tohi kõrvale jätta ühtegi haldusvaldkonda.
Ühtekuuluvuspoliitika ei tähenda ainult rahastamist, vaid ka erinevate sidusrühmade vahelist partnerlust.
Vaid ühel tasandil võetavatest meetmetest ja tehtavast koostööst ei piisa võimendusefekti saavutamiseks.
Partnerlus ja heatasemeline teabevahetus on seetõttu eriti vajalikud.
Lisaks tuleb luua raamistik, milles vajalikud vastasmõjud saavad toimida, ning kogemuste vahetamise süsteem.
See võib tuua kaasa haldussuutlikkust parandavate eeskirjade ja standardite kehtestamise seoses eeskirjade ning määruste rakendamisega.
Majanduskasvu kipub koonduma teatud piirkondadesse.
See on eriti ilmne Kesk- ja Ida-Euroopa riikides, kus kasvavad kiiresti pealinna ümber asuvad piirkonnad.
Linnade kasv ja kasvav konkurentsivõime võib ümberkaudsete maakogukondade arengut mitmel viisil edendada.
Sellest hoolimata jääb püsima tõsiasi, et majanduskasv ei ole siiski mõnedes piirkondades piisav.
Veelgi enam, isegi arenguhoobadel endil – linnadel – on vaestes eeslinnades omad probleemid ja seepärast peaks tõhus linnapoliitika tegelema ka majanduslikult ja sotsiaalselt halvas olukorras olevate elupiirkondade ja sotsiaalse tõrjutusega.
Lisaks sellele väheneb põhiliste infrastruktuuride puudumise, avalike teenuste halva kättesaadavuse ja töötuse kõrge taseme tõttu majandusliku vaesuse all kannatavate piirkondade rahvaarv kiiremini kui teistes piirkondades ning nad vajavad poliitikat, mis tõelise kasvu saavutamiseks edendaks ettevõtlust ja kaitseks kõnealuste piirkondade elanikkonda.
Vaeseimate piirkondade majanduskasvu kiirendamine on oluline eeltingimus kõrge elatustaseme saavutamiseks ja säilitamiseks Euroopa Liidus.
ELi-siseste piirkondade lähenemine on äärmiselt oluline, kui liit soovib lähitulevikus olla tugev ja ülemaailmselt konkurentsivõimeline.
Arenguraskustes piirkondade mahajäämus püsimisel on aga oht, et poliitika mõju väheneb ja tulevikukulud muutuvad üha suuremaks.
Vaeseimate piirkondade konkreetsed vajadused tuleb välja selgitada ja leida asjakohased vahendid nende arengu elavdamiseks, kasutades ära nende loodus- ja kultuurivarasid ning keskkonda ning pöörates vajalikku tähelepanu nende kaitsmisele ja arendamisele.
Põhinõue on välja selgitada iga üksiku piirkonna peamised vajadused ja koondada rahastamine õigete eesmärkide saavutamisele.
Tugevdada tuleb ühtekuuluvusriikide tulevaste investeeringute infrastruktuurilist alust.
Konkurentsivõime ja ühtekuuluvuse eesmärk ei ole oma olemuselt vastandlikud, kuid on vaja mõista, millistes tingimustes mõjub võimendusefekt majanduskasvu ergutavalt.
Teatava konkurentsivõime taseme saavutamiseks peab vaeste piirkondade põhiline infrastruktuur olema piisavalt arenenud.
Vaeseimates piirkondades on ka tähtis investeerida haridusse ja inimkapitali rajamisse, kuna inimressurssidel on muuhulgas otsustav tähtsus investorite ligimeelitamisel ja tulevase kasvu tagamisel.
Vaeseimate piirkondade arendamiseks tuleb rohkem kasutada avaliku ja erasektori partnerlust ning seda edendada.
On vaja sätestada avaliku ja erasektori partnerlusi reguleerivad eeskirjad ning vähendada neid takistavaid tegureid.
Uutes liikmesriikides jääb puudu headest tavadest ning erakapitali kaasamine on edasiste investeeringute loomisel keskse tähtsusega.
Rahalist toetust tuleks kasutada läbipaistval viisil, et oleks võimalik tagada, et see aitab püstitatud eesmärke täita.
Programmid Jaspers, Jeremie ja Jessica on suurepärased vahendid muuhulgas piirkondliku tasandi VKEde toetamiseks, kuid liikmesriigid ja komisjon peavad nende edendamiseks rohkem ära tegema, et tagada kõnealuste algatuste täielik ja tõhus kasutamine eelkõige vaeseimates piirkondades.
Majanduslik areng on tihedalt seotud innovatsiooniga, mis on üks regionaalarengu põhitegur.
ELi ühtekuuluvuspoliitika peab Lissaboni strateegia kohaselt olema suunatud ELi innovatsioonialase suutlikkuse suurendamisele ning seetõttu on oluline, et kõnealuse eesmärgi saavutamiseks tehtavates jõupingutustes ei jäetaks tähelepanuta vaeseimaid piirkondi.
Oluline tegur innovatsiooni edendamisel on parema kvaliteediga õigusaktid ELi riikides, mis peaksid pigem soodustama kui pidurdama innovatsiooniprotsessi olulistes majandussektorites.
Selles osas on vaeseimad piirkonnad tõenäoliselt kõige haavatavamad.
Vaeseimate piirkondade jätkusuutliku arengu jaoks on tähtis ettevõtluse aktiivne toetamine ning see nõuab kõigi sidusrühmade kaasamist.
Ettevõtlust tuleks edendada eelkõige naiste ja tööturule sisenevate inimeste ning samuti sotsiaalselt tõrjutud rühmade seas.
Vaja on poliitikavaldkondade vahelist sünergiat nii Euroopa kui ka liikmesriikide tasandil.
Poliitikavaldkonnad peaksid üksteist täiendama, mitte üksteisele vastu töötama.
Näiteks teistest poliitikavaldkondadest tuleneva kasu koondumine teatavatesse riikidesse ja piirkondadesse võib vähendada arengupoliitika mõju.
Regionaalarengul peab olema ka sotsiaalne ja keskkonnaalane mõõde.
Seega tuleb vaeseimate piirkondade ühtekuuluvuse ja tulemusliku arengu tugevdamiseks mobiliseerida ja täielikult kaasata kõik sidusrühmad.
Igasuguseid poliitikavaldkondade vahelisi konflikte tuleks 2009. aastal toimuva ühenduse eelarve vaheläbivaatamise raames ning majanduslikku ja sotsiaalset ühtekuuluvust käsitlevas neljandas aruandes arvesse võtta ja analüüsida.
Kuigi SKT on piirkondade majandusliku lähenemise hea indikaator, ei ole see sotsiaalse ja territoriaalse ühtekuuluvuse mõõtmiseks piisav vahend.
Näiteks mõnedes vaesemates piirkondades on rahuldav majanduskasv, kuid raskusi tekitab kõrge tööpuuduse tase ja sellel on kahjulik mõju piirkonna demograafilisele arengule.
Seepärast on vaeseimate piirkondade tõelistest vajadustest selge pildi saamiseks hädavajalik teiste indikaatorite kaasamine.
Neljandat ühtekuuluvuse aruannet käsitlevad arutelud peaksid sisaldama väitlust ühtekuuluvuse indikaatorite üle ja selle üle, kuidas regionaalarengut mõõta.
Võidelda tuleb tööpuuduse vastu, mis tabab kõige rängemalt vaeseimaid piirkondi.
Eriti murettekitav on pikaajaline tööpuudus teatavates sotsiaalsetes rühmades, kuna see on sotsiaalse tõrjutusega otseselt seotud probleem.
Sotsiaalse ühtekuuluvuse saavutamiseks tuleb samuti teha pingutusi puuetega inimeste parima võimaliku integreerimise tagamiseks.
ELi sotsiaalses ühtekuuluvuses on samuti oluline tegur meeste ja naiste võrdsus tööturul.
Meeste ja naiste palkades esineb ikka veel märkimisväärseid erinevusi ning see takistab majanduskasvu.
Soolistele erinevustele tähelepanu pööramine parandab ühtekuuluvuspoliitika tulemuslikkust, võimaldab teostada projekte, mis on vabad soolisest diskrimineerimisest, ning saavutada tasakaalu töö ja pereelu vahel.
Programmide ja projektide elluviimisel ning hindamisel tuleb anda teavet soolise võrdõiguslikkuse aspekti arvestava lähenemisviisi vajalikkuse ja vastavate vahendite kohta ning kasutada paremini olemasolevaid uuringuid ja analüüse.
Kõnealuseid põhimõtteid on võimalik praktikas rakendada, tagades näiteks soolist aspekti arvestava eelarve koostamise (näiteks kontrollides, kas eelarve hõlmab piisavalt võrdseid võimalusi taotlevaid meetmeid), tõstes sotsiaalpartnerite ja asjaomaste osalejate sooküsimuse alast teadlikkust ning tagades sooküsimusega seotud erialateadmiste kättesaadavuse.
Arukas lähenemine sooküsimustele ühiskondlikus ja majanduslikus elus ning mistahes soopõhiseid sotsiaalseid rolle puudutavate stereotüüpsete arvamuste vältimine on ühtekuuluvuspoliitika tulemuslikkuse tõstmisel olulise tähtsusega.
ELi vaeseimate piirkondade probleemide lahendamiseks on vaja nende iseärasustele kohandatud tasakaalustatud programmi.
Mitmeaastaste kavade koostamise eest vastutavad ametiasutused peaksid eelkõige pöörama tähelepanu elluviidud projektide jätkusuutlikkusele ning mõjule, mida need avaldavad regionaalarengule.
Esmatähtsaks tuleks lugeda piirkondade juurdepääsetavuse ning seetõttu nende transpordi, infotehnoloogia ja telekommunikatsiooni infrastruktuuriga seotud projekte.
Asjakohastel majanduslikel stiimulitel põhineva aluse loomine suurendab piirkonna atraktiivsust investorite jaoks ja toob kaasa jätkusuutliku majanduskasvu, mis aitab vähendada arengutaseme erinevusi.
MENETLUS
Pealkiri
Ühtekuuluvuspoliitika roll ja tõhusus erinevuste vähendamisel vaeseimates ELi piirkondades
Menetluse number
2006/2176(INI)
Vastutav komisjon loa kinnitamisest istungil teada andmise kuupäev
REGI 6.7.2006
Arvamuse esitaja(d) istungil teada andmise kuupäev
Arvamuse esitamisest loobumine otsuse kuupäev
Tõhustatud koostöö istungil teada andmise kuupäev
Raportöör(id) nimetamise kuupäev
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg 30.5.2006
Endine raportöör / Endised raportöörid
Arutamine parlamendikomisjonis
4.10.2006
23.1.2007
12.04.2007
Vastuvõtmise kuupäev
7.6.2007
Lõpphääletuse tulemused
+
-
45
1
2
Lõpphääletuse ajal kohal olnud liikmed
Stavros Arnaoutakis, Elspeth Attwooll, Jean Marie Beaupuy, Bernadette Bourzai, Wolfgang Bulfon, Antonio De Blasio, Vasile Dîncu, Gerardo Galeote, Iratxe García Pérez, Eugenijus Gentvilas, Ambroise Guellec, Zita Gurmai, Gábor Harangozó, Filiz Husmenova, Mieczysław Edmund Janowski, Gisela Kallenbach, Tunne Kelam, Evgeni Kirilov, Miloš Koterec, Constanze Angela Krehl, Jamila Madeira, Sérgio Marques, Yiannakis Matsis, Miroslav Mikolášik, James Nicholson, Lambert van Nistelrooij, Jan Olbrycht, Maria Petre, Wojciech Roszkowski, Elisabeth Schroedter, Dimitar Stoyanov, Andrzej Jan Szejna, Kyriacos Triantaphyllides, Oldřich Vlasák, Vladimír Železný
Lõpphääletuse ajal kohal olnud asendusliige/asendusliikmed
Jan Březina, Den Dover, Mojca Drčar Murko, Emanuel Jardim Fernandes, Lidia Joanna Geringer de Oedenberg, Ljudmila Novak, Francisca Pleguezuelos Aguilar, Zita Pleštinská, Christa Prets, Samuli Pohjamo, Toomas Savi, Gheorghe Vergil Şerbu, László Surján
Lõpphääletuse ajal kohal olnud asendusliige/asendusliikmed (kodukorra art 178 lg 2)
Esitamise kuupäev
15.6.2007
Märkused (andmed on kättesaadavad ainult ühes keeles)
