A7-0211/2011
8.6.2011
RAPORT
Edusammud miinivastases tegevuses
(2011/2007(INI))
Väliskomisjon
Raportöör:
Geoffrey Van Orden
PE 458.687v03-00
SISUKORD
lk
EUROOPA PARLAMENDI RESOLUTSIOONI ETTEPANEK................................................3
PARLAMENDIKOMISJONIS TOIMUNUD LÕPPHÄÄLETUSE TULEMUS.......................12
EUROOPA PARLAMENDI RESOLUTSIOONI ETTEPANEK
edusammude kohta miinivastases tegevuses
( 2011/2007(INI) )
Euroopa Parlament,
– võttes arvesse 3. detsembri 1997. aasta Ottawa konventsiooni jalaväemiinide kasutamise, ladustamise, tootmise ja üleandmise keelustamise ning nende hävitamise kohta (edaspidi „miinide keelustamise leping”), mis jõustus 1. märtsil 1999. aastal;
– võttes arvesse 1980. aasta teatavate tavarelvade konventsiooni ja selle protokolle, eriti muudetud II protokolli maamiinide, püünismiinide ja muude seadeldiste kohta ning V protokolli plahvatusohtlike sõjajäänuste kohta;
– võttes arvesse oma hiljutisi resolutsioone, nimelt 22. aprilli 2004. aasta resolutsiooni jalaväemiinide kohta
ELT C 104, 30.4.2004, lk 1075. , 7. juuli 2005. aasta resolutsiooni miinivaba maailma kohta
ELT C 157E, 6.7.2006, lk 473. , 19. jaanuari 2006. aasta resolutsiooni puudega inimeste ja arengu kohta
ELT C 287E, 24.11.2006, lk 336. , 13. detsembri 2007. aasta resolutsiooni jalaväemiinide keelustamist käsitleva konventsiooni 10. aastapäeva kohta
ELT C 323E, 18.12.2008, lk 485. ja 6. septembri 2001. aasta resolutsiooni meetmete kohta, millega suurendada mitteriiklike jõudude pühendumust kehtestada täielik jalaväemiinide keeld
EÜT C 72E, 21.3.2002, lk 352. ;
– võttes arvesse nõukogu 23. juuli 2001. aasta määrust (EÜ) nr 1724/2001, mis käsitleb jalaväemiinide vastast tegevust arengumaades ja nõukogu 23. juuli 2001. aasta määrust (EÜ) nr 1725/2001, mis käsitleb jalaväemiinide vastast tegevust kolmandates riikides, mis ei ole arengumaad
EÜT L 234, 1.9.2001, lk 6. ;
– võttes arvesse Cartagena tegevuskava aastateks 2010–2014 jalaväemiinidest põhjustatud kannatuste lõpetamise kohta, mis võeti vastu 2009. aasta 30. novembrist 4. detsembrini Colombias Cartagenas toimunud 1997. aasta Ottawa konventsiooni teisel läbivaatamiskonverentsil;
– võttes arvesse komisjoni avaldatud Euroopa Ühenduse miinivastase tegevuse suuniseid aastateks 2008–2013;
– võttes arvesse oma arvukaid resolutsioone kassettlahingumoona kohta, millest kõige viimane võeti vastu 8. juulil 2010. aastal
Vastuvõetud tekstid, P7_TA-PROV(2010)0285 . , ja resolutsioone Oslo kassettlahingumoona konventsiooni kohta, mille on allkirjastanud 94 riiki ja mis jõustus 1. augustil 2010. aastal;
– võttes arvesse ÜRO miinivastase tegevuse talituse 2009. aasta aruannet;
– võttes arvesse kodukorra artiklit 48;
– võttes arvesse väliskomisjoni raportit ( A7-0211/2011 ),
A. arvestades, et EL on osalenud aktiivselt miinivastases tegevuses, eriti pärast oma 1995. aasta ühismeedet, ning on pühendunud eesmärgile keelustada täielikult ja elimineerida jalaväemiinid kogu maailmas; arvestades, et EL on niisuguse miinivastase tegevuse juhtiv toetaja ja sellele kaasaaitaja, mis kuulub liidu inimõiguste, humanitaarabi ja arenguabi prioriteetide hulka;
B. arvestades, et miinivastane tegevus hõlmab jalaväemiinide ja muude sõjategevusest mahajäänud lõhkekehade, sh mahajäetud lahingumoona, lõhkemata lahingumoona, kassettlahingumoona jäänuste ja isetehtud lõhkekehade seiret, avastamist, tähistamist ja eemaldamist, samuti miinide ja sõjategevusest mahajäänud lõhkekehade ohuga seotud teavitustööd ja koolitusprogramme, mis on ette nähtud eelkõige lastele, ohvrite abistamist, varude hävitamist ja asjaomaste rahvusvaheliste konventsioonide ja lepingute ülemaailmse kohaldamise edendamist, et teha lõpp jalaväemiinide tootmisele, kasutamisele ja nendega kauplemisele;
C. arvestades, et jalaväemiinide ja sõjategevusest mahajäänud lõhkekehade, sh isetehtud lõhkekehade ja kassettlahingumoona jäänuste säilimine tähendab inimohvreid, eriti tsiviilelanike hulgas, kuid on lisaks sellele ka tõsiseks takistuseks asjaomaste riikide konfliktijärgsele ülesehitamisele ja need võivad olla lähtematerjaliks isetehtud lõhkekehade valmistamisel;
D. arvestades, et 1. detsembriks 2010 oli miinide keelustamise lepinguga ametlikult ühinenud 156 riiki;
E. arvestades, algatuse „Landmine and Cluster Munition Monitor” kohaselt oli 1999. aastal jalaväemiinide ja muude sõjategevusest mahajäänud lõhkekehade ohvriks langenute arv hinnanguliselt 18 000, mis on 2009. aastaks vähenenud umbes 4 000-le; arvestades, et hinnanguliselt 70% kõnealustest ohvritest on tsiviilisikud, kellest kolmandik on lapsed, ning arvestades, et maailmas on nii palju inimesi, keda mõjutavad jätkuvalt jalaväemiinid ja sõjategevusest mahajäänud lõhkekehad;
F. arvestades, et ainult kahe riigi (Birma/Myanmari ja Liibüa) valitsus on hiljuti jalaväemiine kasutanud ja et muidu jalaväemiinide eksporti või riikidevahelist üleandmist ei ole toimunud ning et ainult kolm riiki arvatakse jätkavat nende tootmist, kuid et mässuliste rühmitused, nagu Colombia Revolutsioonilised Relvajõud (FARC) jätkavad omaenda seadeldiste tootmist;
G. arvestades, et enamik relvajõududest on loobunud jalaväemiinide kasutamisest, kuid mitmed relvastatud mitteriiklikud jõud kasutavad jätkuvalt jalaväemiine ning ohvri aktiveeritavaid isetehtud lõhkekehasid ja kassettlahingumoona;
H. arvestades, et teataval määral mõjutavad jalaväemiinid ja muud sõjategevusest mahajäänud lõhkekehad endiselt rohkem kui 90 riiki, aga kõige raskemalt kannatatakse nende tõttu Afganistanis, Colombias, Pakistanis, Myanmaris, Kambodžas ja Laoses;
I. arvestades, et konflikti eel, konflikti ajal ja pärast konflikti lõppu on esmajoones asjaomaste riikide ülesanne tegeleda oma territooriumil jalaväemiinide ja sõjategevusest mahajäänud lõhkekehade probleemiga;
J. arvestades, et paljudes asjaomastes riikides, kus konflikt on lõppenud, kuid kus on alles suured kohalikud relvastatud jõud, on demineerimisele suunatud vähe sõjaväelasi;
K. arvestades, et ohvreid tuleb abistada kaua pärast seda, kui jalaväemiinide oht on kaotatud;
L. arvestades, et rahvusvaheline üldsus on jalaväemiinide tragöödia väljakutsele suurepäraselt reageerinud, eraldades ajavahemikus 1999–2009 miinivastaseks tegevuseks ligikaudu 3,9 miljardit USA dollarit, ning arvestades, et peamised toetajad on olnud USA (902,4 miljoni USDga), EÜ (521,9 miljoni USDga), Jaapan (336,9 miljoni USDga), Norra (342,7 miljoni USDga), Kanada (259,8 miljoni USDga), Ühendkuningriik (220,6 miljoni USDga), Saksamaa (206,9 miljoni USDga) ja Madalmaad (201,9 miljoni USDga);
M. arvestades, et miinide oht näib tihti tegelikust suuremana ja arvutuste kohaselt on kulukalt füüsiliselt demineeritavatest maa-aladest ainult 2% tegelikult jalaväemiinide või muude sõjategevusest mahajäänud lõhkekehadega saastunud; arvestades, et on selgeid näitajaid, et miinivastasele tegevusele eraldatud vahendeid kasutatakse ebatõhusalt, märkides lisaks, et parem seiremetoodika ja arusaam seiretulemustest võib vähendada ja on viimastel aastatel oluliselt vähendanud vajadust ohtlikeks peetavate piirkondade täieliku demineerimise järele;
N. arvestades, et lõhkeainete avastamise võtted ja tehnoloogia ei ole suurtele investeeringutele vaatamata palju edasi arenenud ja isetehtud lõhkekehade järjest ulatuslikumat kasutamist arvestades on selle järele tekkinud uus pakiline vajadus;
O. arvestades, et ohu vähendamise alane teavitustöö on põhivahend, et aidata miinide piirkonnas elavatel inimestel, eelkõige lastel elada ohutumalt ja õppida tundma jalaväemiinide ja sõjategevusest mahajäänud lõhkekehadega kaasnevaid ohte,
Miinivastane tegevus kogu maailmas
1. kiidab heaks viimase kümne aasta jooksul tehtud edusammud miinivastases tegevuses, kuid rõhutab, et jalaväemiinide ohu kaotamiseks kindla ajavahemiku jooksul tuleb jõupingutusi uuesti suunata ja tugevdada;
2. tunneb ülimat heameelt asjaolu üle, et miinide keelustamise lepingu on praeguseks allkirjastanud ja ratifitseerinud 156 riiki, sh 25 ELi liikmesriiki, kuid peab kahetsusväärseks asjaolu, et 37 riiki ei ole lepingut ikka veel allkirjastanud; nõuab tungivalt, et kõik mittelepinguosalised riigid ühineksid miinide keelustamise lepinguga ja kassettlahingumoona konventsiooniga; nõuab tungivalt, et eelkõige ELi liikmesriigid, kes lepinguga veel ühinenud ei ole, seda teeksid, ning toetab suuremat koostoimet eri rahvusvaheliste vahendite vahel;
3. tunneb suurt heameelt asjaolu üle, et kassettlahingumoona konventsiooniga on praeguseks ühinenud 56 riiki, sh 15 ELi liikmesriiki; tunneb ühtlasi heameelt 2010. aasta Viangchani deklaratsiooni ja selle tegevuskava vastuvõtmise üle; palub, et EL ja tema liikmesriigid edendaksid miinide keelustamise lepingu ja kassettlahingumoona konventsiooni ülemaailmset kohaldamist ja rakendamist;
4. toetab täielikult Cartagena tegevuskava elluviimist, sest tegevuskavas pakutakse välja üksikasjalik viieaastane kohustuste kava kõigis miinivastase tegevuse valdkondades, ja palub, et nõukogu võtaks võimalikult ruttu vastu otsuse tegevuskava kasuks;
5. rõhutab vajadust leida miinivastase tegevuse eri mõõdete vahel sünergia ja panna selles erilist rõhku humanitaar- ja arenguaspektidele, suurendades muu hulgas asjakohaste projektide puhul kohalikku vastutust ja osalust, et reageerida paremini otseselt mõjutatud inimeste vajadustele;
6. tunnustab rahvusvaheliste rahastajate, rahvusvaheliste organisatsioonide ja valitsusväliste organisatsioonide suurt panust jalaväemiinide probleemiga võitlemisesse ja nii rahvusvaheliste kui ka kohalike töötajate pühendumust ja ohvrimeelsust;
7. tunneb heameelt asjaolu üle, et 2009. ja 2010. aastal teatas veel seitse riiki oma demineerimistegevuse lõpuleviimisest, viies vastavate riikide koguarvu 16ni;
8. tunnistab, et USA on olnud miinivastase tegevuse juhtiv ülemaailmne rahastaja, toetanud suures mahus mineeritud alade puhastamise ja ohvrite abistamise rahvusvahelisi programme ning järgib juba praegu enamikku miinide keelustamise lepingu olulistest sätetest, ning kutsub seepärast USAd üles kõnealuse lepinguga ühinema;
9. nõuab tungivalt, et Venemaa ühineks miinide keelustamise lepinguga, ning märgib, et Venemaa, kes oli varem oluline jalaväemiinide tootja ja pikaaegne kasutaja, eemaldati 2010. aasta loetelust pärast seda, kui riik oli teatanud maamiinide kasutamise lõpetamisest;
10. tuletab lepingu osalisriikidele meelde nende rahvusvahelist kohustust hävitada jalaväemiinide varud; väljendab muret seoses sellega, et Hiinal ja Venemaal on suurimad jalaväemiinide varud, mis ulatuvad hinnanguliselt vastavalt 100 miljoni ja 24,5 miljonini; nõuab tungivalt, et EL kaasaks Venemaa ja Hiinaga peetavatesse läbirääkimistesse nende riikide olemasolevate varude hävitamise ja miinide keelustamise lepinguga viivitamatult ühinemise küsimuse, ning kutsub lisaks ELi üles jätkama miinide keelustamise lepingu ja muude asjakohaste konventsioonide ülemaailmse kohaldamise edendamist, lisades muu hulgas miinivastase tegevuse teema oma poliitilisse dialoogi ja kolmandate riikidega sõlmitud lepingutesse;
11. taunib asjaolu, et mässulised rühmitused, terrorirühmitused ja muud mitteriiklikud jõud kasutavad jätkuvalt jalaväemiine; osutab siinkohal olukorrale Colombias, kus Colombia Revolutsioonilised Relvajõud (FARC) kasutavad võrreldes kogu maailma mässuliste rühmitustega hinnanguliselt kõige rohkem jalaväemiine;
Olukord Afganistanis
12. märgib, et jalaväemiinide laialtlevinud ja valimatu kasutamine enam kui kolm aastakümmet kestnud konflikti jooksul on kaasa toonud selle, et Afganistan on üks maailma enim mineeritud riike, kus Taliban on lisaks sellele kasutanud ka isetehtud lõhkekehasid;
13. avaldab kahetsust asjaolu pärast, et hoolimata maailma suurima ja kõrgeimalt rahastatud demineerimise humanitaarprogrammi rohkem kui kümme aastat kestnud demineerimistööst on Afganistanil endiselt üks kõrgeim jalaväemiinide ohvrite määr maailmas, ja väljendab sügavat muret asjaolu pärast, et vahemikus 1. märts 2009 kuni 1. märts 2010 olid enam kui pooled 508st jalaväemiinide ja muude sõjategevusest mahajäänud lõhkekehade ohvritest lapsed;
14. tunnistab, et paljudes piirkondades muudab konflikti jätkumine demineerimise erakordselt ohtlikuks ning et Taliban on rünnanud nii ÜRO büroosid kui ka kohalikke ja rahvusvahelisi töötajaid;
15. märgib, et 2009. aastal annetas rahvusvaheline üldsus miinivastaseks tegevuseks Afganistanis ligikaudu 80 miljonit USA dollarit ja et alates 2002. aastast on ELi 89 miljoni euro suurune finants- ja tehniline abi aidanud puhastada jalaväemiinidest riigis ligikaudu 240 km² suuruse ala ning nii on maa muudetud majanduslikult kasutatavaks ning võimaldatud majade ülesehitamist ja perekondadel oma kodudesse naasta; toonitab vajadust keskenduda rohkem ohvriabile ja miiniohualasele teavitustööle;
16. tunneb heameelt asjaolu üle, et operatsioonid on peaaegu täiel määral umbes 10 000 kohaliku töötaja õlul, keda abistab rahvusvaheline üldsus, ning et seeläbi tugevdatakse kõnealuses protsessis osalejate isevastutuse elementi;
17. väljendab muret Afganistani valitsuse ilmse soovimatuse pärast võtta vastutus miinivastase tegevuse eest nii kesk- kui ka provintsivalitsuse tasandil;
Olukord Angolas
18. ligikaudu 30 aastat kestnud konflikt on kaasa toonud selle, et Angola nagu Afganistangi on üks jalaväemiinidest enim mõjutatud riike;
19. märgib, et CNIDAH kui riiklik miinivastase tegevuse asutus on hästi üles ehitatud, kuid rahastajariikide mõju on väike, ja et valitsusel on juurdepääs oma märkimisväärselt suurtele, eelkõige naftatuludest laekuvatele rahalistele vahenditele;
20. väljendab sügavat muret paljude struktuuriliste probleemide pärast, millele on juhitud tähelepanu komisjoni 2009. aasta hinnangus, näiteks 2,7 miljoni euro ebatõhus kulutamine 22 CNIDAHi töötaja kuludeks; nõuab tungivalt, et EL jälgiks, kontrolliks ja hindaks raha kasutamise tulemuslikkust ja tagaks, et eraldatud eelarvet kasutatakse tõhusalt ja sihipäraselt, et saavutada vajalik eesmärk maa demineerimise osas;
21. peab kahetsusväärseks asjaolu, et vaatamata 2007. aastal läbiviidud riiklikule uuringule ja suurele miinivastase tegevuse programmile ei ole jalaväemiinide ja sõjategevusest mahajäänud lõhkekehade ohu suurus ikkagi täpselt teada ja et praeguse edusammude taseme juures kulub riigi miinidest puhastamiseks 100 aastat; rõhutab tungivat vajadust muuta valitsuse ja rahvusvaheliste rahastajate vahelist suhet, eraldada probleemi lahendamiseks rohkem riiklikke ressursse, võtta kasutusele paremad alade piiritlemise meetodid ja suurendada riigi demineerimisalast suutlikkust, et vabastada maa kiiremini tootlikuks kasutamiseks;
Olukord Bosnias
22. peab kahetsusväärseks asjaolu, et 16 aastat pärast Bosnia ja Hertsegoviina konflikti lõppu on palju jalaväemiine ja sõjategevusest mahajäänud lõhkekehi ikka veel eemaldamata ning et kogu riigis on umbes 11 000 miinivälja ja hinnanguliselt 220 000 aktiivset jalaväemiini ja sõjategevusest mahajäänud lõhkekeha, mis kujutab endast tõsist julgeolekuohtu ning majandus- ja sotsiaalarengu takistust;
23. märgib, et miinivastase tegevuse juhtimine on paranenud seoses Bosnia ja Hertsegoviina miinivastase tegevuse keskuse loomisega, kuid avaldab kahetsust, et Bosnia ja Hertsegoviina on jäänud kaugele maha miinide keelustamise lepingu raames esitatud pikenduse taotluses sätestatud rahastamis- ja demineerimiseesmärkidest;
24. tunnistab, et vahendite kaasamine on valitsuse jaoks suur probleem ja et miinivastase tegevuse strateegia aastateks 2009–2019 tuleb alles vastu võtta; peab kahetsusväärseks asjaolu, et demineerimiskomisjon, mis on valitsuse peamine miinivastase tegevuse eest vastutav asutus, ei ole mitme aasta jooksul kohtunud Sarajevos resideerivate doonorriikide esindajatega ja samuti ei ole selle liikmed osalenud miinide keelustamise lepingu rahvusvahelistel kohtumistel alates 2009. aastal peetud lepingu teisest läbivaatamiskonverentsist; nõuab tungivalt, et valitsus võtaks endale täieliku vastutuse miinivastase tegevuse eest, et tagada tegevuse strateegiline kavandamine ja juhtimine;
25. tunnustab Sloveenias asuvat rahvusvahelist demineerimise ja miiniohvrite abistamise sihtfondi selle panuse eest miinivastasesse tegevusse Bosnias ja Hertsegoviinas ning rõhutab, et fond peaks jätkuvalt kuni probleemi täieliku lahendamiseni keskenduma Bosniale ja Hertsegoviinale;
26. märgib, et Bosnias ja Hertsegoviinas tegutseb 33 akrediteeritud demineerimisorganisatsiooni, kuid rohkem võiks kasutada sõjaväelasi;
27. avaldab heakskiitu EUFOR ALTHEA-le ja selle miiniohualase teavitustöö instruktoritele mitme tuhande inimese koolitamise eest ning julgustab neid oma tegevust jätkama;
Olukord Egiptuses
28. märgib, et 2000. aastal lähetati Egiptusesse ÜRO missioon, et uurida probleeme, mida põhjustavad riigi loodekalda piirkonna arvukad Teisest maailmasõjast mahajäänud lõhkekehad, sh jalaväemiinid;
Ohvrite abistamine
29. tunnistab, et jalaväemiinide ja muude sõjategevusest mahajäänud lõhkekehade ohvrite elu ja elatusallikad on igaveseks kahjustatud, et ohvrid on enamasti tsiviilisikud, kes kuuluvad tihti mõne kõige vaesema riigi vaeseimate elanike hulka ning vajavad paljude aastate jooksul sihipärast ja pidevat meditsiinilist ja sotsiaalset toetust ning abi, isegi kui ohvreid enam juurde ei teki;
30. tunneb heameelt asjaolu üle, et miinivastane tegevus on ohvrite arvu oluliselt vähendanud, kuid avaldab suurt kahetsust asjaolu üle, et 2009. aastal moodustasid tsiviilisikud 70% kõikidest ohvritest, ning peab eriti kahetsusväärseks lapsohvrite suurt osakaalu;
31. avaldab kahetsust selle pärast, et maamiinide ellujäänud ohvrid või nende esindusorganisatsioonid osalesid ohvriabi rakendamises vähem kui pooltes asjaomastes riikides, ja nõustub, et ellujäänute seisukohti ja õigusi tuleb täielikult austada; nõuab tungivalt, et rahvusvaheline üldsus ja EL suurendaksid märkimisväärselt ohvriabi rahastamist, kuid mitte demineerimise arvelt;
Miinide avastamise ja seire meetodite areng
32. tunnistab, et mineeritud piirkondades saab kõige paremat esialgset teavet miiniohu asukoha kohta kohalikelt elanikelt;
33. märgib, et isegi kui miinide avastamise tehnoloogia, koolitus ja meetodid on edasi arenenud, ei ole ikkagi leitud kiireid, usaldusväärseid ja kulutõhusaid lahendusi ning paratamatult on jätkuvalt ulatuslikult kasutuses käsitsi sondeerimise meetodid; tunnustab ÜRO miinivastase tegevuse rahvusvaheliste standardite tähtsust miinivastase tegevuse ohutuse ja tõhususe suurendamisel standardite kehtestamise ja suuniste andmise abil, samuti ÜRO miinivastase tegevuse talituse rolli miinivastase tegevuse alaste jõupingutuste kooskõlastamises;
34. märgib, et kõige tulemuslikumad väljavaated miinide avastamise tehnika arenguks peituvad paljude tehnoloogiate koos kasutamisel põhinevatel konkreetsetele vajadustele kohandatud meetoditel, et vältida ohvreid ja viia läbi minimaalse keskkonnamõjuga demineerimist;
35. tunnistab, et nõuetekohaselt läbiviidud seire väärtus võrdub sellele järgneva aruandluse täpsuse ja tõhususe väärtusega ning et rahastajad peavad tagama, et nende selleks otstarbeks antud raha kulutatakse hästi;
36. nõuab, et komisjon eraldaks täiendavaid rahalisi vahendeid miiniseire ja miinide avastamise tehnoloogiate ja meetodite alasteks teadusuuringuteks tihedas rahvusvahelises koostöös kõnealuse valdkonna ekspertidega, ning kasutaks seitsmenda raamprogrammi ja julgeolekualase teadustöö klastri raames olemasolevaid vahendeid;
Jalaväemiinide ohu kaotamine
37. väljendab muret seoses sellega, et mõned jalaväemiinide tõttu kannatavad riigid toetuvad liiga palju miinivastaseks tegevuseks ettenähtud rahvusvahelisele rahalisele abile ega kasuta piisavalt oma ressursse kas tööjõu või rahaliste vahendite näol; kutsub ELi üles tagama asjaomaste riikide suurema kaasatuse ja tuletama kõnealustele riikidele meelde nende kohustusi, ja nõuab, et eriti uuritaks olukorda Angolas, et kaasata rohkem sealseid riiklikke vahendeid;
38. on mures, et ressursse suunatakse selliste alade „demineerimiseks”, kus oht inimestele või majandusarengule on väike, või aladele, mis arvatakse olevat ohtlikud, kuid mis seda tegelikult ei ole, juhtides sellega tähelepanu väga eluohtlikelt aladelt kõrvale; nõuab suurema tähelepanu pööramist operatsioonide kavandamise ja juhtimise parandamisele ning kahtlusaluste alade täpsemat esialgset seiret ja vastavat aruandlust;
39. väljendab muret seoses asjaoluga, et sõjaväe relvade ja lahingumoona, sh jalaväemiinide, hoidlaid valvatakse ja kontrollitakse puudulikult, eriti riikides, kus esinevad ülestõusud ja rahutused;
40. usub, et rahvusvaheline üldsus peaks oma tähelepanu pöörama nendele riikidele, kes end ise kõige vähem suudavad aidata, ning demineerimisele ja ohvrite abistamisele ning et eesmärk peaks olema jõuda kiiremini olukorrani, kus riigid võib kuulutada vabaks ohust, mida miinid kujutavad endast inimeste elule ja majanduse arengule;
41. nõuab tungivalt, et rahastajad eraldaksid rahalisi vahendeid tulemuslikuma sihtotstarbe määratlemise, järelevalve ja hindamisega;
42. usub, et jõupingutused tuleks suunata suurema kohaliku suutlikkuse loomisele ja arendamisele, mis võib hõlmata kohalike töötajate struktureeritud ja professionaalset erikoolitust või humanitaardemineerimise alase eriväljaõppe saanud sõjaväeüksuste ulatuslikumat kasutamist konfliktijärgsetes olukordades;
43. nõuab parimatest tavadest lähtuvat paremat riiklikku kavandamist ja tõhusamat rahvusvahelist kooskõlastamist miinivastase tegevuse osas, mille raames suunatakse ressursse tulemuslikumalt piirkondadesse, mis neid kõige rohkem vajavad, hoides samal ajal bürokraatlikud struktuurid kontrolli all;
44. peab kahetsusväärseks usaldusväärse loenduse puudumist jalaväemiinide, sõjategevusest mahajäänud lõhkekehade ja isetehtud lõhkekehade ohvrite arvu kohta ning nõuab tungivalt sellise nõuetekohase analüüsi läbiviimist, mille alusel saaks ressursse tulemuslikumalt suunata, võttes ohvrite ja nende perekondade vajadusi rohkem arvesse;
45. peab kahetsusväärseks asjaolu, et pärast vastava ELi eelarverea kaotamist 2007. aastal on ELil puudunud paindlik ja rahvusvaheline vahend, mille kaudu sidusalt reageerida miinivastase tegevuse prioriteetidele, ning et ELi miinivastase tegevuse üldine rahastamine on kvantitatiivselt vähenenud; nõuab seetõttu täpsema suunitlusega lähenemisviisi taastamist koos ühe eelarvereaga ühe juhtiva direktoraadi juhtimise all, mis annaks märku sellest, et EL on jätkuvalt tugevalt pühendunud miinivastasele tegevusele, mille puhul tuleb arvestada iga riigi erivajadustega, nagu need on sätestatud riigistrateegia dokumentides, ning samal ajal ka asjaoluga, et mõnes riigis on maamiinide olemasolu muutunud struktuuriliseks probleemiks ja seega ELi arengupoliitika küsimuseks;
46. peab kahetsusväärseks asjaolu, et siiamaani ei ole miinivastase tegevuse programmide rahastamiseks kasutatud ei stabiliseerimisvahendi eriabimeetmeid (artikkel 3) ega pikaajalisi meetmeid (artikkel 4);
47. rõhutab, et miinivastane tegevus saab oluliselt kaasa aidata konfliktijärgsele desarmeerimisele, demobiliseerimisele ja rehabilitatsioonile muu hulgas kõrgelt tunnustatud koolituse ja töö pakkumise abil endistele võitlejatele;
48. nõuab, et rahastajad standardiseeriksid oma miinivastase tegevuse kulutõhususe järelevalve ja hindamise meetodid, nii et neid oleks riikide kaupa lihtsam võrrelda ja kontrollida, ning miinivastase tegevuse tugirühma abil teeksid kindlaks parimad tavad ja levitaksid neid;
49. kutsub komisjoni üles ajakohastama Euroopa Ühenduse miinivastase tegevuse suuniseid aastateks 2008–2013, et võtta arvesse institutsioonilise ja rahastamise struktuuri esildatud muudatusi, tagada rahaliste vahendite kiirem ja paindlikum jaotamine ning anda rahastamise kättesaadavuse kohta selgeid juhiseid, keskendudes kõige pakilisematele prioriteetidele ja parimatele tavadele, kehtestama nn abipaketid, millega võimaldatakse kõige enam abi vajavatel riikidel täita oma miinide keelustamise lepingust tulenevaid kohustusi, ning asjakohaselt jälgima ja hindama rahastamise tulemuslikkust;
50. rõhutab, et miinivastane tegevus peaks olema riigistrateegiate kohustuslik osa riikides, kus teatavasti miine on ja/või ladustatakse;
51. on veendunud, et parema rahvusvahelise kooskõlastamise ja prioriteetide järjestamise, parema juhtimise, seire ja demineerimistavade, parema järelevalve ja aruandluse ning arukama ja parema rahaliste vahendite kasutamise kaudu on tegelikult võimalik kindlaksmääratud aja jooksul saavutada maailmas olukord, kus jalaväemiinid ei ohusta inimeste elu, elatusallikaid ja majanduse arengut;
52. teeb presidendile ülesandeks edastada käesolev resolutsioon nõukogule ja liikmesriikide valitsustele, Euroopa välisteenistusele ja komisjonile, Ühinenud Rahvaste Organisatsioonile, Ameerika Ühendriikide presidendile ja USA Kongressile, kõige enam miinidest mõjutatud riikide valitsustele ning rahvusvahelistele valitsusvälistele organisatsioonidele.
PARLAMENDIKOMISJONIS TOIMUNUD LÕPPHÄÄLETUSE TULEMUS
Vastuvõtmise kuupäev
24.5.2011
Lõpphääletuse tulemus
+:
–:
0:
57
2
Lõpphääletuse ajal kohal olnud liikmed
Sir Robert Atkins, Dominique Baudis, Frieda Brepoels, Elmar Brok, Arnaud Danjean, Michael Gahler, Marietta Giannakou, Ana Gomes, Andrzej Grzyb, Heidi Hautala, Anna Ibrisagic, Anneli Jäätteenmäki, Jelko Kacin, Ioannis Kasoulides, Tunne Kelam, Nicole Kiil-Nielsen, Evgeni Kirilov, Andrey Kovatchev, Paweł Robert Kowal, Eduard Kukan, Alexander Graf Lambsdorff, Krzysztof Lisek, Sabine Lösing, Ulrike Lunacek, Barry Madlener, Mario Mauro, Kyriakos Mavronikolas, Willy Meyer, Francisco José Millán Mon, María Muñiz De Urquiza, Annemie Neyts-Uyttebroeck, Norica Nicolai, Raimon Obiols, Kristiina Ojuland, Ria Oomen-Ruijten, Cristian Dan Preda, Fiorello Provera, Libor Rouček, José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra, Nikolaos Salavrakos, Jacek Saryusz-Wolski, Werner Schulz, Marek Siwiec, Charles Tannock, Inese Vaidere, Geoffrey Van Orden, Kristian Vigenin, Graham Watson, Boris Zala
Lõpphääletuse ajal kohal olnud asendusliige/asendusliikmed
Reinhard Bütikofer, Tanja Fajon, Elisabeth Jeggle, Baroness Sarah Ludford, Norbert Neuser, Doris Pack, Vittorio Prodi, Dominique Vlasto, Luis Yáñez-Barnuevo García
Lõpphääletuse ajal kohal olnud asendusliige/asendusliikmed (kodukorra art 187 lg 2)
Joachim Zeller
