14.5.2008
RESOLUTSIOONI ETTEPANEK
nõukogu ja komisjoni avalduste alusel
vastavalt kodukorra artikli 103 lõikele 2
Esitaja(d): Hannes Swoboda
fraktsiooni PSE nimel
Toiduainete hinnatõus Euroopa Liidus ja arenguriikides
Euroopa Parlamendi resolutsioon toiduainete hinnatõusu kohta Euroopa Liidus ja arenguriikides
Euroopa Parlament ,
–
võttes arvesse, et sel aastal tähistatakse inimõiguste ülddeklaratsiooni 60. aastapäeva;
–
võttes arvesse 1996. aastal toimunud toiduainetega kindlustamist käsitleva ülemaailmse tippkohtumise järeldusi ning eesmärki vähendada 2015. aastaks nälga kannatavate inimeste arvu poole võrra;
–
võttes arvesse kohustusi, mis sisalduvad ÜRO rahvusvahelises majanduslike, sotsiaalsete ja kultuuriliste õiguste paktis, eelkõige selle artiklit 11 õiguse kohta toidule, mille kõik Euroopa Liidu liikmesriigid on allkirjastanud ja ratifitseerinud;
–
võttes arvesse 18. detsembri 2007. aasta Euroopa konsensust humanitaarabi valdkonnas;
–
võttes arvesse ühise põllumajanduspoliitika käimasolevat läbivaatamist (nn tervisekontrolli);
–
võttes arvesse valitsustevahelise kliimamuutuste rühma (IPCC) aruandeid;
–
võttes arvesse käimasolevaid läbirääkimisi Doha arenguvooru üle;
–
võttes arvesse AKV-ELi parlamentaarsel ühisassambleel 22. novembril 2007. aastal Kigalis vastu võetud deklaratsiooni, mis toetab arengut soodustavaid majanduspartnerluslepinguid;
–
võttes arvesse kodukorra artikli 103 lõiget 2,
A.
arvestades, et 36 kuu jooksul kuni 2008. aasta veebruarini on nisu maailmaturu hind tõusnud 181%, riisi hind on alates jaanuarist tõusnud 141% ning ülemaailmsed toiduainete hinnad on tõusnud üldiselt 83%;
B.
arvestades, et 854 miljonit inimest maailmas kannatab nälja või alatoitumise all (toiduga alakindlustatus), igal aastal lisandub neile 4 miljonit inimest; arvestades, et 170 miljonit last on alatoitunud ning 5,6 miljonit last sureb igal aastal alatoitumuse tõttu; arvestades, et vajadus toidu järele kasvab maailma rahvastiku suurenemise tõttu;
C.
arvestades, et õigus toidule ei saa olla rahvusvahelise spekulatsiooni meelevallas;
D.
arvestades, et ÜRO Toidu- ja Põllumajandusorganisatsiooni (FAO) andmetel moodustab toit 60-80% tarbijate kulutustest arenguriikides ning umbes 10-20% tööstusriikides; arvestades, et toiduainete hinnatõus mõjutab kõige enam madala sissetulekuga leibkondi;
E.
arvestades, et hinnatõusud toovad kaasa nn nälja uue näo, inimesed ei saa endale enam lubada toitu, mida näevad poes; arvestades, et praegune kriis ei üksnes kättesaadavuse, vaid ka jõukohasuse küsimus;
F.
arvestades teatavat pinget, mis on lühiajaliste meetmete rahastamise vajaduse ning vajaduse vahel rahastada rohkem struktuurilisi, pikaajalisi meetmeid ning tegelda laiemalt toidu, tervishoiu ja inimväärika elu küsimustega, mis on väga oluline sidususe tagamiseks;
G.
arvestades, et maailma toiduabi programm on teatanud, et 2008. aasta vajaduste katmiseks vajalikust 750 miljonist USA dollarist on seni kindlalt lubatud üksnes 260 miljonit;
H.
arvestades, et paljud arenguriigid toodavad ise ainult kolmandiku või isegi neljandiku oma potentsiaalsest toiduainetoodangust;
I.
arvestades, et toiduhindade inflatsioon on üks peamine põhjus, miks Euroopa Keskpank on hoidnud oma peamist intressimäära muutumatult 4 % juures alates eelmise aasta juunist ega kavatse teatada mingitest muudatustest lähimas tulevikus;
J.
arvestades, et toiduprobleem vajab integreeritud poliitilist vastust ja terviklikku strateegiat, mis hõlmab paremaid elutingimusi, sotsiaalpoliitikat, põllumajanduse tootlikkust, säästvat arengut, kaubandust, tehnoloogiat, biokütuseid ja lühiajalist abi vaestele riikidele; arvestades, et see strateegia peab arvesse võtma vajadust ühitada eesmärke, kuid ülemaailmne koostöö saab pakkuda makromajanduslikku raamistikku ning stiimuleid, mida on vaja selle küsimusega püsivaks tegelemiseks;
K.
arvestades, et kui kriisijuhtimine ebaõnnestub, siis võib see toidukriis esile kutsuda terve rea seonduvaid kriise, mis mõjutavad sotsiaalset arengut, kaubandust, majanduskasvu ja isegi poliitilist julgeolekut maailmas,
1.
rõhutab toidule õiguse põhiõiguslikku olemust ning vajadust parandada kõikide inimeste jaoks igal ajal piisava toidu kättesaadavust, et elada aktiivset ja tervislikku elu; rõhutab, et riigid on kohustatud seda inimõigust kaitsma, austama ja täitma; juhib tähelepanu selle, et asjaolu, et 2 miljardit inimest elab endiselt äärmises vaesuses ning 850 miljonit inimest on näljas iga päev, osutab selle, et süstemaatiliselt rikutakse õigust toidule, nagu see on sätestatud inimõigusi käsitlevas rahvusvahelises õiguses;
2.
kutsub seepärast nõukogu üles suurendama oma kohustusi seoses aastatuhande arengueesmärkidega, kinnitades selleks rahastamiskohustusi ning võttes Euroopa Ülemkogul juunis vastu ELi aastatuhande arengueesmärkide tegevuskava; see ELi tegevuskava peaks määratlema konkreetsed tähised ja meetmed tähtaegade piires sellistes võtmevaldkondades nagu haridus, tervishoid, vesi, põllumajandus, majanduskasv ja infrastruktuurid, aidates nii kaasa aastatuhande arengueesmärkide saavutamisele 2015. aastaks, pidades muude eesmärkide seas silmas nälja kaotamist 2015. aastaks;
3.
nõuab tungivalt, et nõukogu tagaks kõigi toiduga seotud riiklike ja rahvusvaheliste poliitikate kooskõla kohustustega, mis tulenevad õigusest toidule; märgib, et eelkõige sellistes poliitikavaldkondades nagu põllumajandus ja kalandus, kaubandus ja investeerimine, areng ja energia tuleks piisavale toidule õiguse täielikku rakendamist aidata edendada ja seda mitte kunagi kahjustada; rõhutab sellega seoses, et EL etendab olulist rolli, aitamaks kaasa ülemaailmse toidukriisi lahendamisele ning tagamaks pikaajalist toiduainetega kindlustatust mitte üksnes ELis, vaid ka arenguriikides;
4.
mõistab teravalt hukka spekulantide tegevuse esmatarbekaupade, põllumajandustoorme ja energia maailmaturul, kes suurendavad hindade kõikumist ja süvendavad ülemaailmset toidukriisi; on seisukohal, et isegi avatud turuga majanduses, mis teeb kaasa rahvusvaheliste finantsturgude kõikumisi, ei ole vastuvõetav, et ühtede nälgimisest saavad kasumit teised;
5.
seepärast soovitab tungivalt võtta kõik vajalikud meetmed, eelkõige peatada teatavad „kursid”, et tagada mõõdukad hinnad kohese võimalusena kriisist välja tulla ning pikemas perspektiivis luua asjakohased eeskirjad, et paremini piirata spekulatiivset tegevust; ühtlasi soovitab kontrollida toidukaupade valdkonnas riiklike järelevalveasutuste volitusi ja pädevust, kindlustamaks seda, et nad oleksid suutelised tagama stabiilsed ja turvalised turud ning et spekulatsiooniga ei rikutaks õigust toidule;
6.
juhib tähelepanu sellele, et käesolev toidukriis on tihedalt seotud finantskriisiga, kus keskpankade tehtud likviidsuse süstid pankrottide ärahoidmiseks võisid suurendada spekulatiivseid investeeringuid tarbekaupadesse; kutsub Rahvusvahelist Valuutafondi ja finantsstabiilsuse foorumit üles hindama seda „kõrvalmõju” ning võtma seda arvesse, kui tehakse ettepanekuid ülemaailmsete abinõude kohta; peab häbiväärseks seda investeerimispoliitikat, mida avalikult järgisid teiste seas KBC ja Deutsche Bank toiduaineturgudel praegustes tingimustes, ja nende üleskutset klientidele osaleda spekuleerimises, ning kinnitab oma tugevat toetust eetilisele investeerimisele; sellega seoses kutsub komisjoni üles tegema kiiresti ettepanekuid konkreetsete meetmete kohta, mille eesmärk on keelata pakkuda, levitada või reklaamida ELis finantsinstrumente, sealhulgas kindlustust ja kindlustustooteid, mis on seotud investeerimisfondidega, mille kasum tuleneb täielikult või osaliselt toidukaupadega spekuleerimisest;
7.
tuletab meelde, et selle kriisi alla kannatavad kõige enam vähemkindlustatud elanikkonnakihid arenguriikides ja madala sissetulekuga leibkonnad; rõhutab sellega seoses, et toiduainete hinnatõus suurendab ebavõrdsust mitte üksnes Põhja- Lõuna kontekstis, vaid ka meie ühiskondade sees, sest kõige vaesemaid inimesi mõjutab see kriis kõige enam, mis võib ülemaailmselt kaasa tuua sotsiaalseid rahutusi;
8.
rõhutab vajadust tugeva sotsiaalpoliitika järele, et toetada vaeseid või puudustkannatavaid elanikkonnakihte ning leevendada praeguse toidukriisi mõjusid; kutsub seepärast komisjoni üles esitama edumeelseid ettepanekuid sotsiaalse Euroopa valdkonnas; kutsub liikmesriike üles mitte ainult toetama ja edendama selliseid ettepanekuid, vaid astuma ka koheseid samme, et aidata oma elanikkonda, kes on silmitsi toiduainete hinnatõusuga; rõhutab selles kontekstis, et olulise tähtsusega on ümberjaotamine, abi ja toetused vähekindlustatud tarbijatele, et tagada neile kvaliteetsete toiduainete parem kättesaadavus;
9.
toetab sellega seoses abimehhanismi puudustkannatavatele inimestele ELis ning tervitab komisjoni algatatud praegust avalikku arutelu selles vallas; kutsub liikmesriike üles osalema selles ELi mehhanismis ning sellega liituma; rõhutab, et eelarveassigneeringud sellele mehhanismile aastaks 2008 ja järgnevateks aastateks peaksid arvestama reaalseid vajadusi ning praegusest toidukriisist tulenevaid uusi vajadusi; palub komisjonil esitada kogu teabe kulutuste laadi kohta, mida rahastatakse eelarvereast „abi puudustkannatavatele isikutele”;
10.
kutsub ELi liikmesriike üles pakkuma lisarahastamist toiduabi operatsioonidele väljaspool ELi, et kiiresti reageerida praegusele toidukriisile; on siiski seisukohal, et sõltuvust toiduabist on vaja vähendada, ning rõhutab seepärast vajadust keskpika tähtajaga ja pikaajaliste meetmete järele, et hoida ära kahjulikke tagajärgi ning tegelda selle kriisi algpõhjustega;
11.
kutsub komisjoni ja nõukogu üles kaaluma toiduabi eelarve suurendamist 2008. ja 2009. aastal ning tegema selles vallas koostööd parlamendiga; rõhutab, et see suurendamine ei tohi toimuda humanitaarabi või arenguabi eelarve kulul, sest neid ressursse survestavad uued väljakutsed toiduainetega kindlustatuse ja kliimamuutuse valdkonnas või muud Euroopa Parlamendi poliitilised prioriteedid;
12.
kutsub komisjoni üles analüüsima oma 2009. aasta aruandes, mis käsitleb 17. mai 2006. aasta institutsioonidevahelise kokkuleppe toimimist, toiduabi rahastamise olukorda praeguses mitmeaastases finantsraamistikus (2007–2013);
13.
jälgib suure murega inflatsiooni suurenemise ja erinevuse suundumusi, eriti neid, mis on seotud toiduainete ja energia kallinemisega majandus- ja rahaliidus ning Euroopa Liidus tervikuna; kutsub majandus- ja rahandusministrite nõukogu, eurorühma, komisjoni ja Euroopa Keskpanka üles töötama üheskoos kiiresti välja – tihedas koostöös Euroopa Parlamendi ja tööturu osapooltega – ennetavat makromajanduslikku ja inflatsiooni ohjeldavat poliitikat, mis sisaldaks ennetavaid investeerimis- ja palgapoliitikaid, samuti intressimäära vähendamist, et stabiliseerida majanduskasvu ja nõudlust; lisaks kutsub liikmesriike üles tasakaalustama toiduainete ja energia hinnatõusu negatiivseid sotsiaalseid mõjusid;
14.
on seisukohal, et hinnatõusule kaasaaitavate teguritega tuleb tegelda integreeritud ja kõikehõlmaval viisil, mitte ühekaupa, sest nad on omavahel seotud; rõhutab, et toiduhinna mõjuga tuleb tegelda globaalselt;
15.
tervitab seepärast ÜRO ülemaailmse toidukriisi töörühma loomist, mida juhib ÜRO peasekretär Ban Ki-moon, et koordineerida jõupingutusi ja välja töötada ühtne rahvusvaheline lähenemisviis kriisile, mis tõepoolest kujutab endast globaalset väljakutset; kiidab samuti heaks ÜRO peasekretäri üleskutse maailma riikide juhtidele osaleda kõrgetasemelisel konverentsil, mille teemaks on toiduainetega kindlustatus ja mis toimub 3.–5. juunil Roomas, ning ergutab riigijuhte sellest osa võtma;
16.
tuletab meelde põllumajandusturgude eripära ning vajadust tagada siseriiklik ja ülemaailmne regulatsioon, mis võtaks arvesse tarbijate ostujõudu, põllumajandustootjate sissetulekut ja töötlevat tööstust; tõdeb, et praeguse kriisi lahenduseks on toidu kättesaadavuse parandamine maailma kõige vaesemate inimeste jaoks, mitte põllumajandustoetuste suurendamine või kaitsemeetmed; kutsub komisjoni üles võtma arvesse neid kaalutlusi ühise põllumajanduspoliitika „tervisekontrolli” käigus ning hindama olemasolevate vahendite sobivust uues ülemaailmses olukorras; tuletab sellega seoses meelde, et ühise põllumajanduspoliitika peaeesmärk on tagada turu stabiilsus, varustuskindlus ja mõistlikud hinnad tarbijatele, ning rõhutab ühise põllumajanduspoliitika vajadust pärast 2013. aastat, et tagada ELi säästev toidupoliitika, järgides samal ajal põllumajandustoodetega seoses säästvust, varustuskindlust ja kvaliteeti; on seisukohal, et EL peaks võtma juhtrolli edendamaks universaalse põllumajanduse uut maaelu mudelit, mis lahutaks toidupoliitika neist meetmetest, mis on suunatud muudele toodetele kui toiduained;
17.
tervitab Maailmapanga presidendi Robert Zoellicki esitatud uut kokkulepet kui võimalust võidelda maailma näljahäda ja alatoitumusega, kombineerides hädaabi ja pikaajalisi jõupingutusi, et tõsta põllumajanduslikku tootlikkust arenguriikides; loodab, et see tähendab muutust võrreldes varasema poliitikaga, mida määras Maailmapank ja mis seadis tingimusi ja tõi kaasa kiire liberaliseerimise põllumajandussektoris, mis muutis paljud riigid veelgi haavatavamaks;
18.
tuletab meelde, et konkureerimaks põllumajandustoodete maailmaturu hindadega, õhutatakse arenguriike keskenduma oma tootmises piiratud arvule toodetele, mis on mõeldud üksnes ekspordiks; tuletab ühtlasi meelde, et sellest tulenev monokultuuride viljelemine toob kaasa loobumise traditsioonilistest toiduainete tootmise meetoditest, mis on vajalikud kohalike elanike toiduga varustamiseks, ning suurema sõltuvuse esmatarbekaupade impordist ja maailmaturgude kontrollimatust kõikumisest;
19.
toetab riike, eelkõige arenguriike nende püüdlustes kindlustada kohalikule elanikkonnale toidu kättesaadavus; usub, et jätkuvalt tuleb parandada toimivat poliitilist ruumi, mis võimaldaks riiklikke eeskirju ja meetmeid selle sektori arenguks; on seisukohal, et Malawi on positiivne näide arenguriigist, kus toiduainete tootmine on viimase kolme aasta jooksul kahekordistunud, ning rõhutab, et ELil on sellise arengu toetamisel oma roll; kutsub Euroopa Liitu üles andma abi sellest fenomenist teavitamisel, nii et seda saaks kasutada näitena teistes arenguriikides;
20.
nõuab, et kiiresti ja oluliselt suurendatakse investeeringuid põllumajandusse, maaelu arengusse ja põllumajandusettevõtetesse arenguriikides, keskendudes vaestele talunikele ja väikefarmidele, mis põhinevad agroökoloogilistel toiduainete tootmisel; tuletab meelde, et 75% maailma vaesemast elanikkonnast elab maapiirkondades, kuid ainult 4% ametlikust arenguabist on suunatud põllumajandusele; kutsub seepärast komisjoni ja liikmesriike üles tõhusamalt tegelema põllumajanduse küsimusega oma arengupoliitika raames; rõhutab valitsusväliste organisatsioonide ja kohalike ametiasutuste rolli uuenduslike põllumajanduslike lahenduste edastamisel partnerluses arenguriikide elanikega ning kutsub komisjoni ja liikmesriike üles toetama ja edendama nende projekte;
21.
rõhutab vajadust tagada vaestes riikides väiketalunikele, kes on enamasti naised, juurdepääs maale, finantsteenustele ja laenudele, kõrge saagikusega seemnetele, niisutussüsteemidele ja väetistele; rõhutab, et põllumajandussektori investeeringute puhul peab suuremat tähelepanu pöörama niisutusele, kohalikele teedele, teadustegevusele ja kohalikele teadmistele, puhtale joogiveele, haridusele ning kohaliku toodangu ja kaubavahetuse suurendamisele; kutsub seetõttu komisjoni üles tugevdama neid valdkondi oma tegevustes ning toetama tootjate organisatsioone, mikrokrediiti ja muid finantsteenuste programme ning suuremaid põllumajandusinvesteeringuid;
22.
nõuab, et säästva põllumajanduspoliitika edendamine lülitataks laienemis- ja naabruspoliitika kõikidesse instrumentidesse;
23.
juhib tähelepanu, et kliimamuutus võib kiirendada loodusvaradele juurdepääsu vähenemist; kutsub komisjoni üles kaaluma lisameetmeid toiduainetega kindlustatuse ja energiavarustuse kindluse tagamise uute väljakutsetega kohanemiseks; rõhutab, et liikmesriigid peaksid kasutama maaelu arengu fonde, et edendada põllumajanduse ja metsanduse kohanemist kliimamuutusega; usub, et kõnealuses sektoris tuleb kohanemismeetmeid arendada haavatavuse vähendamise ja säästvuse suurendamise suunas nii keskkonnaalasest kui ka majanduslikust seisukohast; rõhutab sellega seoses, et on tarvis vastavaid kriisiennetus- ja riskijuhtimismeetmeid; on seisukohal, et põllumajandussektori järkjärgulist kohanemist kliimamuutusest tulenevate uute vajadustega tuleks uurida osana ühise põllumajanduspoliitika „tervisekontrollist”;
24.
rõhutab vajadust teha kliimamuutuste alast koostööd ELi ja arenguriikide vahel, eelkõige vajadust tehnosiirde ja suutlikkuse suurendamise järele; rõhutab, et kliimamuutuse teemat tuleb süvalaiendada ELi arengukoostöös, toonitab, et mõned lihtsad ettevaatusabinõud aitaksid talunikel kaitsta põllukultuure põua ja muude hädade eest, ning kutsub komisjoni üles neid ettevaatusabinõusid uurima;
25.
on teadlik sellest, et biokütustele viidatakse kui ühele tegurile, mis aitab kaasa toiduainete hinnatõusule; on seisukohal, et biokütuste teguriga ei saa tegelda eraldi, seda tuleks käsitleda integreeritud lähenemisviisis praegusele toidukriisile; rõhutab siiski, et toiduvajadused peaksid olema tähtsamad biokütustest;
26.
on seisukohal, et paremini tuleks uurida esimese põlvkonna biokütuste suuremast kasutamisest tingitud sotsiaalset, majanduslikku ja keskkonnamõju; lisaks on seisukohal, et samuti tuleks pidevalt jälgida järgmise põlvkonna biokütuste mõju ja kaubanduslikku tasuvust ning süvendada tuleks uurimistööd selles valdkonnas; tuletab meelde, et biokütuste mõju tuleks hinnata, arvestades nende üldist keskkonnamõju, nende sotsiaalseid aspekte, võttes arvesse riski, et konkureerima hakkavad omavahel energiavarustuse kindlus ja toiduainetega kindlustatus, mis tekitab eelkõige muret esmatähtsate põllukultuuride puhul, mida kasvatatakse ka biokütustena, nagu mais ja teravili, nagu ilmnes USAs, kus tugevalt soodustati teravilja tootmist biokütusena, mis OECDe andmetel otseselt ja kaudselt mõjutas toiduainete hinnatõusu; kutsub komisjoni üles pöörama tähelepanu biokütuste kultuuridele antavate toetuste võimalikule kahjulikule mõjule;
27.
on teadlik sellest, et vaja on energiatõhusust ning energiavarustuse mitmekesistamist; kutsub seepärast komisjoni üles pidevalt ümber hindama biokütuste ning energiatootmise eesmärgil kasvatatava biomassi, samuti muude taastuvate energiaallikate sotsiaalseid, ökoloogilisi ja majanduslikke kulusid ja tulusid ning kohandama vastavalt sellele oma ettepanekuid, pöörates erilist tähelepanu energiapuuduse kõrge riskiga piirkondadele;
28.
rõhutab, et energia saamise eesmärgil biomassi tootmine peab vastama kõrgetele ja rangetele sotsiaalsetele ning bioloogilist mitmekesisust säästvatele kriteeriumidele ega tohi kaasa tuua negatiivseid sotsiaalseid mõjusid ja konkurentsi maakasutuses; nendib potentsiaali, mis on biokütuste säästval tootmisel näiteks jäätmaal või degradeerunud maal; märgib, et praegune 10% biokütuste eesmärk 2020. aastaks suudab täita oma otstarbe üksnes siis, kui toimib stiimulina arendada teise ja kolmanda põlvkonna biokütuseid; märgib siinkohal komisjoni ettepanekut „arvestada topelt” järgmise põlvkonna biokütuseid siduva 10% eesmärgi täitmiseks; on valmis kaaluma ettepanekut piirata biokütuste importi, andes loa neile importijatele, kes on ratifitseerinud vähemalt kümme rahvusvahelist lepingut kaheteistkümnest – sinna hulka kuuluksid neli lepet keskkonnaküsimustes (kaasa arvatud Kyoto) ning kaheksa lepet, mis käsitlevad tööõigust (laste tööjõu mittekasutamine, ametühingute vabadus jne) – nagu on ette nähtud komisjoni õigusloomealases töödokumendis;
29.
on seisukohal, et põllumajandusturgude avamine peab olema järkjärguline, kooskõlas arengu edenemisega igas konkreetses arenguriigis ning põhinema kvaliteedil; märgib, et tundlikud tooted, mis on esmavajalikud inimestele arenguriikides või mis on eriti olulised toiduainetega kindlustatuse ja maaelu arengu seisukohalt arenguriikides, tuleks välja jätta täielikust liberaliseerimisest, et ära hoida pöördumatut kahju kohalikele tootjatele;
30.
tõdeb, et toiduainete ja põllumajandustoodetega kauplemise liberaliseerimine on väiketalunikud arenguriikides, eelkõige vähimarenenud maades seadnud silmitsi paljude uute väljakutsetega; märgib, et väiketalunikud on enamasti naised, kes kannavad põhivastutust oma perede ja kohalike kogukondade toitmise eest, ning äärmiselt tähtis on aidata neil toime tulla välise konkurentsiga;
31.
nõuab tungivalt suuremat sidusust kaubandus- ja arengupoliitika vahel, nõuab seda, et oluliselt suurendataks väiketootjate ja tööliste saadavat kasumiosa ülemaailmsest kaubavahetusest, nõuab toiduainetega kindlustatuse parandamist ning sammude astumist, et ebaõiglane kaubandus ei takistaks säästvat arengut;
32.
on seisukohal, et selleks, et tagada toiduainetega kindlustatus ja säästvus ning aidata võidelda vaesusega, tuleks kõikide Euroopa ja rahvusvaheliste õigusaktide vastuvõtmisel seda silmas pidada ning et rahvusvahelistes kaubanduseeskirjades ja –lepingutes tuleks arvesse võtta majanduslikke ja sotsiaalseid õigusi, sealhulgas õigust toidule; on veendunud, et nii EL kui ka rahvusvaheline kogukond peaks need eesmärgid lülitama oma üldpoliitikasse; toonitab, et ülemaailmne kriis rõhutab vajadust parandada toidu, kaubanduse ja abi ülemaailmset juhtimist;
33.
rõhutab, et EL peab edendama soodustatud ja asümmeetrilist süsteemi kaubandusläbirääkimistes arenguriikidega, et võimaldada neil kasutada teatud vahendeid pakkumise juhtimiseks ja muid arengupoliitilisi vahendeid oma turgudel;
34.
rõhutab, et käimasolevates majanduspartnerluslepingu läbirääkimistes peab komisjoni prioriteet vastama AKV riikide väljendatud arenguvajadustele; hoiatab, et majanduspartnerluslepingud, nii nagu nad praegu on koostatud, võivad oluliselt kitsendada arenguriikide poliitilist ruumi, tõkestada neil toetamast põllumajandust ja tõstmast tootlikkust ning tekitada ränga konkurentsi Euroopa toodetega, mis on palju konkurentsivõimelisemad, kõik see võib destabiliseerida AKV riikide kohalikke põllumajandusturge ning suurendada AKV riikide sõltuvust toiduabist; tuletab meelde, et selle probleemi lahendamiseks tuleb lisaks majanduspartnerluslepingutele anda lubatud uut kaubandusabi (aastani 2010 igal aastal 2 miljardit eurot) ning edendada piirkondlikku integratsiooni;
35.
rõhutab vajadust jõuda Doha voorus arengut soodustava tulemuseni; rõhutab ühtlasi, et arenguriigid peaksid tugevdama oma kohustust reformida oma põllumajandustoetusi läbi maailma kaubavahetusleppe; rõhutab, et vaja on üle vaadata toetused, mis põhjustavad dumpingut või vähendavad arenguriikide ekspordivõimalusi; rõhutab, et vaja on ka hõlbustada kaubandust ja teha kaubandusalast koostööd, et aidata toiduaineid kiiremini ja odavamalt toimetada sinna, kus neid vajatakse; tuletab sellega seoses meelde komisjoni jõupingutusi saavutada WTOs kaubanduslepe, mis aitaks tõsta arenguriikide sissetulekut ning leevendaks toidu kättesaadavuse probleemi, sest vähem moonutatud turul ning koos vajalike täiendavate meetmetega suureneb kõrgemate hindade tagajärjel toiduainetega varustatus; rõhutab, et Doha vooru tulemused peaksid andma positiivse tõuke arenguriikidele investeerimaks oma põllumajandusse ja toiduainete tootmisse;
36.
on seisukohal, et vaja on sisepoliitilisi meetmeid moonutuste kõrvaldamiseks, seadmata seejuures ohtu varustamist, kuid ekspordipiirangutest tuleks loobuda; väljendab selles kontekstis muret „riisi kartelli” ettepanekute pärast;
37.
kutsub komisjoni üles toetama ettepanekuid lisada käimasolevasse WTO läbirääkimistevooru meede põhitoiduainete hindade kohta;
38.
kutsub komisjoni ja nõukogu taas üles edendama õiglast kaubandust ja muid eetilisi süsteeme, mis toetades väikseid ja ebasoodsas olukorras olevaid tootjaid arenguriikides ning tagades õiglasemad hinnad ja sissetuleku, aitavad tõsta sotsiaalseid ja keskkonnastandardeid, ning ergutab riigiasutusi Euroopa Liidus lülitama õiglase kaubanduse ja säästvuse kriteeriume oma avalikesse pakkumistesse ja hankepoliitikasse;
39.
kutsub komisjoni üles uurima ELi selvehallide sektori koondumise mõju väikeettevõtetele, tarnijatele, töötajatele ja tarbijatele, ning hindama sellisest koondumisest tuleneva ostujõu kuritarvitamist ning eelkõige mõju toiduainete hindadele; väljendab sellega seoses heameelt aruande üle, mis käsitleb jaemüügiteenuste halba toimimist ja mis valmib 2009. aastal ühtse turu ülevaate raames, ning palub komisjonil esitada asjakohased meetmed, sealhulgas eeskirjad, et kaitsta tarbijaid, töötajaid ja tootjaid tuvastatud kuritarvituste või negatiivse mõju eest;
40.
rõhutab, et praegune toidukriis toob esile vajaduse edendada poliitilist stabiilsust, piirkondlikku integratsiooni, demokraatiat ja inimõigusi mitte ainult ELis, vaid ka kogu maailmas; kutsub seepärast kõiki asjaomaseid sidusrühmi üles edendama humaanseid ja demokraatlikke väärtusi ning õigusriigi põhimõtteid praeguse toidukriisiga tegelemisel ning toiduainetega varustatuse pikaajaliste probleemide lahendamisel;
41.
teeb presidendile ülesandeks edastada käesolev resolutsioon nõukogule, komisjonile, liikmesriikide valitsustele ja parlamentidele, AKV-ELi parlamentaarse ühisassamblee kaasesimeestele ning Üleaafrikalisele Parlamendile.
