LÕPLIK
A6-0182/2007
14.5.2007
RAPORT
Varjupaigapoliitika: praktiline koostöö, Euroopa ühise varjupaigasüsteemi otsustusprotsessi kvaliteet
(2006/2184(INI))
Kodanikuvabaduste, justiits- ja siseasjade komisjon
Raportöör:
Hubert Pirker
PE 380.869v03-00
SISUKORD
EUROOPA PARLAMENDI RESOLUTSIOONI ETTEPANEK................................................3
SELETUSKIRI............................................................................................................................9
naiste õiguste ja soolise võrdõiguslikkuse komisjonI ARVAMUS.........12
MENETLUS..............................................................................................................................17
EUROOPA PARLAMENDI RESOLUTSIOONI ETTEPANEK
varjupaigapoliitika kohta: praktiline koostöö, Euroopa ühise varjupaigasüsteemi otsustusprotsessi kvaliteet
( 2006/2184(INI) )
Euroopa Parlament ,
– võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingu artikli 63 lõikeid 1 ja 2;
– võttes arvesse nõukogu 1. detsembri 2005. aasta direktiivi 2005/85/EÜ liikmesriikides pagulasseisundi omistamise ja äravõtmise menetluse miinimumnõuete kohta
ELT L 326, 13.12.2005, lk 13. ;
– võttes arvesse nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/83/EÜ miinimumnõuete kohta, mida kolmandate riikide kodanikud ja kodakondsuseta isikud peavad täitma, et saada pagulase või muul põhjusel rahvusvahelist kaitset vajava isiku staatus, ja antava kaitse sisu kohta;
ELT L 304, 30.9.2004, lk 12.
– võttes arvesse nõukogu 18. veebruari 2003. aasta määrust (EÜ) nr 343/2003, millega kehtestatakse kriteeriumid ja mehhanismid selle liikmesriigi määramiseks, kes vastutab mõnes liikmesriigis kolmanda riigi kodaniku esitatud varjupaigataotluse läbivaatamise eest;
ELT L 50, 25.2.2003, lk 1.
– võttes arvesse nõukogu 27. jaanuari 2003. aasta direktiivi 2003/9/EÜ, millega sätestatakse varjupaigataotlejate vastuvõtu miinimumnõuded;
ELT L 31, 6.2.2003, lk 18.
– võttes arvesse 4.–5. novembril 2004 vastu võetud Haagi programmi;
– võttes arvesse Euroopa Parlamendi seisukohta seoses muudetud ettepanekuga võtta vastu nõukogu direktiiv liikmesriikides pagulasseisundi omistamise ja äravõtmise menetluse miinimumnõuete kohta
ELT C 227 E, 21.9.2006, lk 46. ;
– võttes arvesse komisjoni teatist praktilise koostöö süvendamise kohta – uued struktuurid ja meetodid: Euroopa ühise varjupaigasüsteemi otsustusprotsessi parandamine ( KOM(2006)0067 );
– võttes arvesse komisjoni teatist Euroopa Kohtu volitusi käsitlevate Euroopa Ühenduse asutamislepingu IV jaotise sätete kohandamine, et tagada tõhusam kohtulik kaitse ( KOM(2006)0346 );
– võttes arvesse kodukorra artiklit 45;
– võttes arvesse kodanikuvabaduste, justiits- ja siseasjade komisjoni raportit ning naiste õiguste ja soolise võrdõiguslikkuse komisjoni arvamust ( A6-0182/2007 ),
A. arvestades, et Euroopa Ühenduse asutamislepingu artikli 63 lõikes 1 sätestatud nelja vahendi vastuvõtmisega lõppes ühise varjupaigasüsteemi loomise esimene etapp; arvestades, et on nii poliitilisi kui ka tehnilisi probleeme, mis tuleb lahendada enne Euroopa varjupaigasüsteemi teise etapi käivitamist, mille eesmärk on ühise varjupaigamenetluse ja ühiste eeskirjade kehtestamine isikute jaoks, kellel on õigus varjupaigale või täiendavale kaitsele; arvestades, et tuleb loota nimetatud etapi lõpuleviimist ettenähtud tähtajaks 2010. aastal;
B. arvestades, et Euroopa Parlament on juba toetanud pagulase määratlust nõukogu direktiivis 2004/83/EÜ esitatud kujul, mis kehtib seetõttu ka käesoleva resolutsiooni osas;
C. arvestades, et ühiste nõuete kehtestamisel on direktiivide vastuvõtmine ainult esimene samm ja kõnealusele etapile peab kindlasti järgnema ühenduse tasandil vastuvõetud sätete asjakohane rakendamine kõikides liikmesriikides; arvestades, et rakendamisprotsessi kontrollimine komisjoni poolt on väga oluline ülesanne, millele on seetõttu vaja eraldada asjakohased vahendid;
D. arvestades, et varjupaigapoliitika valdkonnas seni vastuvõetud vahendite puhul on tegemist olnud üksnes miinimumnõuete kehtestamisega, ja pidades silmas, et suundumus leppida kokku väikseimas ühisosas tuleb ületada, et vältida kiiret liikumist nõrgema kaitse vähendamise ning vastuvõtu, menetluste ja kaitse kvaliteedi madaldamise suunas;
E. arvestades, et 4.–5. novembri 2004. aasta Haagi programmis kutsus Euroopa Ülemkogu nõukogu ja komisjoni üles looma praktilise koostöö hõlbustamiseks sobivad struktuurid, millesse kaasatakse liikmesriikides varjupaigaküsimustega tegelevad pädevad asutused, ning arvestades, et liikmesriikidevahelise praktilise koostöö ning teabevahetuse ja sobivaks osutunud meetodite vahetamise tõhustamine on ühise varjupaigamenetluse ja ühtse pagulasseisundi eesmärgi saavutamise tähtis vahend;
F. arvestades, et vastastikuse usalduse süvendamine on ühise varjupaigasüsteemi loomise nurgakivi ja et usalduse loomisele aitab kõige paremini kaasa praktiline ja korrapärane koostöö liikmesriikide samade ülesannete lahendamisega tegelevate eri haldustasandite vahel, mis toimub läbipaistvalt ja nõuetekohaste aruandlusfunktsioonidega, sealhulgas aruandmisega Euroopa Parlamendile; arvestades, et vastastikuse usalduse tugevdamine on vajalik kvaliteedi tagamiseks ja üldsuse usalduse suurendamiseks varjupaigamenetluse suhtes, mis aitaks kaasa vähem vastuseisu tekitavale ja tõhusamale menetlusprotsessile;
G. arvestades, et varjupaigapoliitika tõhus rakendamine eeldab jõupingutusi mitmete täiendavate eesmärkide saavutamiseks, nagu otsustusprotsessi kvaliteedi parandamine, kaitsetaotluste kiire ja turvaline läbivaatamine ning teabekampaaniate korraldamine päritolu- ja transiidiriikides, mis selgitavad seadusliku sisserände võimalusi, pagulasseisundi või humanitaarkaitse omistamise korraldusi, inimkaubandusega seotud ohte, eelkõige naiste ja saatjata alaealiste puhul, ning ebaseadusliku sisserände ja pagulasseisundi omistamata jätmise tagajärgi;
H. arvestades, et varjupaigataotluste menetlemise kvaliteedi parandamiseks ja seega kohtumenetluste ja menetlemisel tekkivate viivituste arvu vähendamiseks võib olla otstarbekas kasutada vastavate küsimustega tegelevate organisatsioonide, näiteks UNHCRi abi, kes on välja töötanud meetodi asutuste toetamiseks otsustusprotsessi kvaliteedi parandamisel (kvaliteedialgatus);
I. arvestades, et nii nagu justiits- ja siseküsimuste nõukogu 27.–28. aprillil 2006 kinnitas, on viivituste ärahoidmiseks ja seega konkreetse panuse andmiseks menetluse tõhususe parandamisse vaja edendada ühtse menetluse kasutuselevõttu;
J. arvestades, et vaatamata ühistele põhimeetmetele, mis on Amsterdami lepingu jõustumisest alates varjupaigavaldkonnas vastu võetud, võtavad liikmesriigid jätkuvalt riigi tasandil meetmeid või langetavad otsuseid, mis mõjutavad teisi liikmesriike, eriti rahvusvahelise kaitse andmise puhul;
K. arvestades, et direktiivi 2005/85 artiklis 29 sätestatakse turvalise päritoluriigina käsitletavate kolmandate riikide ühise miinimumnimekirja koostamine ning on kahetsusväärne nii see, et kõnealune nimekiri on ikka veel koostamata, kui ka asjaolu, et nõukogu ei võtnud selle direktiivi vastuvõtmisel arvesse Euroopa Parlamendi arvamust, mistõttu on Euroopa Ühenduste Kohtu (Euroopa Kohtu) menetluses kohtuasi direktiivi 2005/85/EÜ tühistamiseks; arvestades, et selline nimekiri, mis tuleks vastu võtta kaasotsustamismenetluse raames, oleks selgelt oluline tegur ühise varjupaigasüsteemi kehtestamisel ja kiirete otsuste tegemisel taotlejate seisundi kohta; arvestades, et riigi kandmine nimekirja ei tähenda automaatselt, et sellest riigist pärit varjupaigataotlejale keeldutakse põhimõtteliselt varjupaika andmast, vaid pigem seda, et kooskõlas pagulasseisundit käsitleva 28. juuli 1951. aasta Genfi konventsiooniga, mida on muudetud 31. jaanuari 1967. aasta New Yorgi protokolliga (Genfi konventsioon), vaadatakse iga taotlus läbi eraldi;
L. arvestades, et kahetsusväärsel viisil ei pidanud nõukogu turvaliste kolmandate riikide nimekirja koostamisel vajalikuks kaasotsustamismenetluse kohaldamist, ning arvestades, et otsust, mille Euroopa Kohus kõnealuses küsimuses langetab, oodatakse huviga;
M. arvestades, et kui liikmesriikidel nõutakse usaldusväärsete ja õiglaste menetluste tagamist, mis garanteerivad varjupaigataotlejate õigustest kinnipidamise, peab nende käsutuses olema kvaliteetne teave tegeliku ohuolukorra kohta päritoluriikides;
N. arvestades, et naiste vastu suunatud ja neid ähvardav vägivald rikub õigust elule, turvalisusele, vabadusele, väärikusele ning füüsilisele ja psüühilisele puutumatusele ning ohustab tõsiselt vägivallaohvrite füüsilist ja vaimset tervist;
O. arvestades, et kuigi päritoluriike käsitleva tundliku teabe ühist kasutamist takistavad tehnilised ja poliitilised probleemid, tuleb päritoluriikide ühtne andmebaas lõpuks kindlasti luua, et individuaalsete taotluste käsitlemisel oleks kõikidel menetluses osalevatel isikutel võimalik tugineda samale teabele;
P. arvestades, et otsustusprotsessi parandamine eeldab kõnealuste otsuste vastuvõtmisega tegelevate ametnike koolitustaseme tõstmist;
Q. arvestades, et kõige sobivam menetlus, mis võimaldab Euroopa Kohtul tagada ühenduse õiguse ühtsust, on Euroopa Ühenduse asutamislepingu artiklis 234 sätestatud eelotsuse menetlus, ning et kõnealuse menetluse oluliseks osaks on põhimõte, mille alusel on igal liikmesriigi kohtul taotleda Euroopa Kohtult otsust; arvestades, et erandina osutatud põhimõttest on Euroopa Kohtul vastavalt Euroopa Ühenduse asutamislepingu artiklile 68 siiski kahjuks õigus tõlgendada varjupaigavaldkonna sätteid ainult juhul, kui vastava küsimuse esitab talle liikmesriigi kõrgeima instantsi kohus,
1. tervitab praktilise koostöö edendamiseks Euroopa ühise varjupaigasüsteemi raames tehtud jõupingutusi; on seisukohal, et menetluste ja otsuste kvaliteedi parandamine on nii liikmesriikide kui ka varjapaigataotlejate huvides;
2. kinnitab vajadust ELi ühise ennetava varjupaigapoliitika järele, mis põhineb varjupaigataotlejate vastuvõtmise kohustusel ja mitteväljasaatmise põhimõttel; tuletab sellega seoses meelde tugeva ühise välis- ja julgeolekupoliitika ning demokraatia ja põhiõiguste edendamise ja kaitsmise olulist rolli;
3. rõhutab veel kord, et ühise varjupaigasüsteemi loomise lõppeesmärk peab olema tagada kaitse, iga üksiku varjupaigataotluse hindamise ning nõuetekohaselt põhjendatud ja õiglaste otsustega lõppevate menetluste kõrge kvaliteet; juhib tähelepanu, et otsustusprotsessi kvaliteedi parandamine peab tagama kaitset vajavate isikute turvalise sisenemise ELi ja nende taotluste asjakohase menetlemise ning inimõiguste ja varjupaigaõiguse valdkonnas kehtivate rahvusvahelise õiguse normide, eriti mitteväljasaatmise põhimõtte range järgimise;
4. mõistab hukka asjaolu, et komisjoni vahendid varjupaiga valdkonna eri direktiivide rakendamise kontrollimiseks on selgelt ebapiisavad, ja nõuab liikmesriikidelt tungivalt, et nad hõlbustaksid komisjonil selle ülesande täitmist, esitades süstemaatiliselt võrdlustabeli, kus on märgitud, milliste meetmetega milliseid direktiivide sätteid on rakendatud;
5. palub nõukogul ja komisjonil teha jõupingutusi selleks, et jõuda kõikides liikmesriikides ühtse menetluse kasutuselevõtmiseni, mis soodustab õiglast ja tulemuslikku otsustamist, et tagada pagulasseisundi andmine nii kiiresti kui võimalik kõigile, kellel on selleks õigus;
6. juhib tähelepanu, et rahvusvahelise kaitse ja eriti täiendava kaitse andmise tingimuste ja korra puhul jääb liimesriikidevaheliste erinevuste ja nn varjupaiga ostmise probleem püsima niikaua, kuni varjupaigavaldkonna kehtivate õigusaktide aluseks on miinimumnõuded ja väikseim ühisosa;
7. rõhutab, et varjupaigavaldkonnas vastuvõetud vahendite üks eesmärk on nn teiseste liikumiste pärssimine; nõuab liikmesriikidelt tungivalt, et nad astuksid juba praegu praktilisi samme varjupaigapoliitika valdkonnas suurima võimaliku ühtsuse saavutamise suunas;
8. on arvamusel, et üks vajalik samm Euroopa varjupaigasüsteemi parandamisel peaks olema suurema solidaarsuse huvides eelkõige ELi välispiiridel asuvate liikmesriikide koormuse õiglasem jaotamine, ning ootab juba praegu huviga komisjoni hinnangut nõukogu 18. veebruari 2003. aasta määrusele (EÜ) nr 343/2003, millega kehtestatakse kriteeriumid ja mehhanismid selle liikmesriigi määramiseks, kes vastutab mõnes liikmesriigis kolmanda riigi kodaniku esitatud varjupaigataotluse läbivaatamise eest (Dublin II määrus), ja komisjoni võimalikke ettepanekuid kõnealuses valdkonnas;
9. on seisukohal, et tähelepanu tuleks pöörata asjaolule, et pagulasseisundi omistamise eest vastutavad ametnikud peavad olema läbinud põhjaliku koolituse Euroopa õppekava alusel, samuti kohustusliku kvalifikatsiooni või kohustusliku kvalifikatsioonitaseme kehtestamise võimalusele;
10. nõuab teabekampaaniate läbiviimist päritolu- ja transiidiriikides, et selgitada potentsiaalsetele ümberasujatele nii ebaseadusliku sisserändega seonduvaid riske, pagulasseisundi omistamata jätmise tagajärgi, seadusliku sisserände võimalusi, varjupaiga taotlemise võimalust põhjendatud juhtudel kui ka inimkaubandusega seotud ohte, eelkõige naiste ning saatjata alaealiste puhul;
11. nõuab, et nende isikute suhtes, kellele pagulasseisundit ei anta või kellelt pagulasseisund ära võetakse, kohaldataks õiguskaitsevahendite ammendamisel ettenähtud meetmeid õiglaselt ja kiirelt, austades täielikult tagasisaadetavate isikute inimväärikust ja põhiõigusi; nõuab sellega seoses lisaks ELi tagasisaatmismenetluse võimalikult kiiret kehtestamist;
12. nõuab, et nende isikute suhtes, kellele omistatakse pagulasseisund või humanitaarkaitse, kohaldataks ettenähtud meetmeid kiirelt ja õiglaselt, et võimaldada neile korralikud elutingimused, tulemuslik integreerumine ühiskondlikku ja poliitilisse ellu ning aktiivne kaasatus vastuvõtjariigi otsustusprotsessidesse;
13. palub komisjonil kõrvaldada võimalikult kiiresti päritoluriike puudutava teabe ühise andmebaasi loomist takistavad tehnilised ja poliitilised probleemid; on arvamusel, et ELi andmebaas peaks toimima avatud süsteemina, nii et kõik menetluses osalevad isikud saaksid individuaalsete taotlustega tegeledes tugineda samale teabele; loodab, et mitmekeelsuse probleemile leitakse pragmaatiline lahendus;
14. tervitab komisjoni varasemaid jõupingutusi turvaliste päritoluriikide nimekirja koostamisel vastavalt direktiivi 2005/85/EÜ artikli 29 sätetele, kuid tuletab samas meelde Euroopa Kohtus algatatud menetlust nimetatud direktiivi tühistamiseks, mistõttu on sellise nimekirja koostamine praegu peatatud, ning palub nõukogul neid vastuolulisi aspekte otsuste tegemisel arvesse võtta; märgib lisaks, et turvalise kolmanda riigi mõiste ei vabasta liikmesriike rahvusvahelisest õigusest, eelkõige Genfi konventsiooni sätetest tulenevatest kohustustest, mis puudutavad mitteväljasaatmise põhimõtet ja iga varjupaigataotluse individuaalset läbivaatamist;
15. on seisukohal, et tegevuse kooskõlastamine seoses praktilise koostööga varjupaigavaldkonnas peaks olema jätkuvalt komisjoni ülesanne, kellel peab olema võimalik kasutada selleks vajalikke vahendeid; kutsub komisjoni üles toetama kõnealust valikuvõimalust 2008. aasta alguses esitatavas aruandes tegevuse esimese etapi tulemuste kohta ning teise võimaluse valimise korral põhjendama, miks peetakse vajalikuks uue struktuuri loomist koostöö toetamise Euroopa ameti vormis, samas kui tuleks arvesse võtta kulude ja tulude vahekorda; on seisukohal, et kui komisjon kavandab koostöö toetamise Euroopa ameti loomist, peaks tal olema range kohustus näha ette ameti läbipaistvuse ja aruandekohustuse tagatised;
16. kutsub liikmesriike üles tegema täiel määral koostööd UNHCRiga, seda vajalikul määral toetama, viima läbi kvaliteedialgatuse ja avaldama selle tulemused, et tutvustada inimestele rahvusvahelise kaitse taotluste läbivaatamise parimaid meetodeid ja ergutada nende kasutamist;
17. rõhutab vajadust luua vastuvõtukeskused koos eraldi võimalustega varjupaika taotlevate perekondade, naiste ja laste jaoks ning asjakohaste võimalustega varjupaika taotlevatele eakatele ja puudega inimestele; nõuab, et direktiivi 2003/9/EÜ rakendamise raames hinnataks vastuvõtutingimusi; rõhutab sellega seoses, et uue Euroopa Pagulasfondiga loodud võimalusi tuleks täielikult ära kasutada;
18. tervitab komisjoni kavandatud meetmeid suure koormusega liikmesriikide toetamiseks, et nad suudaksid toime tulla varjupaigataotlejate vastuvõtmise ja varjupaigataotluste läbivaatamisega seotud probleemidega; tervitab eelkõige ettepanekut eri liikmesriikidest pärit ekspertide meeskondade lähetamise kohta;
19. rõhutab, et varjupaigavaldkonnas vastuvõetud direktiivide kohaldamise järelevalve on komisjoni ülesanne ning komisjonile sel eesmärgil eraldatud vahendid on sellise laiahaardelise ülesande täitmiseks praegu selgelt ebapiisavad; on arvamusel, et kaalul on ELi usaldusväärsus kõnealuses valdkonnas ning ühise varjupaigapoliitika tulevik;
20. ergutab komisjoni hõlbustama juurdepääsu rahalistele vahenditele, näiteks Euroopa Pagulaste Fondile ja programmile ARGO, mis võimaldaksid liikmesriikidel hädaolukorras kiiresti rahalisi vahendeid saada;
21. märgib, et ühenduse õigustikku varjupaigapoliitika valdkonnas tuleb ühtselt tõlgendada ja kohaldada kogu Euroopa Liidus; on arvamusel, et varjupaigapoliitika valdkonna ühtlustamine muutub hõlpsamaks ja kiiremaks, kui Euroopa Kohtu poole võivad tulevikus pöörduda ka teised kohtud peale liikmesriikide kõrgeima astme kohtute, nagu see on praegu; kutsub nõukogu seetõttu üles taastama Euroopa Kohtu täisvolitused eelotsuse menetluse valdkonnas vastavalt Euroopa Ühenduse asutamislepingu IV jaotisele; tervitab Euroopa Kohtu aruteludokumenti vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajanevat ala puudutavate eelotsuse küsimuste menetlemise kohta
Nõukogu dokument 13272/1/06. ja ergutab arutelu varjupaigataotlemise ja sisserände spetsiifilisele olemusele kohandatud menetluse vajaduse üle;
22. teeb presidendile ülesandeks edastada käesolev resolutsioon nõukogule ja komisjonile.
SELETUSKIRI
Sissejuhatus
Euroopa Ühenduse asutamislepingu artikli 63 lõikes 1 sätestatud nelja vahendi vastuvõtmisega lõppes 1. detsembril 2005 Euroopa ühise varjupaigasüsteemi loomise esimene etapp.
Nüüd on järelikult vaja loodud struktuurid konsolideerida, et liikuda edasi teise etappi, mis näeb ette ühise varjupaigasüsteemi ja ühiste eeskirjade loomise isikute jaoks, kellele antakse pagulasseisund või täiendav kaitse.
4.–5. novembri 2005. aasta Haagi programmis juhtis Euroopa Ülemkogu tähelepanu asjaolule, et nüüdsest peaks varjupaigapoliitika tuginema kolmele peaeesmärgile, milleks on ühtse varjupaigamenetluse kehtestamine, päritoluriiki käsitleva teabe ühine kasutamine ja liikmesriikide koostöö parandamine, eriti selleks, et aidata geograafilise asendi tõttu erakordselt koormatud liikmesriikidel koormust vähendada.
Kõnealuste eesmärkide saavutamine ja varjupaigasüsteemi teise etappi üleminek eeldab esmajoones liikmesriikide praktilist koostööd, mille lõppeesmärk on otsustusprotsessi kvaliteedi parandamine, mis peaks raportööri arvamuse kohaselt olema kiirem, õiglasem ja usaldusväärsem.
Praktilise koostöö tõhustamist käsitletakse komisjoni teatises, millest käesolev raport lähtub.
Eelnevaga seoses on raportöör välja valinud mõned aspektid, mis võiksid otsustavalt kaasa aidata koostöö ja seega ka otsustusprotsessi parandamisele varjupaigapoliitika valdkonnas ning järgnevalt nendel peatutaksegi.
Ühtne menetlus
Ühtne menetlus kiirendab otsustusprotsessi; seetõttu on vaja kõnealust menetlust edendada.
Enamikus liikmesriikides on juba kasutusele võetud ühtne menetlus, mis koondab üheks toiminguks pagulasseisundi andmise kriteeriumide kontrollimise ja täiendava kaitse andmise kriteeriumid.
See on igati kiiduväärne selles tähenduses, et tavaliselt on vähe tõenäoline, et rahvusvahelise kaitse taotluse esitanud isik on suuteline kindlaks tegema, kas tema taotlus vastab Genfi konventsiooni kriteeriumidele või rahvusvahelise kaitse teistele vormidele.
Kõnealune toimimisviis on ka ratsionaalsem, eriti kui otsuse langetab ainult üks asutus, mis kontrollib sealjuures kõiki rahvusvahelise kaitse lubatavuse kriteeriume.
See hoiab ära selle, et taotleja peab esitama mitu taotlust mitmele asutusele, mis hindavad võrreldavaid asjaolusid.
Ühine andmebaas
Esimeses instantsis langetatud otsuste kvaliteet sõltub nende otsuste aluseks oleva teabe kvaliteedist.
Seetõttu on vaja parandada teabe kogumist päritoluriikide kohta ja ELi liikmesriikide otsustuskriteeriumide võimalikult laiaulatuslikuks ühtlustamiseks tuleb pöörata tähelepanu sellele, et kõikide liikmesriikide käsutuses oleks ühesugune teave.
Päritoluriikide kohta olemasoleva teabe ühine kasutamine on seda olulisem, et kõnealuse teabe kogumiseks kasutatavad vahendid liikmesriigiti erinevad.
Mõned liikmesriigid on loonud antud valdkonnas kõrgetasemelised andmebaasid, mida sealsed otsustajad kasutavad, teistes liikmesriikides seevastu enda teabeallikad puuduvad ja seetõttu kasutatakse väliseid allikaid, nt valitsusvälised organisatsioonid ja UNHCR.
Otsuste suurema ühtluse tagamiseks oleks kahtlemata väga oluline kasutada otsuste langetamise alusena identseid andmeid.
Seetõttu on otstarbekas suunata jõupingutused päritoluriikide ühise andmebaasi loomisele, mida raportöör selgesõnaliselt pooldab, ning komisjoni teatises märgitud ühisportaal saab olla ainult vaheetapiks, mis peaks jääma nii lühikeseks kui võimalik.
Oluline on – nii nagu ka komisjon seda kaalub – töötada välja ühised suunised teabe kogumiseks ja analüüsimiseks liikmesriikide pädevates asutustes, et ühenduse ühiste nõuete alusel oleks võimalik luua päritoluriike käsitleva teabe Euroopa andmebaas.
Ametnike koolitus
Juhul kui eesmärgiks on seatud otsustusprotsessi parandamine, tuleb iseenesestmõistetavalt pöörata tähelepanu sellele, et otsuseid vastuvõtvad isikud oleksid nõutaval määral pädevad ja seega läbinud kvaliteetse koolituse.
Sellega seoses tuleb tervitada, et mõned riigid, nt Ühendkuningriik ja Austria, on haaranud initsiatiivi ja pöördunud varjupaiga valdkonnale spetsialiseerunud organisatsiooni – UNHCRi poole, et viimane aitaks neil igapäevase töö käigus kontrollida varjupaigataotluste menetlemist ja parandaks menetlusprotsessi konkreetsete ettepanekute kaudu.
Siinkohal on tegemist näitega, mis tuleks võtta eeskujuks ja mis võiks viia heade tavade käsiraamatu väljatöötamiseni.
Raportöör tervitab erinevaid Eurasili
ELi varjupaigaküsimuste spetsialistide võrk moodustati 2002. aastal. raames võetud meetmeid varjupaiga valdkonnas töötavate ametnike kvalifikatsiooni ühtlustamiseks ja pooldab nende levitamist.
Lisaks soovib ta, et liikmesriigid teeksid jõupingutusi erinevate meetmete võtmiseks, mille eesmärgiks ei ole ainult ametnike pädevuse tõstmine, vaid ka nende motivatsiooni säilitamine, mis on UNHCRi ekspertide arvamuse kohaselt olulise tähtsusega.
Sellega seonduvalt võiks kaaluda koolituskava väljatöötamist ELi tasandil, mis võimaldaks liikmesriikide ametnikel üksteist tundma õppida ja kogemusi vahetada.
Kõnealune kava võimaldaks neil tutvuda kehtiva õigusliku raamistiku ja nende töö erinevate praktiliste külgedega, nt küsitlusmeetodid, taotlejate avalduste usutavuse hindamise kriteeriumid ning kaitset vajavate ja trauma läbi elanud isikute – kelle abistamine on nende ülesanne – erivajadustega arvestamine.
Euroopa Kohtu roll
Raportöör on arvamusel, et varjupaiga valdkonna ühtlustamine muutuks hõlpsamaks ja kiiremaks, kui Euroopa Ühenduste Kohtu poole võiksid pöörduda ka teised kohtud, mitte ainult liikmesriikide kõrgeima astme kohtud, nagu see on käesoleval ajal.
Lisaks on raportöör arvamusel, et ühenduse eeskirjade ühtne kohaldamine aitaks eriti kaasa teiseste liikumiste pärssimisele liikmesriikide vahel.
See on ilming, mis annab pidevalt alust muretsemiseks.
Seetõttu tervitab raportöör Euroopa Ühenduse asutamislepingu IV jaotise sätete kohandamist, et tagada tõhusam kohtutepoolne õiguskaitse, seda enam, et käesoleval ajal kehtiv erand mõjutab poliitikavaldkondi, mis on põhiõiguste valguses eriti tundlikud, sest puudutavad kaitset vajavate isikute kaitset.
Komisjoni roll
Selleks et komisjonil oleks võimalik tagada ühenduse õigusaktide ühtne kohaldamine varjupaiga valdkonnas, peab ta olema suuteline kõnealuses valdkonnas vastuvõetud direktiivide rakendamist asjakohaselt kontrollima.
Komisjoni käsutuses olevad ressursid on aga ilmselgelt ebapiisavad.
See toob kaasa ülesannete delegeerimise kolmandatele isikutele, mis võib raportööri arvamuse kohaselt ohtu seada komisjoni tegevuse lepingute täitmise jälgijana.
Seetõttu esindab raportöör seisukohta, et kontrolliülesande täitmiseks parimatel võimalikel tingimustel peaks komisjon kasutama erinevate liikmesriikide juristide ja tõlkijate meeskondi.
Liikmesriigid peaksid omakorda esitama komisjonile süstemaatiliselt võrdlustabeli, millest nähtub selgelt, millistest direktiivide sätetest lähtuvad liikmesriikide teatamiskohustuslikud meetmed.
Siinkohal on tegemist lojaalse koostöö valdkonda kuuluvate heade haldustavadega.
Seetõttu on raske mõista, miks liikmesriigid seda ei järgi.
Lõpuks on raportöör teadlik tõsiasjast, et teatises sätestatud praktilise koostööga seonduvate tegevuste haldamine võiks aja jooksul ületada varjupaiga valdkonna koostöövõrgu suutlikkuse.
Sellele vaatamata on raportöör arvamusel, et liikmesriikidevahelise ühise Euroopa varjupaigasüsteemiga seotud tegevuste kooskõlastamine on komisjoni ülesanne, ning hoiatab katse eest usaldada kõnealused ülesanded uue ameti hooleks.
Raportöör astub otsustavalt välja kõnealuse ettepaneku vastu.
Kokkuvõttes tervitab raportöör komisjoni teatises sisalduvaid konkreetseid ettepanekuid liikmesriikide koostöö tõhustamiseks varjupaiga valdkonnas ja loodab, et kõnealune pragmaatiline meetod võimaldab töötada 2010. aastaks välja ühise varjupaigasüsteemi.
25.1.2007
naiste õiguste ja soolise võrdõiguslikkuse komisjonI ARVAMUS
kodanikuvabaduste, justiits- ja siseasjade komisjonile
varjupaiga kohta: praktiline koostöö, Euroopa ühise varjupaigasüsteemi otsustusprotsessi kvaliteet
( 2006/2184(INI) )
Arvamuse koostaja:
Bernadette Vergnaud
ETTEPANEKUD
Naiste õiguste ja soolise võrdõiguslikkuse komisjon palub vastutaval kodanikuvabaduste, justiits- ja siseasjade komisjonil lisada oma resolutsiooni ettepanekusse järgmised ettepanekud:
– võttes arvesse nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/83/EÜ miinimumnõuete kohta, mida kolmandate riikide kodanikud ja kodakondsuseta isikud peavad täitma, et saada pagulase või muul põhjusel rahvusvahelist kaitset vajava isiku staatus, ja antava kaitse sisu
ELT L 304, 30.9.2004, lk 12. ;
– võttes arvesse Euroopa Nõukogu Parlamentaarse Assamblee 23. novembri 2006. aasta dokumenti 11103, milles käsitletakse varjupaiga valdkonnas tehtavate otsuste kvaliteedi ja ühtsuse parandamist Euroopa Nõukogu liikmesriikides;
A. arvestades, et naiste vastu suunatud ja neid ähvardav vägivald rikub õigust elule, turvalisusele, vabadusele, väärikusele ning füüsilisele ja psüühilisele puutumatusele ning ohustab tõsiselt vägivallaohvrite füüsilist ja vaimset tervist;
B. arvestades, et viimaste aastate jooksul on tööstusriikidele esitatud varjupaigataotluste arv pidevalt vähenenud ja saavutanud alates 1987. aastast kõige madalama taseme ning et ligikaudu 80% kõikidest taotlustest esitatakse Euroopa riikidele;
C. arvestades, et varjupaigataotlejate arvu vähenemise tendents võib olla tingitud muuhulgas tingimuste paranemisest taotlejate peamistes päritoluriikides ning rangema varjupaiga- ja sisserändepoliitika kehtestamisest;
1. tervitab tehtud jõupingutusi, et edendada praktilist koostööd Euroopa ühise varjupaigasüsteemi raames; on seisukohal, et menetluste ja otsuste kvaliteedi parandamine on nii liikmesriikide kui ka varjapaigataotlejate huvides;
2. rõhutab murega, et komisjoni teatistes eiratakse täielikult naiste õiguste ja soolise võrdõiguslikkusega, homoseksuaalsusega, biseksuaalsusega ja transseksuaalsusega, samuti alaealiste kaitsega seotud aspekte;
3. märgib ühtlasi murelikult, et sama kehtib ka naiste, poiste ja tüdrukute vastu suunatud seksuaalse, pere- ja soolise tuleneva vägivalla, naiste suguelundite moonutamise, seksuaalse ärakasutamise eesmärgil teostatava inimkaubanduse, teatud maades järgitava šariaadiseaduse julmast ja ebainimlikust rakendamisest tuleneva vägivalla, aukuritegude ja seksuaalse kuritarvitamise ning vägistamise kui sõjarelva kohta, mis on direktiivi 2004/83/EÜ tähenduses soost lähtuv tagakiusamine; tuletab meelde, et on vaja määratleda konkreetsed kriteeriumid varjupaiga või erilise humanitaaralase staatuse andmiseks nimetatud vägivallaliikide all kannatavatele naistele; rõhutab vajadust võtta varjupaigataotluste läbivaatamisel arvesse ka soolist mõõdet ja eriti naiste vastu suunatud vägivallategusid;
4. palub vastu võtta soost lähtuva tagakiusamise tegutsemisjuhised valitsustele, juristidele ja kõikidele varjupaigataotluste üle otsustajatele, mis oleks tõhus abivahend naiste esitatud varjupaigataotluste õiguslikule läbivaatamisele kaasa aitamiseks;
5. palub komisjonil moodustada ühtse menetluse ettevalmistamise raames ja vastavalt Euroopa ühisele varjupaigasüsteemile ajutine ekspertrühm, et töötada välja soost lähtuva tagakiusamise Euroopa tegutsemisjuhised;
6. tuletab meelde, et alaealiste isikute varjupaigataotluste läbivaatamisel peaksid liikmesriigid esmatähtsana silmas pidama lapse esmaseid huve; rõhutab, et sellega seoses peaksid pädevad ametiasutused arvesse võtma laste kuritarvitamise ja tagakiusamise juhtumeid;
7. kutsub liikmesriike üles eraldama vajalikud vahendid igakülgse kaitse tagamiseks prostitutsioonivõrgustike või koduvägivalla ohvriks langenud naistele, kes on julgenud oma olukorrast teada anda ja taotlevad varjupaika ennekõike soost lähtuva tagakiusamise tõttu;
8. tuletab meelde, et perekonna taasühinemine, mis on hädavajalik eeldus pereeluks, aitab kaasa sotsiokultuurilise stabiilsuse loomisele, lihtsustades kolmandate riikide kodanike integreerumist liikmesriikides ja edendades seetõttu muuhulgas ka majanduslikku ja sotsiaalset ühtekuuluvust; tervitab lisaks direktiivi 2003/9/EÜ (millega sätestatakse varjupaigataotlejate vastuvõtu miinimumnõuded)
ELT L 31, 6.2.2003, lk 18. sätteid, mille artiklis 8 nähakse ette, et liikmesriigid võtavad asjakohaseid meetmeid, et säilitada võimalikult suurel määral nende territooriumil viibiva perekonna ühtsus, kui asjaomane liikmesriik annab varjupaigataotlejatele majutuse;
9. rõhutab vajadust tõhustada päritoluriike puudutava teabe, sealhulgas soopõhiste statistiliste andmete kogumist ja kasutamist, kuna see teave on esmatähtis liikmesriikides varjupaika käsitlevate otsuste tegemisel;
10. tuletab meelde, et varjupaigateenistuse personali väljaõpe on esmatähtis ühtse Euroopa varjupaigasüsteemi rakendamiseks, ja rõhutab, et liikmesriigid peavad varjupaigataotluste läbivaatamise eest vastutavat personali koolitama meeste ja naiste võrdõiguslikkuse, sooküsimuste ning naiste ja laste tagakiusamise spetsiifika integreeritud lähenemisviisi küsimustes; tuletab meelde, kui tähtis on võimaldada nii mees- kui naissoost varjupaigataotlejatele õigusabi ja muu abi neile arusaadavas keeles, mis tagaks, et varjupaigamenetlused toimuvad nõuetekohaselt ja saadud teave on kvaliteetne;
11. rõhutab, et naiste kogemus tagakiusamisest ja nende poliitiline tegevus võib erineda meeste omast, mistõttu tuleb neile esitada ka teistsuguseid küsimusi; rõhutab, et selleks peavad kättesaadavad olema vastava pädevusega naissoost tõlgid, otsustajad ja õigusnõustajad;
12. rõhutab, et vajadust tõhustada koostööd seoses teabevahetusega päritoluriikide kohta ei tohi segamini ajada turvaliste päritoluriikide nimekirja koostamisega, sest mitte ühtegi riiki ei saa kuulutada kõikide varjupaigataotlejate jaoks turvaliseks kolmandaks riigiks; märgib lisaks, et turvalise kolmanda riigi kontseptsioon ei ole kooskõlas liikmesriikidele rahvusvahelisest õigusest tulenevate kohustustega, sest rahvusvahelise kaitse eest vastutab eelkõige varjupaigataotluse saanud riik ja seda vastutust ei saa kolmandale riigile üle kanda; teeb ettepaneku koostada nimekirja asemel pigem kriteeriumid, pidades silmas põhiõiguste kaitset, sealhulgas seksuaalse, kodu- ja soost lähtuva vägivalla ohvriks langenud naiste ja laste kaitset;
13. palub, et tühistataks turvaliste kolmandate riikide üldine nimekiri; soovitab eraldi hindamist inimõiguste alusel ja eriti naiste õiguste eraldi arvessevõtmist;
14. rõhutab vajadust luua vastuvõtukeskused koos eriliste struktuuridega varjupaika taotlevate perekondade, naiste ja laste jaoks ning asjakohaste struktuuridega varjupaika taotlevate eakate ja puudega inimeste jaoks; palub direktiivi 2003/9/EÜ rakendamise raames hinnata vastuvõtutingimusi; rõhutab sellega seoses, et uue Euroopa Pagulasfondiga loodud võimalusi tuleks täielikult ära kasutada;
15. teeb ettepaneku, et liikmesriigid töötaksid välja eripoliitika ja -programmid varjupaika taotlevate naiste, poiste ja tüdrukute elutingimustega kohandatud arstiabi, sotsiaalabi, õigusabi ja psühholoogilise abi tagamiseks;
16. tuletab meelde ennetustöö tähtsust päritoluriikides sotsiaalsel tasandil ja organiseeritud kuritegevuse valdkonnas; rõhutab siiski, et inimkaubanduse valdkonnas tuleb tähelepanu pöörata kogu ahelale, s.t päritolu-, läbisõidu- ja sihtriikidele;
17. on selle poolt, et sugu, soolist eneseväljendust ja seksuaalset sättumust peetaks kõikides liikmesriikides varjupaiga andmise põhjusteks, lähtudes põhimõttest, et igal inimesel on õigus avatult ja vabalt elada; praegu on homo-, bi- ja transseksuaalid sellest õigusest ilma jäetud riikides, kus kõik muud sättumused peale heteroseksuaalsuse on karistatavad või ei ole ühiskonnas aktsepteeritud; on seisukohal, et kuritegusid, nagu sundabielu või suguelundite moonutamine, tuleks samuti lugeda varjupaiga andmise õiguslikeks põhjusteks.
MENETLUS
Pealkiri
Varjupaik: praktiline koostöö, Euroopa ühise varjupaigasüsteemi otsustusprotsessi kvaliteedi parandamine
Menetluse number
2006/2184(INI)
Vastutav komisjon
LIBE
Arvamuse esitaja(d) istungil teada andmise kuupäev
FEMM 6.7.2006
Tõhustatud koostöö – istungil teada andmise kuupäev
Arvamuse koostaja nimetamise kuupäev
Bernadette Vergnaud 6.9.2006
Endine arvamuse koostaja
Arutamine parlamendikomisjonis
23.11.2006
20.12.2006
24.1.2007
Vastuvõtmise kuupäev
24.1.2007
Lõpphääletuse tulemused
+:
–:
0:
19
10
1
Lõpphääletuse ajal kohal olnud liikmed
Edit Bauer, Maria Carlshamre, Edite Estrela, Ilda Figueiredo, Věra Flasarová, Claire Gibault, Lissy Gröner, Zita Gurmai, Esther Herranz García, Anneli Jäätteenmäki, Lívia Járóka, Rodi Kratsa-Tsagaropoulou, Urszula Krupa, Pia Elda Locatelli, Angelika Niebler, Siiri Oviir, Marie Panayotopoulos-Cassiotou, Christa Prets, Marie-Line Reynaud, Teresa Riera Madurell, Eva-Britt Svensson, Britta Thomsen, Corien Wortmann-Kool, Anna Záborská
Lõpphääletuse ajal kohal olnud asendusliige/asendusliikmed
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg, Christa Klaß, Zita Pleštinská, Bernadette Vergnaud
Lõpphääletuse ajal kohal olnud asendusliige/asendusliikmed (kodukorra art 178 lg 2)
Jean Lambert, Elisabeth Schroedter
Märkused (andmed on kättesaadavad ainult ühes keeles)
...
MENETLUS
Pealkiri
Varjupaigapoliitika: praktiline koostöö, Euroopa ühise varjupaigasüsteemi otsustusprotsessi kvaliteedi parandamine
Menetluse number
2006/2184(INI)
Vastutav komisjon Loa kinnitamisest istungil teada andmise kuupäev
LIBE 6.7.2006
Arvamuse esitaja(d) istungil teadaandmise kuupäev
AFET 6.7.2006
DEVE 6.7.2006
FEMM 6.7.2006
Arvamuse esitamisest loobumine otsuse kuupäev
AFET 28.11.2006
DEVE 11.7.2006
Tõhustatud koostöö istungil teadaandmise kuupäev
Raportöör(id) nimetamise kuupäev
Hubert Pirker 13.3.2006
Endine raportöör / Endised raportöörid
Arutamine parlamendikomisjonis
5.10.2006
28.2.2007
8.5.2007
Vastuvõtmise kuupäev
8.5.2007
Lõpphääletuse tulemused
+
-
38
4
Lõpphääletuse ajal kohal olnud liikmed
Alexander Alvaro, Mario Borghezio, Philip Bradbourn, Mihael Brejc, Kathalijne Maria Buitenweg, Michael Cashman, Carlos Coelho, Fausto Correia, Panayiotis Demetriou, Agustín Díaz de Mera García Consuegra, Kinga Gál, Roland Gewalt, Elly de Groen-Kouwenhoven, Lilli Gruber, Jeanine Hennis-Plasschaert, Lívia Járóka, Ewa Klamt, Wolfgang Kreissl-Dörfler, Barbara Kudrycka, Stavros Lambrinidis, Henrik Lax, Kartika Tamara Liotard, Sarah Ludford, Dan Mihalache, Claude Moraes, Javier Moreno Sánchez, Martine Roure, Inger Segelström, Károly Ferenc Szabó, Adina-Ioana Vălean, Ioannis Varvitsiotis, Manfred Weber
Lõpphääletuse ajal kohal olnud asendusliige/asendusliikmed
Edit Bauer, Simon Busuttil, Ignasi Guardans Cambó, Jean Lambert, Katalin Lévai, Antonio Masip Hidalgo, Marianne Mikko, Hubert Pirker, Eva-Britt Svensson
Lõpphääletuse ajal kohal olnud asendusliige/asendusliikmed (kodukorra art 178 lg 2)
Tobias Pflüger
Esitamise kuupäev
14.5.2007
Märkused (andmed on kättesaadavad ainult ühes keeles)
