12.11.2008
RESOLUTSIOONI ETTEPANEK
nõukogu ja komisjoni avalduste alusel
vastavalt kodukorra artikli 103 lõikele 2
Esitaja(d): John Bowis, Antonios Trakatellis, Françoise Grossetête, Elisabeth Morin ja Colm Burke
fraktsiooni PPE-DE nimel
HIV/AIDSi varajane diagnoosimine ja varajane ravi
Euroopa Parlamendi resolutsioon HIV/AIDSi varajase diagnoosimise ja varajase ravi kohta
Euroopa Parlament ,
–
võttes arvesse oma 24. aprilli 2007. aasta resolutsiooni HIV/AIDSi vastase võitluse kohta Euroopa Liidus ja naaberriikides aastatel 2006–2009 Vastuvõetud tekstid, P6_TA(2007)0137 . ;
–
võttes arvesse 13. märtsi 2007. aasta Bremeni deklaratsiooni „Vastutus ja partnerlus – üheskoos HIV/AIDSi vastu”;
–
võttes arvesse oma 6. juuli 2006. aasta resolutsiooni HIV/AIDSi kohta: aeg tegutseda Vastuvõetud tekstid, P6_TA(2006)0321 . ;,
–
võttes arvesse oma 30. novembri 2006. aasta resolutsiooni AIDSi kohta Vastuvõetud tekstid, P6_TA(2006)0526 . ;
–
võttes arvesse nõukogu 6. juuni 2005. aasta järeldusi võitluse kohta HIV/AIDSi vastu;
–
võttes arvesse komisjoni teatist nõukogule ja Euroopa Parlamendile „HIV/AIDSi vastase võitluse kohta Euroopa Liidus ja naaberriikides aastatel 2006–2009” KOM(2005)0654. ;
–
võttes arvesse Dublini deklaratsiooni partnerluse kohta võitluseks HIV/AIDSi vastu Euroopas ja Kesk-Aasias, mis võeti vastu Iirimaa ELi eesistumise ajal 23.–24. veebruaril 2004 toimunud ministrite konverentsil „Barjääride purustamine – partnerlus võitluses HIV/AIDSiga Euroopas ja Kesk-Aasias”;
–
võttes arvesse UNAIDSi ja Maailma Terviseorganisatsiooni (WHO) 2008. aasta Euroopa raportit pealkirjaga „Dublini deklaratsiooni (partnerluse kohta võitluseks HIV/AIDSi vastu Euroopas ja Kesk-Aasias) rakendamisel tehtud edusammud”;
–
võttes arvesse Vilniuse deklaratsiooni meetmete tugevdamise kohta reageerimiseks HIV/AIDSile Euroopa Liidus ja naaberriikides, mis võeti vastu Euroopa Liidu ja naaberriikide ministrite ja valitsuste esindajate poolt Leedus Vilniuses 16.–17. septembril 2004. a toimunud konverentsil „Euroopa ja HIV/AIDS – uued väljakutsed, uued võimalused”;
–
võttes arvesse WHO 2006. aasta HIV/AIDSi programmi „Üldise juurdepääsu suunas 2010. aastaks”;
–
võttes arvesse Eurobaromeetri 2006. aasta veebruari andmeid AIDSi ennetamise kohta;
–
võttes arvesse Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni puuetega inimeste õiguste konventsiooni;
–
võttes arvesse kodukorra artikli 103 lõiget 2,
A.
arvestades, et EuroHIVi 2006. aasta lõpu aruanne näitab, et ajavahemikus 1999–2006 lisandus Euroopa Liidus 269 152 uut HIV-nakkusega inimest ja WHO Euroopa regioonis lisandus 806 258 uut HIV-kandjat;
B.
arvestades, et EuroHIVi 2006. aasta lõpu aruande andmeil on Euroopa Liidus 11 % uutest HIViga nakatunutest alla 25aastased noored;
C.
arvestades, et EuroHIVi ja UNAIDSi aruanded kinnitavad, et HIViga nakatumiste arv Euroopa Liidus ja samuti naaberriikides kasvab murettekitava kiirusega ning et teatavates riikides on hinnanguline HIViga nakatunud inimeste arv peaaegu kolm korda suurem, kui ametlikud andmed näitavad;
D.
arvestades, et hoolimata HIVi nakatunute suuremast arvust jätkus 2006. aastal diagnoositud AIDSi juhtumite järjekindel vähenemine ning EuroHIVi 2006. aasta lõpu aruande andmeil diagnoositi ELis võrreldes 1999. aastaga 40 % võrra vähem juhtumeid;
E.
arvestades, et suur osa HIViga nakatumistest jääb diagnoosimata; arvestades, et paljud inimesed ei tea, kas nad on nakatunud või mitte, ning saavad seda tõenäoliselt teada alles HIV/AIDSiga seotud haiguste ilmnemisel;
F.
arvestades, et HIVi nakkavus suureneb märgatavalt, kui samaaegselt esineb ka muid sugulisel teel nakkavaid haigusi (nagu nt gonorröa, klamüüdia, herpes ja süüfilis);
G.
arvestades, et HIV-epideemia veeni süstivate narkomaanide seas on üks selle nakkuse kiire leviku põhjusi mitmetes Ida-Euroopa riikides;
H.
arvestades, et HIV/AIDS on nakkushaigus ning seetõttu on oht nakatuda avastamata nakatunud isikute kaudu;
I.
arvestades, et UNAIDSi ja WHO leiud Euroopa aruannetes, mis käsitlevad Dublini deklaratsiooni (partnerluse kohta võitluseks HIV/AIDSi vastu Euroopas ja Kesk-Aasias) rakendamisel tehtud edusamme, osutavad sellele, et vähesed Euroopa piirkonna 53 riigist on võtnud häbimärgistamise, diskrimineerimise ja inimõiguste suhtes niisuguse hoiaku, mis on kooskõlas nende Dublini deklaratsioonis võetud kohustustega;
J.
arvestades, et inimõiguste terviklik kaitse on oluline HIVi vastase võitluse kõikide aspektide seisukohast;
K.
arvestades, et piiriülene koostöö on epideemiaga võitlemisel hädavajalik;
L.
arvestades, et ÜRO puuetega inimeste õiguste konventsioonis tehakse selgeks, et takistused, mis ei lase puuetega inimesi võrdsetel alustel ühiskonnas osaleda, võivad olla seotud nii suhtumise kui ka keskkonnaga,
1.
kutsub nõukogu ja komisjoni üles sõnastama HIVi käsitlevat strateegiat, et:
– edendada varajast diagnoosimist ja vähendada takistusi testimisele;
– tagada varajane ravi ja varajasema ravi kasulikkusest teavitamine,
2.
kutsub komisjoni üles tagama, et Haiguste Ennetamise ja Tõrje Euroopa Keskus teostab täpset seiret ja järelevalvet, esitades sealhulgas täpsemaid hinnanguid diagnoosimata elanikkonna kohta (suurus, tunnusjooned jne);
3.
kutsub komisjoni üles eraldama kõnealuse strateegia rakendamise toetuseks poliitilisi ja rahalisi vahendeid ning inimressursse;
4.
kutsub nõukogu tegema komisjonile ülesandeks ette valmistada nõukogu soovitused tõenditel põhineva testimise ja ravi juhiste rakendamiseks igas liikmesriigis;
5.
palub nõukogul teha komisjonile ülesandeks tagada, et HIV/AIDSi vastase võitluse edukuse tulevases seires Euroopa Liidus ja selle naaberriikides arvestatakse ka näitajaid, mis selgelt käsitlevad ja mõõdavad inimõigusküsimusi seoses HIV/AIDSiga;
6.
palub nõukogul ja komisjonil tagada, et HIVga nakatunud ja AIDSi põdevate inimeste diskrimineerimine oleks kõikides liikmesriikides tulemuslikult välistatud;
7.
kutsub liikmesriike üles tõhustama HIV/AIDSi ennetamist, testimist ja ravi käsitlevaid teabe- ja koolituskampaaniaid;
8.
teeb presidendile ülesandeks edastada käesolev resolutsioon nõukogule, komisjonile, ELi liikmesriikidele, ÜRO peasekretärile, UNAIDSile, Maailma Terviseorganisatsioonile ja liikmesriikide valitsustele.
