13.6.2007
RESOLUTSIOONI ETTEPANEK
nõukogu ja komisjoni avalduste alusel
vastavalt kodukorra artikli 103 lõikele 2
Esitaja(d): Annemie Neyts-Uyttebroeck
fraktsiooni ALDE nimel
Olukord Lähis-Idas
Euroopa Parlamendi resolutsioon olukorra kohta Lähis-Idas
Euroopa Parlament ,
–
võttes arvesse Euroopa Parlamendi varasemaid resolutsioone Lähis-Ida kohta, eriti 7. septembri 2006. aasta resolutsiooni olukorra kohta Lähis-Idas ja 16. novembri 2006. aasta resolutsiooni olukorra kohta Gaza sektoris;
–
võttes arvesse 23. aprillil ja 24. mail 2007. aastal toimunud välissuhete nõukogu kohtumiste järeldusi;
–
võttes arvesse neliku 30. mail 2007. aastal tehtud avaldust;
–
võttes arvesse Palestiina uue rahvusliku ühtsuse valitsuse programmi;
–
võttes arvesse kodukorra artikli 103 lõiget 2,
A.
arvestades, et humanitaarolukord Palestiinas ja eelkõige Gaza sektoris on lähedal täielikule kokkuvarisemisele ning seda iseloomustavad hävitav vaesus, põhiteenuste puudumine, paljude avalike teenistujate palkade külmutamine ja elanikkonna hulgas valitsev üldine alandustunne;
B.
arvestades, et kõnealune olukord on tingitud peamiselt kaupade ja inimeste liikumisele kehtestatud piirangutest, mis on praktikas viinud Gaza sektori eraldatuseni, ning Palestiina omavalitsuse finantskriisist, mille on põhjustanud asjaolu, et Iisrael on ebaseaduslikult keeldunud üle kandmast Palestiina omavalitsuse kinnipeetud maksu- ja tollitulusid;
C.
arvestades, et pärast suuremat poliitilist kriisi moodustasid Palestiina seadusandlik nõukogu ja president – mõlemad on demokraatlikult valitud – lõpuks Meka deklaratsiooni alusel ühtsuse valitsuse;
D.
arvestades, et see valitsus on Palestiina rahva õiguspärane valik ja sellele pole alternatiivi; arvestades, et valitsuse kukkumine avaldaks väga negatiivset mõju piirkonna rahule ja stabiilsusele; arvestades, et praegusest rahvusvahelisest toetusest ja abist ei piisa käesoleva kriisiga toimetulekuks ning see kahjustab äsja moodustatud valitsuse volitusi ja tõhusust;
E.
arvestades, et Palestiina rühmitiste vahel puhkenud vägivald, mis tõi Gaza sektoris kaasa kümneid inimohvreid, kahjustab omakorda president Abbasi ja Palestiina rahvusliku ühtsuse valitsuse jõupingutusi kriisi lahendamisel ning on viinud Palestiina kodusõja lävele;
F.
mõistes hukka nii Palestiina radikaalsete rühmitiste raketirünnakud Iisraeli Sderoti piirkonna vastu, mille käigus hukkus kaks inimest ja mitmed said vigastada, kui ka Iisraeli vägede kättemaksu, mille käigus hiljuti hukkus rohkem kui 100 inimest, enamik neist süütud;
G.
arvestades, et nelik on seadnud Palestiina omavalitsusega koostöö jätkamiseks konkreetsed tingimused, muu hulgas Iisraeli ja 1967. aasta piiride tunnustamise ja vägivallast loobumise;
H.
arvestades, et EL on kokkuleppel teiste neliku liikmetega rakendanud ambitsioonika Palestiina rahvale mõeldud finantsabi kava ajutise rahvusvahelise mehhanismi kaudu, mis ühest küljest on hädavajalik elanikkonna mõnede põhivajaduste rahuldamiseks, kuid teisest küljest kahjustab legitiimseid demokraatlikult valitud institutsioone ja soodustab sõltuvust äritegevuse asemel;
I.
arvestades, et Araabia rahualgatuse taaselustamine Araabia Liiga 29. märtsi 2007. aasta Ar-Riyadi tippkohtumisel pakub uut tõsiseltvõetavat võimalust tervikliku lahenduse leidmiseks piirkonnas; arvestades, et väljavaadet luua elujõuline Palestiina riik halvendavad olukorra igapäevased muutused;
J.
arvestades, et BBC ajakirjanik Alan Johnston rööviti relva ähvardusel 12. märtsil 2007. aastal, kui ta oli teel oma koju Gaza linnas, ning tema asukoht on seni teadmata;
Liibanon
K.
tervitades ÜRO julgeolekunõukogu resolutsiooni 1757 (2007), mille eesmärk on luua erikohus, mis tegeleks Rafiq Hariri mõrvaga ja teiste Liibanonis toimunud poliitiliste tapmistega;
L.
arvestades, et ÜRO julgeolekunõukogu resolutsioon 1757 saadab rahvusvaheliselt kogukonnalt olulise sõnumi, et poliitilised rünnakud ja tapmised Liibanonis ei tohi jääda karistuseta;
M.
olles sügavalt mures hiljutiste vägivallapuhangute ja kokkupõrgete pärast Liibanoni relvajõudude ja islami mässuliste vahel Põhja- ja Lõuna-Liibanoni Palestiina põgenikelaagrites,
1.
on veendunud, et Palestiina humanitaar-, majandus- ja sotsiaalolukorra jätkuv halvenemine on muutunud elanikkonnale talumatuks ning et selle kokkuvarisemine suurendab veelgi piirkonna ebastabiilsust, mis vähendab Iisraeli julgeolekut ning seab ohtu Palestiina demokraatlikud saavutused;
2.
peab ühtsuse valitsuse moodustamist positiivseks sammuks ning tervitab uue valitsuse lubadust täita mõned neliku nõudmised, tunnistades Iisraeli õigust eksisteerida ning tunnustades 1967. aasta riigipiire ja rahumeelset „kaks rahvast – kaks riiki” lahendust, mida toetab pakkumine kohtuda ja arutada neliku muid nõudmisi „reservatsioonideta ja eeltingimusteta”; avaldab kahetsust, et Iisraeli riigi ametlik tunnustamine on edasi lükatud kuni konflikti lõpliku lahendamiseni, ning nõuab tungivalt, et uus valitsust täidaks kõhklematult oma väljakuulutatud kava viia ellu sisereforme ja sõlmida Iisraeliga rahu;
3.
väljendab heameelt eelkõige uue rahandusministri ametisse nimetamise üle ja meetmete üle, mida ta on juba rakendanud Palestiina omavalitsuse raamatupidamise usaldusväärsuse taastamiseks;
4.
märgib rahvusliku ühtsuse valitsuse programmi; nõuab tungivalt, et nõukogu ja komisjon teeksid Palestiina rahvusliku ühtsuse valitsusega koostööd, hinnates selle poliitikat ja tegevust, ning nõuab otsese abi taastamist Palestiina omavalitsusele;
5.
seepärast nõuab, et nõukogu ja komisjon asuksid koos uue ühtsuse valitsusega tegutsema Palestiina omavalitsusele antava otsese abi järkjärgulise taastamise nimel ning jälgiksid teraselt edusamme neliku nõuete täitmisel, mis on hädavajalikud Palestiina elanikkonna, demokraatlike institutsioonide stabiilsuse ja Iisraeli julgeoleku seisukohast;
6.
on seisukohal, et jätkuvad kokkupõrked Palestiina peamiste rühmitiste vahel nõrgestavad selgelt rahvusliku ühtsuse valitsuse legitiimsust ja volitusi, ning kutsub kõiki osapooli üles lõpetama vägivalda ning pidama kinni kokkulepetest ja lubadustest, millele tuginedes uus valitsus moodustati;
7.
mõistab jõuliselt hukka Kassam-rakettide tulistamise Lõuna-Iisraeli pihta, toetab Palestiina omavalitsuse presidendi Abbasi nõuet selline vägivald viivitamatult lõpetada ning palub kõikidel Palestiina omavalitsuse osapooltel ja kõikidel Palestiina rühmitistel teha sel eesmärgil president Abbasiga koostööd;
8.
tervitab asjaolu, et peaminister Ehud Olmert uurib võimalust taasalustada rahukõnelusi Süüriaga;
9.
kordab taas, et mõistab hukka igasuguse tsiviilelanike tapmise sõjalise tegevuse, terrorirünnakute ja kohtuväliste hukkamiste käigus, ning kinnitab oma kindlat veendumust, et vägivald saab tekitada üksnes uut hirmu ja vihkamist; samuti mõistab hukka raketirünnakud;
10.
kordab taas, et mõistab hukka asunduste jätkuva laiendamise, eriti Ida-Jeruusalemmas, ning müüri ehitamise väljapoole 1967. aasta piiri ning on seisukohal, et selline kogu Palestiina rahva lubamatu karistamine pole mitte ainult vastuolus rahvusvahelise õigusega, vaid on ka suureks takistuseks rahu saavutamisel;
11.
palub nii Iisraeli kui ka Palestiina ametivõimudel ja rühmitistel praegune patiseis lõpetada ning teha head tahet väljendavaid ja sümboolseid algatusi, nagu Palestiina õigusloojate ja ministrite ning kapral Shaliti vabastamine;
12.
palub Palestiina omavalitsusel kahekordistada oma jõupingutusi kindlustamaks hr Johnstoni kiire vabastamine, tagada, et Gazas töötavad ajakirjanikud saaksid täita oma kohustusi, ilma et neid ähvardaks röövimise või ahistamise oht, ning tagada ajakirjanike ja muude tsiviilelanike vastu suunatud kõikide rünnakute põhjalik uurimine ja vastutavate isikute kohtu ette toomine;
13.
nõuab tungivalt, et nõukogu lisaks neliku järgmise kohtumise päevakorda hinnangu rahvusvahelise tsiviil- ja sõjalise rahukaitsejõu saatmisele Gaza sektorisse, et vähendada pingeid, hõlbustada dialoogi kõikide osapoolte vahel, aidata ja kaitsta tsiviilelanikkonda ning jälgida teraselt olukorda;
14.
kordab taas, et Iisraeli ja Palestiina konflikti ei saa lahendada sõjaliselt ega ka alalise okupatsiooni või teise poole õiguste ja olemasolu eitamise abil ning et lahenduse saab tuua ainult lõplik kokkulepe, mis põhineb kahe demokraatliku, suveräänse ja elujõulise riigi kooseksisteerimisel vastastikuselt tunnustatud piirides ning hõlmab ka Jeruusalemma staatust;
Liibanon
15.
palub kõikidel riikidel ja Liibanoni osapooltel aidata tagada, et rahvusvaheline kohus moodustatakse kiiresti, ning teha selle kohtuga täielikult koostööd;
16.
palub Liibanoni kõikidel pooltel lahendada siseriiklik poliitiline kriis dialoogi abil, järgides demokraatlikke menetlusi ja austades riigi demokraatlikult legitimeeritud institutsioone, nagu Liibanoni parlament;
17.
mõistab jõuliselt hukka hiljutised rünnakud Liibanoni julgeolekujõudude vastu ning avaldab taas täielikku toetust peaminister Siniora demokraatlikult valitud valitsusele;
18.
palub Liibanoni kõikidel pooltel öelda lahti vägivallast ning teha kõik, mis võimalik, et vältida olukorra eskaleerumist;
19.
rõhutab, et on tähtis rakendada ÜRO julgeolekunõukogu resolutsioonid 1559 ja 1701, muu hulgas jõustada Liibanoni riigi seaduslik ainuõigus kasutada jõudu ja desarmeerida kõik Liibanoni relvastatud rühmitised, mis on riigis püsiva stabiilsuse saavutamise eeltingimus;
20.
palub nõukogul ja komisjonil rõhutada veel kord oma täielikku toetust legitiimsele Liibanoni valitsusele;
21.
teeb presidendile ülesandeks edastada käesolev resolutsioon nõukogule, komisjonile, Palestiina omavalitsusele ja Palestiina seadusandlikule nõukogule, Iisraeli valitsusele ja Knessetile, Venemaa ja Ameerika Ühendriikide valitsusele ja parlamendile, Araabia Liiga peasekretärile, ÜRO peasekretärile ning Liibanoni valitsusele ja parlamendile.
