30.3.2011 B7-0231/2011 RESOLUTSIOONI ETTEPANEK nõukogu ja komisjoni avalduste alusel
vastavalt kodukorra artikli 110 lõikele 2
ÜRO neljas vähim arenenud riikide teemaline konverents
Gabriele Zimmer
,
João Ferreira
,
Cornelis de Jong
fraktsiooni GUE/NGL nimel
PE459.766v01-00 B7‑0231/2011 Euroopa Parlamendi resolutsioon ÜRO neljanda vähim arenenud riikide teemalise konverentsi kohta
Euroopa Parlament ,
– võttes arvesse ÜRO arengupoliitika komitee kindlaks määratud kriteeriumeid vähim arenenud riikide väljaselgitamiseks;
– võttes arvesse 2010. aasta septembris toimunud ja aastatuhande arengueesmärke käsitlenud ÜRO kõrgetasemelise kohtumise tulemusi;
– võttes arvesse vähim arenenud riike käsitlevat Brüsseli tegevusprogrammi, mis võeti vastu ÜRO kolmandal vähim arenenud riikide teemalisel konverentsil 2001. aasta mais Brüsselis;
– võttes arvesse ÜRO Peaassamblee 2008. aasta otsust kutsuda kokku ÜRO neljas vähim arenenud riikide teemaline konverents;
– võttes arvesse ÜRO 1986. aasta arenguõiguse deklaratsiooni;
– võttes arvesse aastatuhande arengueesmärke (2000–2015), kus seatakse sihiks vähendada 2015. aastaks vaesust poole võrra;
– võttes arvesse 9.−13. mail 2011. aastal Türgis Istanbulis toimuvat ÜRO neljandat vähim arenenud riikide teemalist konverentsi;
– võttes arvesse kodukorra artikli 110 lõiget 2,
A. arvestades, et 1971. aastal tunnistas ÜRO, et vähim arenenud riigid moodustavad rahvusvahelise kogukonna kõige vaesema ja nõrgema osa;
B. arvestades, et neljandal vähim arenenud riikide teemalisel konverentsil hinnatakse lõppeva Brüsseli tegevuskava tulemusi ning tuleb esitada ettepanekud edasiste meetmete kohta, et lahendada vähim arenenud riikide uusi arenguprobleeme, sealhulgas kliimamuutus, sõltumatus toiduainetega varustamisel, energiavarustus ning majandus- ja finantskriis;
C. arvestades, et praegu liigitatakse vähim arenenud riikide hulka 48 riiki, millest 33 asuvad Aafrikas, 14 Aasias ja 1 Ladina-Ameerikas; arvestades, et 16 riiki paiknevad sisemaal ning 12 on väikesaared; arvestades, et need vähim arenenud riigid on rahvusvahelise kogukonna kõige vaesemad ja haavatavamad;
D. arvestades, et vähim arenenud riikide arv on alates selle kategooria kehtestamisest ÜRO poolt 1971. aastal kasvanud 25 riigilt 49 riigini 2011. aastal ning et vähim arenenud riikide kategooriast on möödunud aastakümne jooksul edukalt välja jõudnud üksnes kolm riiki (Botswana, Roheneemesaared ja Maldiivid);
E. arvestades, et rahvusvaheline üldsus on aastast 1981 koostanud kolm tegevusprogrammi vähim arenenud riikide sotsiaal-majanduslikule arengule suunatud ülemaailmse toetuse mobiliseerimiseks; arvestades, et ÜRO liikmesriigid lubasid konverentsi soovitused ellu viia, kuid ei suutnud seda siiski teha;
F. arvestades, et rahvusvaheline finants- ja majanduskriis ning toiduga kindlustatuse, kaubaturu- ja energiakriis on halvendanud vähim arenenud riikide olukorda ja näidanud vähim arenenud riikide haavatavust välisvapustuste suhtes, rahvusvaheliste toetusmeetmete nõrkust ning tõestanud ebaõiglaste kaubanduseeskirjade olemasolu;
G. arvestades, et finantsvaldkonna liberaliseerimine (kaasa arvatud spekulatiivse iseloomuga ja volatiilsed finantsvood, mida vähim arenenud riigid suudavad ohjata vaid vähesel määral või ei suuda seda üldse) on rahvusvahelisel tasandil tekitanud olulise ebastabiilsuse ja see on arengumaade majandusele toonud kaasa katastroofilisi tagajärgi;
H. arvestades, et suurte nafta- ja mineraalivarudega Aafrika riigid kuuluvad samuti vähim arenenud riikide kategooriasse;
I. arvestades, et kuigi põllumajandus on paljude vähim arenenud riikide majanduse alus ja selles valdkonnas töötab kuni 90% tööjõust, on välisinvestorite poolt põllumajandusmaa omandamine toiduga kindlustatuse ohtu seadnud,
1. on seisukohal, et tuleb teha järeldused varasemate ÜRO vähim arenenud riikide teemaliste konverentside soovituste ebaõnnestunud elluviimisest;
2. nõuab, et vähim arenenud riikide puhul peetaks esmatähtsaks toiduga kindlustatust ja isevarustamist, põllumajanduse arengut, vajalikke infrastruktuure, suutlikkuse suurendamist ja tehnoloogia kättesaadavust ning inim- ja sotsiaalset arengut;
3. on seisukohal, et neljas vähim arenenud riikide teemaline konverents peaks olema tulemustele suunatud ning tooma välja selged eesmärgid ja näitajad, tuginedes tõhusatele ja läbipaistvatele järelevalve ja järelmeetmete mehhanismidele;
4. nõuab tungivalt tõhusate meetmete võtmist, et leevendada vähim arenenud riikide haavatavust välisvapustuste, majandus- ja finantskriiside ning kliimamuutuse mõjude suhtes; nõuab vähim arenenud riikide võlgade kustutamist;
5. rõhutab, et tuleb võtta tõhusaid meetmeid seoses hindade ebastabiilsuse ja läbipaistvusega, reguleerida finantsturge ning arvestada vähim arenenud riikide haavatavusega ja seda vähendada; nõuab toorainetega spekuleerimise lõpetamist;
6. kutsub ELi ja teisi arenenud riike üles kaotama strukturaalsed tõkked, mis takistavad vähim arenenud riike realiseerimast jätkusuutliku arengu põhivajadusi demokraatlikku rahvusvahelist majanduskorda silmas pidades; nõuab, et WTO reform oleks demokraatlikum ja looks kohustusliku mehhanismi, et takistada illegaalset kapitali väljavoolu ja maksudest kõrvalehoidumist vähim arenenud riikides; nõuab sellise poliitika loomist, mis tagaks täieliku läbipaistvuse rahvusvahelistes finantstehingutes; ei toeta maailmakaubanduse liberaliseerimist, vabakaubanduslepinguid ega majanduspartnerluslepinguid;
7. rõhutab tungivalt vajadust suurendada vähim arenenud riikide suutlikkust võidelda kliimamuutuse kahjuliku mõjuga, suurendada suutlikkust ja ergutada tehnoloogiasiiret, tõhustades Cancúni kohanemisraamistikuga haakuvat tegevust ning Kopenhaageni kokkuleppele vastavat keskkonnasäästlikku poliitikat;
8. rõhutab, et vaja on suurendada arenguabi tõhusust kooskõlas Pariisi deklaratsiooni ja Accra tegevuskavaga;
9. kutsub ELi ja liikmesriike üles järgima sidusat poliitikat, mis hõlmab kaubandus- ja arengukoostööd, kliimamuutust, transporti, energiat, toiduga kindlustatust ja isevarustamist ning samuti ühist põllumajandus- ja kalanduspoliitikat; on seisukohal, et ebaõiglased maailmakaubanduse eeskirjad, talumatult suured võla tagasimaksed ja kliimamuutuse mõjud kuuluvad nende paljude vaesuse põhjuste hulka, mida tuleb käsitleda;
10. nõuab säästvat arengut silmas pidades ausate ja õiglaste kaubanduseeskirjade kehtestamist ning integreeritud poliitika rakendamist paljude majandus-, sotsiaal- ja keskkonnaküsimuste puhul;
11. teeb presidendile ülesandeks edastada käesolev resolutsioon nõukogule ja komisjonile.
