P6_TA(2008)0337
Afganistani stabiliseerimine: väljakutsed ELile ja rahvusvahelisele üldsusele
A6-0269/2008
Euroopa Parlamendi 8. juuli 2008. aasta resolutsioon Afganistani stabiliseerimise kohta: väljakutsed ELile ja rahvusvahelisele üldsusele ( 2007/2208(INI) )
Euroopa Parlament,
–
võttes arvesse oma arvukaid varasemaid resolutsioone Afganistani kohta, millest viimane võeti vastu 18. jaanuaril 2006. aastal ELT C 287 E, 24.11.2006, lk 176..
;
–
võttes arvesse Afganistani kokkulepet, mis sõlmiti Londonis 1. veebruaril 2006. aastal toimunud konverentsil, ning asjaolu, et Afganistani valitsus ja rahvusvaheline üldsus on tõdenud, et kokkuleppe edu tagamiseks tuleb võtta kindlad poliitilised, julgeoleku- ja finantsalased kohustused saavutada eesmärgid kokkulepitud aja jooksul ning et kokkuleppe edu sõltub ka tõhusast koordineerimis- ja järelevalvemehhanismist;
–
võttes arvesse rahvusvahelisi julgeoleku abijõude (ISAF) Afganistanis toetavate riikide riigipeade ja valitsusjuhtide deklaratsiooni, mis avaldati NATO tippkohtumisel Bukarestis 3. aprillil 2008. aastal;
–
võttes arvesse ÜRO peasekretäri 21. septembril 2007. aastal ja 6. märtsil 2008. aastal esitatud aruandeid "Olukord Afganistanis ning selle mõju rahvusvahelisele rahule ja julgeolekule";
–
võttes arvesse Pariisis 12. juunil 2008. aastal Afganistani toetuseks toimunud rahvusvahelise konverentsi tulemusi;
–
võttes arvesse Afganistani valitsuse riikliku uimastikontrolli strateegiat, mis käivitati eespool nimetatud Londoni konverentsil;
–
võttes arvesse Euroopa Parlamendi 25. oktoobri 2007. aasta soovitust nõukogule meditsiiniliseks otstarbeks kasutatava oopiumi tootmise kohta Afganistanis Vastuvõetud tekstid, P6_TA(2007)0485 .
;
–
võttes arvesse kõiki nõukogu asjakohaseid järeldusi, eriti üldasjade ja välissuhete nõukogu 10. märtsi 2008. aasta, 29. aprilli 2008. aasta ja 26.–27. mai 2008. aasta järeldusi;
–
võttes arvesse nõukogu 30. mai 2007. aasta ühismeedet 2007/369/ÜVJP Euroopa Liidu politseimissiooni kohta Afganistanis (EUPOL AFGHANISTAN) ELT L 139, 31.5.2007, lk 33.
ja nõukogu 13. novembri 2007. aasta ühismeedet 2007/733/ÜVJP, millega muudetakse ühismeedet 2007/369/ÜVJP ELT L 295, 14.11.2007, lk 31.
;
–
võttes arvesse Euroopa Liidu 2008. aasta üldeelarve ELT L 71, 14.3.2008.
vastuvõtmist;
–
võttes arvesse komisjoni riiklikku näidisprogrammi, mille raames eraldatakse eelarveaastatel 2007–2010 Afganistani Islamivabariigile 600 miljonit eurot;
–
võttes arvesse Afganistani parlamendi alamkoja (Wolesi Jirga) delegatsiooni visiiti Euroopa Parlamenti 26.–30. novembril 2007. aastal;
–
võttes arvesse kodukorra artiklit 45;
–
võttes arvesse väliskomisjoni raportit ja arengukomisjoni arvamust ( A6-0269/2008 ),
A.
arvestades, et Afganistan seisab teelahkmel, mida tõestavad terroriaktide ja vägivallapuhangute arvu suurenemine, julgeolekuolukorra tõsine halvenemine, oopiumitootmise suurenemine ning rahva kasvav rahulolematus korruptsiooni ja valitsuse ebaõnnestumiste pärast; arvestades, et vaatamata rahvusvahelise üldsuse pingutustele ja osalisele edule ühiskonna ülesehitamisel ei ole Afganistani elanikkonna märkimisväärse osa elutingimused paranenud; arvestades, et Afganistani praegu ähvardav oht nõuab lühiajalisi meetmeid, kuid pikaajaliste lahendusteni jõutakse vaid ulatuslike paranduste abil riigivalitsemises ning tugevama riigi tekkimise kaudu;
B.
arvestades, et 7. oktoobril 2001. aastal alustasid Ameerika Ühendriigid Ühendkuningriigi toetusel operatsiooni "Kestev vabadus"; arvestades, et veel neli ELi liikmesriiki – Tšehhi Vabariik, Prantsusmaa, Poola ja Rumeenia – kuuluvad operatsioonis osalevate koalitsioonivägede hulka; arvestades, et kõik ELi liikmesriigid peale Küprose ja Malta osalevad kokku üle 21 500 sõduriga NATO juhitavas ISAFi missioonis; arvestades, et esimesed piirkondlikud ülesehitusrühmad alustasid tööd 2001. aasta lõpus ning praegu töötab terves riigis ligikaudu 25 piirkondlikku ülesehitusrühma;
C.
arvestades, et nende rahasummade vahel, mille rahvusvaheline üldsus kulutab ühelt poolt sõjalistele operatsioonidele ning teiselt poolt ühiskonna ülesehitamisele ja humanitaarabi andmisele, on märkimisväärne erinevus;
D.
arvestades, et üle poole Afganistani elanikkonnast elab allpool vaesuspiiri ja riigi majandus on 40 %-ni ulatuva töötuse määraga üks kõige nõrgemaid maailmas;
E.
arvestades, et Afganistani tervishoiusektoris on näha esimesi lootustandvaid tulemusi, näiteks väikelaste suremus on pärast Talibani langemist vähenenud 24 %, rohkem lapsi elab üle ühe aasta ning suuremal protsendil afgaanidel on otsene juurdepääs esmatasandi arstiabile;
F.
arvestades, et Afganistani haridussüsteemis on näha esimesi positiivseid arenguid, näiteks on koolidesse tulnud tagasi üha rohkem lapsi, eriti tütarlapsi, üliõpilasi ja õpetajaid, taastatakse jätkuvalt algkoole ja koolitatakse õpetajaid;
G.
arvestades, et kuigi puudub ametlik statistika Afganistanis surma saanud tsiviilelanike kohta, rõhutatakse ÜRO peasekretäri 6. märtsi 2008. aasta aruandes olukorra kohta Afganistanis, et 2007. aastal tõusis järsult mässulise ja terroristliku tegevuse tase võrreldes eelmise aasta tasemega, 2007. aastal dokumenteeriti keskmiselt 566 vahejuhtumit kuus võrreldes 425 vahejuhtumiga kuus eelmisel aastal ning üle 8000st konfliktiga seotud surmajuhtumist 2007. aastal üle 1 500 olid tsiviilisikud – mis on suurim ohvrite arv alates Talibani kukutamisest 2001. aastal;
H.
arvestades, et Afganistani uus põhiseadus ei taga täielikku usuvabadust, kuna islamist lahtiütlemine on jäänud karistatavaks süüteoks;
I.
arvestades, et Afganistani ühine koordineerimis- ja järelevalveorgan, mis tuli kokku 5.–6. veebruaril 2008. aastal Tokyos, hakkas ette valmistama rahvusvahelist konverentsi eespool nimetatud Londoni konverentsil vastuvõetud Afganistani kokkuleppe rakendamise edusammude läbivaatamiseks;
J.
arvestades, et 2008. aasta Afganistani talvine oopiumi kiirhindamisuuring, mille viis läbi ÜRO uimastite ja kuritegevuse vastu võitlemise büroo (UNODC), kinnitab 2007. aasta uuringu suundumusi, mille kohaselt oopiumivabade provintside arv riigi põhja- ja keskosas võib tõusta, kuid viljeluse tase riigi lõuna- ja lääneosas tõenäoliselt suureneb; arvestades, et 2007. aasta aruandes korratakse ühelt poolt väärarusaama, et need provintsid, kus kasvatatakse väga vähe moone või ei kasvatata neid üldse, on nn oopiumivabad, kuid teisalt rõhutatakse seost turvatunde puudumise ja narkootikumide tootmise vahel; arvestades, et narkootikumidevastase poliitika põhilised vahendid on saagi hävitamine, keelamine (mis on palju keerulisem kui salakaubavedajate vahistamine) ja arendamine (alternatiivsed elatusallikad), millega tegeldakse üheaegselt;
K.
arvestades, et Ameerika Ühendriikide salavanglate programmi raames peetakse sadu afgaanidest vange kinni mitmesugustes vanglarajatistes, näiteks Bagrami sõjaväebaasis ja Guantánamos, rikkudes rahvusvahelist humanitaarõigust ja rahvusvahelisi inimõigustealaseid õigusakte; arvestades, et Afganistanis vahi all viibivad vangid seisavad jätkuvalt silmitsi õiguskaitsesüsteemiga, millel puuduvad õigusriigi miinimumstandardid ja mis ei austa põhilisi inimõigusi;
1.
on seisukohal, et Afganistani ajaloo viimase 30 aasta tulemusel – mida iseloomustasid nõukogude okupatsioon, lahingud erinevate mudžahiidi rühmituste vahel ning repressioonid Talibani režiimi all – on riik alustanud oma ühiskonna olulist ja keerulist taasülesehitust ning peab jätkama oma institutsioonide tugevdamist ning rahuldama paremini oma kodanike põhivajadusi valdkondades nagu haridus, eluase, tervishoid, toit ja avalik julgeolek; tervitab jõupingutusi ja edusamme, mida Afganistani rahvas on alates 2002. aastast teinud õigusriigi ja demokraatia kehtestamisel, ning stabiilsuse otsinguid;
2.
on veendunud, et riigist on saanud rahvusvahelise arenguabi ning kahe- ja mitmepoolse koostöö proovikivi; rõhutab, et rahvusvaheline üldsus peab jätkama tööd Afganistani valitsuse ja Afganistani rahvaga, et näidata, et ta suudab teha lõpu kõnealusele vägivalla ja vaesuse nõiaringile ning pakkuda riigile võimalust saavutada püsiv rahu ja areng; kutsub nõukogu ja komisjoni üles esitama algatust luua rahvusvaheline nõukogu, mis koosneb peamistest rahastajatest ja ÜRO organisatsioonidest, ning mida võimalusel juhib ÜRO abimissioon Afganistanis ja mis põhineb ÜRO rahutagamiskomisjoni kontseptsioonil, et ühtlustada erinevaid ülesehituspüüdlusi Afganistanis;
3.
juhib tähelepanu riigis aset leidnud sõdade kestvale mõjule, miljonitele ohvritele, invaliididele, pagulastele ja ümberasustatud isikutele ning materiaalsetele kuludele, mis on tingitud peaaegu kogu põhiinfrastruktuuri hävitamisest;
4.
mõistab sügavalt hukka 7. juuli 2008. aasta terrorirünnaku India saatkonnale Kabulis, mille tulemusel hukkus üle 40 inimese, sealhulgas neli saatkonna töötajat; avaldab siirast kaastunnet omastele, haavatutele ning Afganistani ja India valitsustele;
5.
on seisukohal, et Afganistani ja Pakistani suhted on suurel määral olnud piirkonna ebastabiilsuse allikaks ning teeb siit järelduse, et piirkonna stabiliseerimine eeldab põhjalikku neile suhetele orienteeritud poliitikat; loodab, et Pakistani uue valitsusega saab kahepoolsete suhete parandamine uue tõuke; arvab siiski, et ilma rahvusvahelise üldsuse aktiivse osaluse ja abita ei suuda need kaks riiki end vabastada oma raskete kahepoolsete suhete koormast; tunnistab, et turvalisus Afganistanis sõltub väga suures ulatuses Pakistani demokratiseerimisest; nõuab tungivalt, et rahvusvaheline üldsus algataks ja toetaks Afganistani ja Pakistani vahelist pinget alandavaid meetmeid, sealhulgas pikaajalist programmi ühispiiri äärse piirkonna stabiliseerimiseks ja arendamiseks, millesse kaasatakse mõlema poole sidusrühmi;
6.
tervitab jõupingutusi ja edusamme, mida Afganistani rahvas ja institutsioonid on alates 2002. aastast teinud õigusriigi ja demokraatia kehtestamisel, ning stabiilsuse otsinguid; peab kõnealuseid saavutusi äärmiselt olulisteks seoses seaduslikkuse ja inimväärikuse austamise puudumise struktuuriliste probleemidega, mis iseloomustasid Afganistani Nõukogude Liidu kehtestatud režiimi ja Talibani võimu all;
7.
on eelkõige seisukohal, et ülisuur valimisaktiivsus riigi mitmetel valimistel on tunnistuseks Afganistani naiste ja meeste soovist aidata luua riiki, mis põhineb aktiivse ja osalusdemokraatia põhimõtetel; rõhutab, et kõnealused valimised on andnud eeskuju piirkondlikus kontekstis ja arengumaadele, kus leiavad aset tõsised relvakonfliktid;
8.
rõhutab vajadust selle järele, et Afganistani institutsioonid jätkaksid võitlust korruptsiooni kõikide vormide vastu ning kehtestaksid tõhusa poliitika elanikkonna sotsiaalsete tingimuste parandamiseks;
9.
märgib, et Afganistanis tuntakse ELi eeskätt humanitaarorganisatsioonina, kuid on seisukohal, et oleks ka vaja, et ELi vaadeldaks kui suurema poliitilise mõjuga ühendust, ja kutsub seetõttu komisjoni üles kavandama strateegiaid, mille raames EL, austades Afganistani rahva loomulikku suveräänsust, võiks tugevdada oma nähtavust kodanikuorganisatsioonide ning poliitilise ja haldusaparaadi rolli suurendamisel, kuni valitsuse infrastruktuur on jõudnud suurema stabiilsuse ja püsivuseni
10.
rõhutab, et rahvusvaheline üldsus peab paremini koordineerima oma jõupingutusi tõhusa ja jätkusuutliku tsiviilabi andmiseks; nõuab seetõttu ka tasakaalustatud eelarvet, kust eraldatakse piisavalt rahalisi vahendeid ühiskonna ülesehitamiseks ja humanitaarabi andmiseks, kuivõrd turvalisuse loomine ja õigusriigi põhimõtete austamine on keskse tähtsusega küsimused;
11.
tervitab asjaolu, et ülalnimetatud 12. juuni 2008. aasta rahvusvahelisel konverentsil mitte ainult ei lubatud täiendavalt 21 miljardit USA dollarit, vaid ka vaadati üle menetlused, mida on vaja rahvusvahelise abi tõhusamaks ja täpsemaks suunamiseks prioriteetidele ja korruptsiooni takistamisele;
12.
rõhutab, et poliitilist tahet ja vastutust tuleb tugevdada ja et sellele ei peaks järgnema mitte üksnes valmisolek varustada täiendavate lahinguvägedega kõige raskemaid piirkondi, mida ei hõlma riikide määratavad vägede kasutamise piirangud, vaid ka viivitamatud ja intensiivsemad pingutused ühiskonna ülesehitamiseks, et kindlustada saavutusi ning taastada Afganistani elanikkonna usaldus pikaajaliselt ja püsivalt; on eelkõige arvamusel, et operatsiooni "Kestev vabadus" tuleks käsitleda kui ebatõhusat, juhul kui sõjalise survega mässulistele ei kaasne tugevdatud poliitiline protsess, mille abil jõuavad Afganistani ametiasutused kõikide rahvastikugruppideni, kes tunnustavad põhiseadust ja panevad relvad maha; märgib sellega seoses samuti, et humanitaarvaldkonnas tegutsejate üldsus – mis hõlmab ÜROd ja valitsusväliseid organisatsioone – peab tõhustama koordineerimist, vältima
ad hoc
algatusi ning arendama valmisolekut ja situatsiooniplaneerimist;
13.
rõhutab, et Euroopa Liit peaks kasutama Afganistani stabiliseerimis- ja ülesehitusprotsessis nii oma missioonidelt saadud kui ka nende liikmesriikide kogemusi ja eriteadmisi, kelle sõjavägi või tsiviiltöötajad on Afganistani territooriumil;
14.
toetab NATO jõudude jõupingutusi julgeoleku parandamisel riigis ning kohaliku ja rahvusvahelise terrorismi vastu võitlemisel ning peab nende jõudude kohalolekut riigi tuleviku tagamiseks hädavajalikuks;
15.
nõuab tungivalt, et EL ja tema liikmesriigid toetaksid jõupingutusi võitluses terrorismi, usulise äärmusluse, etnilise äärmusluse, etnilise separatismi ja kõikide tegude vastu, mille eesmärk on Afganistani territoriaalse terviklikkuse, riigi ühtsuse ja rahvusliku suveräänsuse õõnestamine;
16.
juhib tähelepanu ideele, et EL ja tema liikmesriigid peaksid toetama Afganistani omaenda riigi ülesehitamisel, millel on tugevamad demokraatlikud institutsioonid, mis on suutelised tagama riiklikku suveräänsust, riigi ühtsust, territoriaalset terviklust, jätkusuutlikku majanduslikku arengut ja Afganistani rahva majanduslikku õitsengut, ja kes austavad kõikide Afganistani territooriumil paiknevate etniliste ja usukogukondade ajaloolisi, usulisi, vaimseid ja kultuurilisi traditsioone;
17.
märgib, et ümberkorraldustega seotud vajadused on kogu Afganistanis olulised, kuid et abi jaotamise ja julgeolekuga on erilisi probleeme valdavalt puštu elanikkonnaga piirkonnas, ja nõuab seetõttu ülesehitustööde kiirendamist Lõuna-Afganistanis;
18.
juhib tähelepanu asjaolule, et EL peaks julgustama Euroopa investoreid ja aitama neil osaleda Afganistani ülesehitamises, olla kohapeal ja arendada seal ettevõtlust;
19.
juhib tähelepanu asjaolule, et riigi peamised ülesanded on taastada julgeolek ja luua toimiv riik; märgib, et Afganistani turvalisusprobleemid ei ole seotud ainult terrorismivastase võitlusega, vaid on palju keerukamad ning seega sõjalisest lahendusest üksi ei piisa; juhib tähelepanu asjaolule, et julgeolek ja õigusriik on teineteisest sõltuvad, millega omakorda luuakse inimarengut soodustav õhkkond, ning et õigusriigi tugevdamine on vajalik, et võimaldada riigi kodanikel teha majanduslikke ja sotsiaalseid valikuid, mis lubavad neil elada tähendusrikast ja tervislikku elu, kui lisaks on olemas meetmed, mille eesmärk on toimiva riigi taastamine, et kaitsta õigusriiki, kindlustada juurdepääs avalikele teenustele ja tagada oma rahvale võrdsed võimalused;
20.
väljendab heameelt Afganistani kokkuleppes võetud kohustuse üle püüelda stabiilse ja jõuka Afganistani poole, kus järgitakse head valitsemistava ja kaitstakse kõikide inimõigusi vastavalt õigusriigi põhimõttele; on seisukohal, et selgete prioriteetide või järjestuse puudumisel oleks kõnealuse kokkuleppega tulnud määrata kindlaks suunised, kuidas need ambitsioonikad eesmärgid saavutada, ning rõhutab seetõttu, et abiandjad peavad tagama, et nende programmid on selliste kesk- ja provintsi tasandi prioriteetidega kooskõlas ning et eraldatavad vahendid on asjakohased ja et neid kasutatakse tõhusalt;
21.
rõhutab, et julgeolekusektori reformimiseks tuleb kiiresti töötada välja tasakaalustatud ja jätkusuutlik lähenemisviis, mis hõlmab professionaalset riiklikku sõjaväge ja politseijõudusid; rõhutab, et Afganistani kohtusüsteem vajab hädasti investeeringuid ja et viivitamata on vaja keskenduda selle suutlikkuse ja võimekuse tõstmisele;
22.
juhib tähelepanu asjaolule, et vaatamata mõnedele tänaseks saavutatud eesmärkidele on politseiteenistuse reformimisel viimase viie aasta jooksul tehtud pingutuste üldine tulemus pettumust valmistav, näidates rahvusvahelise üldsuse ees seisvaid suuri raskusi institutsioonide ülesehitamisel kohalikul tasandil; nõuab tungivalt, et rahvusvaheline üldsus üldiselt ja eelkõige ELi politseimissioon jätkaksid jõupingutusi Afganistani enda politseijõudude väljaarendamisel, mida iseloomustavad inimõiguste ja õigusriigi põhimõtte austamine;
23.
juhib tähelepanu asjaolule, et EUPOLi volitused näevad ette toetada sidemete loomist politsei ja õigusriigi vahel laiemalt, ning kutsub seetõttu nõukogu ja komisjoni üles jätkama oma vastava tegevuse tihedat koordineerimist, et tagada, et ELi poliitika oleks ühtsem ja tõhusam; peab samavõrd tähtsaks, et EL suurendaks oluliselt EUPOLile ettenähtud vahendeid, seda nii töötajate kui ka rahastamise osas; rõhutab asjaolu, et Afganistani siseministeeriumi kõikehõlmav reform on möödapääsmatu ja et see on eelkõige poliitiline ülesanne ja vähemal määral tehniline probleem, kuna ilma selleta kukuvad politsei reformimisel tehtavad jõupingutused läbi, ning omistab seetõttu suurt tähtsust EUPOLi teisele eesmärgile, nimelt teostada järelevalvet, juhendada, anda nõu ja koolitada Afganistani siseministeeriumi, piirkondade ja provintside tasandil; väljendab oma toetust 2,5 miljoni euro suurusele programmile stabiliseerimisvahendi Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. novembri 2006. aasta määrus (EÜ) nr 1717/2006, millega kehtestatakse stabiliseerimisvahend (ELT L 327, 24.11.2006, lk 1).
raames, mis puudutab kohtunike ja prokuröride ametisse nimetamise reformimise meetmeid, ning eeldab, et kõnealuse katsekavaga arendatakse välja oluline pikaajaline justiitsvaldkonna reformiprogramm aastaks 2009;
24.
juhib tähelepanu asjaolule, et EUPOLi missioon ei ole rohkem kui aasta pärast selle käivitamist 15. juunil 2007. aastal veel saavutanud oma täielikku tugevust, ja märgib, et isegi kui seda täielikult kasutatakse, koosneb see vaid 195 töötajast, kes teostavad järelevalvet kõrgel tasemel tehtud otsuste üle Kabulis ja provintsikeskustes; võtab arvesse Afganistani välisministri hiljutist avaldust, et riigis on viivitamata vaja vähemalt 700 lisakoolitajat, ning selle puudujäägi mõju olukorrale, kus suremuse määr on politseis märkimisväärselt kõrgem kui sõjaväes; juhib tähelepanu sellele, et Saksamaa valitsus on pakkunud oma panuse suurendamist 60 koolitajalt 120 koolitajale, kui teised ELi riigid võtavad samasuguse kohustuse; nõuab ELi ja Ameerika Ühendriikide jõupingutuste suuremat kooskõlastamist Afganistani tsiviilpolitsei koolitamise osas;
25.
kutsub nõukogu ja komisjoni üles pühenduma Afganistanile antava abi programmi kontekstis õigussüsteemi reformimisele, eesmärgiga muuta Afganistani kohtunikkond professionaalseks tema peamiste institutsioonide abil, keskendudes ülemkohtule, prokuratuurile ja justiitsministeeriumile, eesmärgiga kaitsta kaebealuste õigusi, anda haavatavatele rühmadele vajalikku õigusabi ja tagada õigus kaitsele; nõuab, et ÜRO Peaassamblee 18. detsembri 2007. aasta resolutsiooni 62/149 surmanuhtlusele moratooriumi kehtestamise kohta järgimine oleks Afganistani kohtusüsteemi reformimiseks tehtavate Euroopa jõupingutuste üks prioriteete;
26.
on kindlalt veendunud, et piirkondlikud ülesehitusrühmad peaksid keskenduma julgeoleku, koolitamise ning Afganistani politsei ja sõjaväega koostöö tegemisega seotud konkreetsetele eesmärkidele ning aitama keskvalitsusel pääseda ligi ebaturvalistele aladele; rõhutab vajadust määratleda uuesti piirkondlike ülesehitusrühmade roll, eriti mis puudutab nendevahelist kooskõlastamist ja parimate tavade vahetamist; on veendunud, et kuigi julgeolek ja areng on Afganistanis teineteisest sõltuvad, on sõjaliste ja humanitaarmeetmete vahel selge eraldusjoon, mis tuleks säilitada, ja et julgeoleku- ja arenguspetsialistid peaksid seetõttu kasutama ära oma tugevaid külgi ja oma erialateadmisi; usub, et piirkondlikes ülesehitusrühmades töötavate afgaanide arvu tuleks suurendada ja et kohalikku peremehetunnet tuleks edendada nii palju kui võimalik;
27.
toetab kindlalt seisukohta, et viivitamatult on vaja arendada ja tugevdada tekkivat kodanikuühiskonda Afganistanis, ning et inimõiguste, demokraatia ja põhivabaduste ning eelkõige soolise võrdõiguslikkuse, hariduse ja vähemuste kaitse olulisusest teadlikkuse järkjärguline suurendamine nõuab palju aega ja jõupingutusi; rõhutab, et tugev kodanikuühiskond saab areneda üksnes poliitilises keskkonnas, mida iseloomustavad stabiilsed ja tõhusad institutsioonid ning hästi organiseeritud erakonnad; on seisukohal, et Afganistani ühiskonnas valitseva vägivallakultuuri ületamiseks peaksid rahvusvahelised abiandjad andma rahalist ja tehnilist abi lepitamisele suunatud kohalikele projektidele; usub, et Euroopa Liit peab mängima Afganistani kodanikuühiskonna toetamisel üha suuremat rolli; rõhutab Afganistani parlamendi ja kodanikuühiskonna igakülgse osalemise vajadust ELi arengukoostöö kavandamises, eriti riigi strateegiadokumentide ja iga-aastaste tegevuskavade koostamisel;
28.
usub, et Afganistani kodanikuühiskonna tugevdamine õnnestub üksnes juhul, kui kõik etnilised ja usurühmad on esindatud ja neid kuulatakse, mis hõlmab ka koostööd traditsiooniliste hõimuliidritega (nagu on juba praktiseeritud nn hõimude kontaktüksustes);
29.
rõhutab, et meediavabadus on demokraatliku ühiskonna loomiseks hädavajalik; tunneb suurt muret ajakirjanike ründamiste kasvava arvu pärast ja kutsub Afganistani ametiasutusi üles kõnealuseid rikkumisi tõsiselt uurima; tunneb heameelt sõltumatu meedia töö üle Afganistanis, mis on riigis loonud taas põhiteabe paljususe pärast aastakümneid, mil puudus igasugune sõnavabadus; peab ajakirjandus- ja väljendusvabadust riigi sotsiaalse arengu ning Afganistani ja Euroopa Liidu vaheliste suhete jaoks hädavajalikuks tingimuseks; väljendab oma muret president Karzai keeldumise pärast kirjutada 15. detsembril 2007. aastal alla meediaseaduse eelnõule pärast selle heakskiitmist parlamendi mõlemas kojas; kutsub presidenti üles selgitama meediaseaduse eelnõu seisu ning tuletab meelde, et valitsus võttis endale Afganistani kokkuleppega kohustuse arendada välja sõltumatu ja pluralistliku meedia; tunneb muret väljendusvabaduse pärast, mida ohustab sõltumatute ajakirjanike ja veebipäeviku pidajate karistamine, ning kutsub Afganistani valitsust üles astuma samme, et tagada tulemuslik sõnavabadus kõikidele oma kodanikele, alustades Interneti-vabaduse kaitsmisest;
30.
rõhutab edumeelse massimeediaseaduse tähtsust kaasavama, tolerantsema ja demokraatlikuma ühiskonna kujundamise jaoks, mis arvestab riigi usuliste ja kultuuriliste väärtustega, ilma et riikliku julgeoleku, usu või kultuuri ettekäändel piirataks massiteabevahendite tegevust ja sõltumatust;
31.
väljendab muret Wolesi Jirga liikme pr Malalai Joya füüsilise puutumatuse pärast ja kutsub Afganistani ametiasutusi üles tagama tema kaitset; kutsub Afganistani ametiasutusi üles vabastama Afganistani Rahvuskongressi partei asutajat Latif Pedrami koduarestist, heitma kõrvale kõik tema vastu esitatud süüdistused ja andma kinnitust tema turvalisuse kohta;
32.
kordab oma üleskutset Afganistani ametivõimudele surmanuhtlusele moratooriumi kehtestamiseks; väljendab ülimat muret Perwiz Kambakhshi ja paljude teiste isikute elu pärast, keda ootab surmanuhtlus kohtusüsteemis, mis ei ole veel suuteline tagama õiglast kohtupidamist, ja kutsub president Karzaid üles nende kohtuotsuseid ära muutma;
33.
väljendab heameelt Afganistani edusammude üle naiste poliitilise esindatuse parandamisel; väljendab solidaarsust kõikide naistega riigis, kes võitlevad oma õiguste kaitsmise ja edendamise eest; tunneb jätkuvalt muret meeste ja naiste sissetulekute suure erinevuse pärast, naiste kirjaoskuse väga väikese määra pärast, kultuurilistest tavadest tingitud ülekohtu pärast naiste ja tütarlaste vastu, mis väljendub selles, et naistele keelavad perekonnaliikmed ja kogukonnad juurdepääsu põhiteenustele, nagu tervishoid ja haridus, neil puuduvad töövõimalused ning levinud on koduvägivald ja diskrimineerimine; rõhutab, et õigus- ja poliitilisse reformi on vaja kiiresti lisada meetmed, mis on suunatud naiste õiguste kaitsmisele; kutsub nõukogu ja komisjoni üles nimetatud algatust aktiivselt toetama ning eraldama rahalisi vahendeid meetmeteks, nagu aktiivsed sammud tütarlaste suuremaks registreerimiseks koolidesse ja naisõpetajate töölevõtmiseks, millega saab aidata suurendada riigi suutlikkust kaitsta naiste, tütarlaste ja laste õigusi, kuna viimased on samuti koduvägivalla, kultuurilistest tavadest tingitud seksuaalse ärakasutamise ning töise ekspluateerimise ja inimkaubanduse ohvrid; nõuab lisaks erimeetmeid, et tegeleda afgaani naiste ees seisvate probleemidega tervise ja hariduse valdkonnas;
34.
juhib tähelepanu asjaolule, et ÜRO pagulaste ülemvolinik on alates 2002. aasta märtsist aidanud Afganistani tagasi pöörduda 3,69 miljonil afgaani pagulasel, mis on tema ajaloo suurim tagasipöördumist toetav abioperatsioon, aga vaatamata nimetatud tagasipöördumisele elab Pakistanis ja Iraanis jätkuvalt ligikaudu 3,5 miljonit registreeritud ja registreerimata afgaani; tunneb muret Afganistani pagulastele eraldatavate rahaliste vahendite vähenemise pärast ning rõhutab, et eduka repatrieerumisprogrammi toetamine muutub tõenäoliselt kallimaks, kuna Pakistani ja Iraani jäänud pagulastel on vähem ressursse ja neil on Afganistaniga nõrgemad sidemed kui varem tagasipöördunutel; rõhutab, et Afganistanile ja rahvusvahelisele üldsusele peaks Afganistani pagulaste ja ümberasustatud isikute turvaline ja vabatahtlik tagasipöördumine jääma oluliseks prioriteediks; kutsub komisjoni ja liikmesriike üles suurendama põgenike taasintegreerimise rahastamist;
35.
väljendab suurt muret üha laieneva oopiumi kasvatamise ja sellega kauplemise pärast, millel on tõsised poliitilised ja riikliku julgeolekuga seotud tagajärjed Afganistanis ja naaberriikides; rõhutab, et oopiumimajandus on jätkuvalt korruptsiooniallikaks ja õõnestab avalikke asutusi, eriti julgeoleku- ja õiguskaitsesektoris; kuna puudub selge kiire lahendus ning saagi hävitamisele suunatud survemeetmed üksi ei suuda anda oodatud tulemusi, kutsub rahvusvahelist üldsust üles töötama Afganistani valitsuse juhtimisel välja pikaajalist strateegiat, mis oleks põhiliselt suunatud maaelu laiaulatuslikule arengule, kaasa arvatud vajaliku infrastruktuuri ja toimivate haldusasutuste loomisele; tervitab tihedamat dialoogi Afganistani, Iraani ja rahvusvahelise üldsuse vahel oopiumi tootmise ja ekspordi vähendamise viiside osas;
36.
kutsub Ameerika Ühendriikide valitsust üles loobuma põllukultuuride hävitamise poliitikast ja eelkõige Roundup'i (aine, mida seostatakse tõsiste keskkonna- ja terviseohtudega) õhust pihustamisest, kuivõrd moonikasvatajate ründamine üksnes suurendab vastumeelsust rahvusvaheliste vägede kohaloleku vastu;
37.
tunneb muret uimastisõltuvusest põhjustatud suurte sotsiaalsete ja terviseprobleemide pärast üldiselt ning sotsiaalsete ja majanduslike tagajärgede pärast eelkõige sõltuvuses olevate Afganistani naiste jaoks; viitab ÜRO uimastite ja kuritegevuse vastu võitlemise büroo 2005. aasta uuringule, mille kohaselt oli Afganistanis 920 000 uimastitarbijat, kellest 120 000 olid naised; rõhutab uuringus sisalduvat avaldust, et selle asemel, et vaadelda uimastisõltuvust sotsiaalse probleemina, vaatleb Afganistani ühiskond seda kui individuaalset probleemi ning paljud naised kasutavad narkootikume meditsiinilistel eesmärkidel, et leevendada ja ravida mitmeid füüsilisi ja psühholoogilisi probleeme; märgib, et kuigi narkootikumide kasvatamise, salakaubaveo ja kasutamise eest on ette nähtud ranged karistused, ei ole Afganistani valitsus praegu võimeline sellega seotud seaduste täitmist tagama; nõuab tungivalt, et Afganistani valitsus ja rahvusvaheline üldsus koostaksid asjakohased programmid, meetmed ja teadlikkuse tõstmise kampaaniad, mis on suunatud sõltuvuses olevatele naistele ja nende perekondadele, rahastaksid neid ning viiksid need ellu;
38.
toetab komisjoni pingutusi Afganistani abistamiseks ja kutsub komisjoni üles korrapäraselt hindama, kui tõhusalt kasutatakse Euroopa Liidu antavat rahalist abi, eelkõige komisjoni panust sihtfondidesse, et saavutada suuremat läbipaistvust; nõuab tungivalt, et komisjon teavitaks Euroopa Parlamenti piisavalt selliste hindamiste tulemustest;
39.
tuletab meelde Euroopa Parlamendi algatust tema 2008. aasta eelarve raames toetada demokraatia ülesehitamist koos parlamentidega kolmandates riikides ja otsustab selle ära kasutada suutlikkuse tõstmiseks ja tehnilise abi jaoks, mille eesmärk on parandada Afganistani parlamendi suutlikkust õigusakte vastu võtta ja täitevvõimu üle järelevalvet teostada – eriti õigusriigi ja inimõiguste, eelkõige naiste õiguste austamise toetamise abil;
40.
teeb presidendile ülesandeks edastada käesolev resolutsioon nõukogule ja komisjonile, ÜRO peasekretärile, NATO peasekretärile, liikmesriikide valitsustele ja parlamentidele ning Afganistani Islamivabariigi valitsusele ja parlamendile.
