KONEČNÉ ZNENIE
A6-0127/2007
3.4.2007
SPRÁVA
o reformách v arabskom svete: aká stratégia pre Európsku úniu?
(2006/2172(INI))
Výbor pre zahraničné veci
Spravodajca:
Michel Rocard
PE 382.486v04-00
OBSAH
NÁVRH UZNESENIA EURÓPSKEHO PARLAMENTU..........
Error!
Bookmark not defined.
DÔVODOVÁ SPRÁVA..............................................................
Error!
Bookmark not defined.
NÁVRH UZNESENIA EURÓPSKEHO PARLAMENTU
o zmenách v arabskom svete: aká stratégia pre Európsku úniu?
( 2006/2172(INI) )
Európsky parlament ,
– so zreteľom na smerovania a stratégie Komisie a Rady vo vzťahu k rôznym krajinám arabského sveta,
– so zreteľom na predbežnú správu o strategickom partnerstve pre Stredozemie a Stredný východ, ktoré Európska rada prijala v decembri 2006,
– so zreteľom na európsku stratégiu pre arabský svet, predloženú v roku 2003 vysokým predstaviteľom EÚ,
– so zreteľom na oznámenie Komisie Rade a Európskemu parlamentu, nazvané „Rozšírená Európa – Susedstvo: nový rámec pre vzťahy s našimi východnými a južnými susedmi“ ( KOM(2003)0104 ), orientačný dokument Komisie o európskej politike susedstva ( KOM(2004)0373 ), návrh nariadenia Európskeho parlamentu a Rady, ktorým sa stanovujú všeobecné ustanovenia zriaďujúce Nástroj Európskeho susedstva a partnerstva ( KOM(2004)0628 ), oznámenie Komisie Rade o návrhoch akčných plánov Komisie v rámci európskej politiky susedstva (EPS) ( KOM(2004)0795 ), a akčné plány pre dotknuté krajiny a na jej oznámenie o posilňovaní európskej susedskej politiky (KOM(2006) 726),
– so zreteľom na politické priority európskeho predsedníctva Euro-stredomorského parlamentného zhromaždenia, ktoré boli sformulované 21. apríla 2005 a ktoré hovoria o zintenzívnení dialógu o ľudských právach s parlamentmi partnerských krajín,
– so zreteľom na uznesenia Euro-stredomorského parlamentného zhromaždenia, prijaté na schôdzach, ktoré sa konali 21. novembra 2005 v Rabate a 27. marca 2006 v Bruseli,
– so zreteľom na správy o ľudskom rozvoji v arabskom svete, ktoré v rokoch 2002, 2003 a 2005 uverejnil Rozvojový program OSN (UNDP) a so zreteľom na správu K slobode v arabskom svete z roku 2004,
– so zreteľom na svoje predchádzajúce uznesenia o stredomorskej politike Európskej únie, najmä uznesenie z 12. februára 2004 o oživení činností EÚ v oblasti ľudských práv a demokratizácie so stredomorskými partnermi, päťročný pracovný program prijatý na barcelonskom summite Euro-Med 28. novembra 2005, ako aj svoje uznesenie z 27. októbra 2005 o prehodnotení Barcelonského procesu,
– so zreteľom na Chartu OSN a Všeobecnú deklaráciu ľudských práv,
– so zreteľom na článok 45 rokovacieho poriadku,
– so zreteľom na správu Výboru pre zahraničné veci ( A6‑0127/2007 ),
A. keďže pojem „arabskosti“ sa ako tmeliaci prvok identity objavuje ako spoločná charakteristika a ako požiadavka v národoch a štátoch rozsiahlej geografickej oblasti, ktorá sa tiahne od Maghrebu cez Mašrek a Blízky východ až po Perzský záliv,
B. keďže arabská identita je súčasťou rôznych reálií, jednak politických (monarchie, arabské republiky, dokonca aj v rámci Izraelského štátu a Palestínskej samosprávy), ako aj náboženských (sunitskí moslimovia vrátane wahabistov, alaviti, drúzovia a šiiti, kresťania rôznych denominácií) a sociologických (veľké mestá, vidiecke oblasti, hory, kočovné národy), pričom má však naprieč všetkými hranicami spoločné charakteristiky,
C. keďže európsky prístup k arabskému svetu sa väčšinou obmedzuje na bilaterálne vzťahy medzi štátmi, či dokonca medzi regiónmi, keďže je však potrebné opätovne zdynamizovať celkovú stratégiu EÚ voči arabskému svetu. pričom bude založená nie len na existujúcich regionálnych organizáciách (Liga arabských štátov, Rada pre spoluprácu v Perzskom zálive, Maghrebská arabská únia) alebo o existujúcich nástrojoch a štruktúrach (Euromed, program Meda, dohody o pridružení, Európska susedská politika), ale aj na posilňovaní podpory mimovládnym subjektom v regióne.
D. keďže stratégia pre arabský svet predložená v roku 2003 vysokým predstaviteľom EÚ bola v značnej miere výslednicou rizík a hrozieb, ktoré sa vynorili po teroristických útokoch z 11. septembra 2001,
E. keďže je v súčasnosti v Európe potrebné lepšie a hlbšie porozumieť mnohostrannej spoločnosti a kultúrnej diverzite v arabskom svete, aby sa prekonali rozdiely medzi oboma brehmi Stredozemného mora, zlepšili integračné politiky v členských štátoch EÚ a premohli stereotypy a predsudky,
F. keďže prudké zmeny vyvolané skončením studenej vojny a bipolárneho sveta vyvolali jednak emancipačné snahy arabských spoločností, ako aj ambície niektorých arabských vlád a hospodárskych a spoločenských síl aktívne sa zúčastňovať na globalizačnej hre a multipolarite,
G. keďže občianska spoločnosť a sily, ktoré boli v arabskom svete dlho umlčiavané, sú čoraz hlasnejšie a dožadujú sa, aby boli vo väčšej miere vypočuté, aby mali väčšiu zodpovednosť a politickú rolu,
H. keďže k týmto otázkam sa vyjadrili aj niektorí intelektuáli, najmä Samir Kassir v „Considérations sur le malheur du monde arabe“ [Úvahy o nešťastí v arabskom svete] alebo Guy Sorman v „Les enfants de Rifaa“ [Deti Rifaa],
I. keďže predchádzajúce skúsenosti s „arabskou renesanciou“, chápané ako reformačné pokusy, boli vo všeobecnosti odsúdené na neúspech a keďže štátny nacionalizmus bol výraznou brzdou akémukoľvek projektu zameranému na vytvorenie arabskej jednoty,
J. keďže záverečná deklarácia prijatá na summite Rady Arabskej ligy konanom v Tunise 23. a 24. mája 2004 obsahuje okrem iného i záväzok reformovať a modernizovať jej členské štáty prostredníctvom demokratickej konsolidácie a politickej spoluúčasti,
K. keďže je v spoločnom záujme arabských štátov a ich európskych partnerov, aby sa začali politické, hospodárske a spoločenské reformy s cieľom opätovne povzbudiť spoluprácu, stabilitu a demokratizáciu, zvýšiť životnú úroveň a zmenšiť rozdiely v bohatstve v regióne ako celku,
L. keďže úspechy v politickej a hospodárskej liberalizácii a pokrok v dodržiavaní ľudských práv a v sociálnej a vzdelávacej oblasti sú spôsoby, ako sa dá prispieť k väčšej stabilite v týchto krajinách, a keďže naopak odpor voči zmenám nie je zárukou skutočnej stability,
M. keďže príspevky OSN v tomto smere za ostatné roky, najmä prostredníctvom skupiny na vysokej úrovni Aliancie civilizácií a Rozvojového programu OSN, zamerané čo najbezprostrednejšie na rôzne zložky arabskej spoločnosti, je potrebné iba pretaviť do konkrétnych a reálnych politík,
N. keďže vzťahy Európy s orgánmi príslušných krajín sa príliš dlho využívali len na dosiahnutie stability a strategického partnerstva, nezohľadňovali rešpektovanie všeobecných ľudských práv zo strany týchto orgánov a tak poškodzovali snahu subjektov občianskej spoločnosti o reformu rôznych spoločností zvnútra,
O. keďže je dôležité vytvoriť rámec, v ktorom by sa mohol dialóg medzi všetkými rozličnými zložkami arabských spoločností odohrávať slobodne a otvorene, tak, aby sa zvnútra nastolil skutočný reformný proces,
P. keďže Arabská charta ľudských práv prijatá v roku 1994 je vyjadrením snahy o zaručenie dodržiavania ľudských práv v arabskom svete; keďže však ľutuje, že niektoré jej ustanovenia sú napísané tak, že umožňujú rôzne interpretácie,
Q. keďže arabské hnutie v ponímaní jeho zakladateľov predstavuje projekt, ktorého cieľom je sekularizácia spoločností; keďže súčasné smerovanie politického islamu neposkytuje vždy primerané odpovede na problémy politickej reformy; znepokojený nad tým, že zablokovanie politickej reformy živí radikálny islamizmus a jeho prejav nenávisti voči Židom; pripomína, že umiernenie islamizmu závisí zároveň od stálosti inštitučného rámca v ktorom sa vyvíjajú tieto sily a od príležitostí, ktoré mu tento rámec poskytuje na vplyv na vytváranie politík,
1. je presvedčený, že arabská identita nie je nijakým spôsobom nezlučiteľná s pojmom modernosti a so zavádzaním dôležitých reforiem; domnieva sa, že bezmocnosť, ktorá je základom pocitu „arabského nešťastia“, je možné prekonať v rámci obnoveného partnerstva, založeného na porozumení, vzájomnej dôvere, rešpektovaní spoločenských a kultúrnych praktík a dôveryhodnosti partnera; pripomína, že „pozápadnenie“ arabských spoločností nie je najvhodnejšou cestou k tomuto cieľu a že demokracia, ľudské práva a právny štát sú univerzálnymi hodnotami, ktoré vyhlásilo nespočetné množstvo moslimských orgány a vlády za zlučiteľné s islamom;
2. víta vyššie spomenuté oznámenie Komisie o posilnení európskej politiky susedstva (EPS); považuje EPS za kľúčový nástroj pri podpore reforiem u južných a východných susedov EÚ; vyjadruje sklamanie z navrhovanej výšky prostriedkov pre nástroj riadenia a domnieva sa, že v záujme zaistenia jeho účinnosti by sa mala zvýšiť;
3. domnieva sa, že vzhľadom na vnútorné obmedzenia bilaterálnych a cielených stratégií EÚ voči partnerským štátom v posledných desaťročiach, že v rámci racionalizácie vonkajšej akcie EÚ je potrebné nanovo rozvíjať partnerstvo EÚ a členských štátov s arabským svetom vo svojej celistvosti, pričom zároveň dbať na osobitné odvetvia spolupráce a na spoluprácu s jestvujúcimi politickými štruktúrami, ako sú Liga arabských štátov, Rada pre spoluprácu v Perzskom zálive, prípadne Maghrebská arabská únia ak by došlo k jej revitalizácii; zdôrazňuje, že zapojenie občianskych organizácií a reformným hnutí by malo byť súčasťou týchto snáh, uskutočňovaných na regionálnej úrovni, ako aj osobitná spolupráca, predovšetkým s politickými organizáciami, ktoré presadzujú demokraciu nenásilnými prostriedkami;
4. zdôrazňuje, že slabosť reformného procesu v arabskom svete tiež vyplýva z problémov a sporov, ktoré existujú medzi niektorými arabskými štátmi; domnieva sa, že Európska únia by mala urobiť všetko pre to, aby uľahčila politickú a hospodársku integráciu týchto štátov; poznamenáva, že na to, aby mala Európska únia skutočný vplyv, by nemal vytvárať pocit nadradenosti, ani vytvárať dojem, že dáva lekcie, ale mala by skôr vytvoriť z euro –arabského dialógu skutočný rovnoprávny dialóg;
5. zastáva názor, že pokiaľ majú euro – arabské vzťahy zahŕňať potrebný boj proti terorizmu, je pre efektívnosť a obsah týchto vzťahov nevyhnutné, aby tento boj proti terorizmu nezatienil a nezabrzdil celú sériu ďalších tém spoločného záujmu, predovšetkým hospodársky a sociálny rozvoj, zamestnanosť, udržateľný rozvoj, riadne spravovanie verejných vecí, bez toho, že by sa zabudlo na boj proti korupcii, rozvoj a upevňovanie silnej a skutočnej občianskej spoločnosti, ktorá presadzuje výhody demokratického režimu a tolerancie, boj za zrovnoprávnenie mužov a žien a základné slobody, dialóg medzi kultúrami, riadne vládnutie, nezávislé a nestranné médiá, politickú účasť a presadzovanie ľudských práv a základných slobôd, slobodu svedomia vrátane náboženskej slobody, slobody vyjadrovania a združovania sa, boj proti mučeniu a zrušenie trestu smrti, ako aj odmietnutie netolerancie a fundamentalizmu, s cieľom dospieť k vytvoreniu skutočnej spoločnej oblasti mieru a prosperity;
6. vyzýva arabské krajiny, aby odstránili všetky formy beztrestnosti a vytvorili mechanizmy prechodnej spravodlivosti, aby sa tak zabezpečilo, že obete vážneho porušovania ľudských práv sa dočkajú spravodlivosti a ľudia zodpovední za tieto zločiny sa za ne budú zodpovedať; v rovnakom duchu vyzýva arabské krajiny, aby ratifikovali Rímsky štatút Medzinárodného trestného súdu a podpísali Medzinárodný dohovor o násilných zmiznutiach;
7. víta, že jestvujú fóra pre dialóg medzi Európskou úniou a arabským svetom a že v prostredníctvom barcelonského procesu, Strategického partnerstva pre Stredomorie a Stredný východ a v spolupráci s Radou pre spoluprácu arabských štátov Perzského zálivu (CCASG) boli zriadené početné spoločné projekty a iniciatívy;
8. zdôrazňuje úlohu, ktorú zohralo Euro-stredomorské parlamentné zhromaždenie (ESPZ) ako demokratický orgán spájajúci poslancov z oboch brehov Stredozemného mora v troch pilieroch barcelonského procesu; vyzýva na posilnenie spolupráce medzi ESPZ, Komisiou a Radou Európskej únie; potvrdzuje, že ESPZ ako parlamentná inštitúcia barcelonského procesu môže a chce pomôcť nájsť riešenie izraelsko-arabského konfliktu;
9. považuje teda za potrebné podporovať tretí pilier barcelonského procesu, konkrétne ľudskú a sociálnu spoluprácu, aby sa prekonali stereotypy a nedorozumenia, ktoré bránia úprimnému a hlbokému zblíženiu medzi národmi na oboch brehoch Stredozemného mora; vyzýva činiteľov v rámci Euro-stredomorského partnerstva a najmä vlády, aby podporovali prácu Euro-stredomorskej nadácie Anny Lindh pre dialóg medzi kultúrami tým, že poskytnú základné prostriedky, ktoré potrebuje na konsolidáciu svojej siete sietí, ktorá spája viac než 1 200 organizácií a združení pracujúcich na dosiahnutí dialógu vo svojich spoločnostiach;
10. vyzýva EÚ a jej členské štáty, ako aj celé medzinárodné spoločenstvo, aby vybudovali s krajinami regiónu vyvážené vzťahy; pripomína, že jednostranná podpora a odsudzovanie niektorých štátov viac než iných môže viesť k polarizácii a môže skomplikovať beztak veľmi komplikovanú situáciu v arabskom svete;
11. domnieva sa, že snahy o začatie nových rokovaní s arabským svetom by nemali zahŕňať osoby, organizácie a štáty, ktoré prehliadajú terorizmus a popierajú zákonné právo izraelského štátu na existenciu;
12. berie na vedomie, že Európa je často vnímaná ako strana, ktorá sa angažuje v izraelsko –palestínskom konflikte a že akékoľvek prehĺbenie euro – arabských vzťahov bude závisieť na energii a talente, s ktorými sa Európe podarí zladiť svoje historické povinnosti a zodpovednosť voči štátu Izrael a židovskému národu so zodpovednosťou zohrávať aktívnejšiu a účinnejšiu úlohu a naďalej zaručiť medzinárodné právo a humanitárne právo, aby sa dosiahlo trvalé vyriešenie konfliktu, predovšetkým vytvorením palestínskeho štátu, ktorý bude mierovo a existovať bok po boku so štátom Izrael;
13. chápe, že jedna z chúlostivých stránok euro-arabského dialógu spočíva v nedostatku legitímnosti, ktorým sa zvyknú vyznačovať arabskí politickí diskutéri v rámci svojich krajín, najmä z dôvodu ich nedostatočne praktizovanej demokracie a hospodárskym a sociálnym nedostatkom;
14. v dôsledku toho žiada, aby Európa takisto poskytla porovnateľnú politickú podporu aktérom občianskej spoločnosti, spolkom a náboženským predstaviteľom, a hlavne tým politickým organizáciám, ktoré nenásilnými prostriedkami presadzujú demokraciu, s výnimkou sektárskych síl, a aby sem prípadne zaradila aj umiernených sekulárnych aktérov a islamistov, ktorých Európa posmelila k účasti v demokratickej súťažia oddelila takto od seba kulturalistické ponímanie a politický pragmatizmus; domnieva sa, že úspech takejto podpory bude závisieť predovšetkým od dôkladného porozumenia politických a sociálnych štruktúr a vývoj a od schopnosti konať v súlade s politickou dynamikou na miestnej úrovni; domnieva sa, že k obnoveniu medzikultúrneho dialógu dochádza prostredníctvom spoločného a univerzálneho humanistického menovateľa, ktorý presahuje dogmy a uzavretosť vo svojej komunite, v súlade s návrhmi o dialógu civilizácií a všetkých iniciatív Organizácie spojených národov v tejto oblasti;
15. preto rezolútne podporuje potrebu toho, aby sa Európska únia zapojila do širokého kultúrneho dialógu s cieľom presvedčiť arabských kolegov, aby prijali základné hodnoty Únie (právny štát, ľudské práva, demokracia atď.) zohľadňujúc pritom rozdielne kultúrne a politické vnímanie;
16. konštatuje, že došlo k obmedzeným pokrokom v oblasti liberalizácie obchodných výmen medzi arabskými štátmi, ako aj v oblasti posilnenia súkromného sektora; Žiada Komisiu a radu, aby znásobili svoje úsilie s cieľom posilniť udržateľný a spravodlivý rozvoj arabských štátov, zameraný na zmiernenie nerovností prostredníctvom podpory politík štrukturálneho a sociálneho charakteru, ktoré by obmedzili nepriaznivé sociálne dopady hospodárskych reforiem; podporuje hospodársku integráciu arabských štátov, hlavne pokiaľ ide o základné trhy, akými sú energetika či telekomunikácie, s cieľom dosiahnuť dynamický vývoj, ktorý by podporil ďalšie odvetvia a aby zároveň zavádzali paralelné politiky podpory reforiem, ktoré vychádzajú z presne ohraničených technických a politických podmienok; zdôrazňuje úsilie, venované vytvoreniu európsko-stredomorskej zóny voľného obchodu a víta dohodu z Agadiru, ktorá podporuje obchod medzi regiónmi netrpezlivo očakáva uzavretie dohody o voľnom obchode medzi EÚ a Radou pre spoluprácu v Perzskom zálive;
17. konštatuje, že v otázke politických reforiem a pokroku demokracie je situácia v arabskom svete veľmi rôznorodá a že preto nie je vhodné stanovovať jednotné modely;
18. očakáva od arabských štátov, ktoré tak ešte neurobili, väčší záväzok voči náboženskej slobode a právu jednotlivcov a spoločenstva slobodne vyznávať svoje presvedčenie a svoju vieru; v tomto bode by svedectvo miliónov moslimov, ktorí žijú v Európe, malo pomôcť arabským štátom u seba zaviesť reciprocitu v tejto veci, ako trvalú zásadu medzinárodných vzťahov;
19. zdôrazňuje, že podpora občianskej spoločnosti a rešpektovanie základných ľudských práv, predovšetkým práv spojených so slobodou prejavu a náboženského vyznania, nesmú byť zamieňané s voľbou režimu, ani s postupmi voľby vodcov; zdôrazňuje potrebu , aby bol vývoj v regióne sprevádzaný rešpektovaním vôle ľudu s prihliadnutím na kultúrne, historické a politické rozdiely; zdôrazňuje, že táto vôľa môže byť rozdielny od toho, čo je prijateľné v Európe a akýkoľvek pokus o ich násilné zavedenie do súladu, by sa mohol prejaviť ako kontraproduktívny; zdôrazňuje, konečne, že aby boli tieto zmeny legitímne, musia ich prijať a byť ich nositeľmi dotknuté národy;
20. predovšetkým dúfa, že dôjde k lepšiemu uvedomeniu si úlohy žien a ich emancipácie v občianskej a politickej spoločnosti;
21. naliehavo žiada Arabskú ligu, aby zrevidovala a vyjasnila niektoré ustanovenia Arabskej charty ľudských práv a pripravila mechanizmy umožňujúce monitorovať dodržiavanie ustanovení charty štátmi, ktoré sú jej signatármi;
22. pripomína, že posilnenie demokracie a právneho štátu a rešpektovanie ľudských práv a základných slobôd patria medzi ciele zahraničnej politiky Európskej únie, a že je preto správne a konzistentné snažiť sa realizovať ambicióznu politiku v oblasti ľudských práv založenú na dodržiavaní doložky o ľudských právach a demokracii v dohodách a na štruktúrovanom a hĺbkovom politickom dialógu v tejto oblasti; súčasne pripomína, že arabské krajiny ratifikovali Medzinárodný dohovor a občianskych a politických právach, čím sa zaviazali zabezpečiť dodržiavanie týchto práv vo svojich krajinách;
23. vyzýva Komisiu, aby v arabskom svete naďalej podporovala rešpektovanie zásady právneho štátu, reformy v oblasti práva, ktoré by sa mali uskutočňovať v duchu hodnôt vychádzajúcich zo všeobecného systému ľudských práv, politickej reformy, smerujúcej k legalizácii činnosti opozície a to na základe jestvujúcich inštitúcií bez ich násilného popierania, v súlade s akčným plánom európskej susedskej politiky, ako aj rozhodnutiami, prijatými v rámci Barcelónskeho procesu; povzbudzuje Komisiu, aby naplno využila možnosti, ktoré je poskytuje Európska iniciatíva pre demokraciu a ľudské práva (EIDHR) na podporu občianskej spoločnosti a politických reformných hnutí v tomto regióne;
24. preto vyzýva Komisiu, aby náležite podporila všetkých činiteľov reformného hnutia v arabskom svete, aby zapojila štátnych činiteľov a činiteľov občianskej spoločnosti, a aby podporila vytvorenie spoločných arabských inštitúcií, najmä parlamentných inštitúcií; vyzýva Komisiu, aby pripravila pravidelný formálny mechanizmus konzultácií a monitorovania s Ligou arabských štátov na najvyššej úrovni a subsidiárne vo všetkých oblastiach spoločného záujmu; vyzýva Európsku úniu a Ligu arabských štátov, aby pravidelne organizovali summity na účel rozvoja spoločných tém a pracovných oblastí;
25. upozorňuje na dôležitosť a podporuje rolu nových médií pri rozširovaní demokratických hodnôt v arabskom svete a pri vytváraní panarabskej verejnej sféry, charakterizovanej diskusiou a konfrontáciou myšlienok; v tejto súvislosti zdôrazňuje potrebu toho, aby programy Euronews začali vysielať v arabčine a jazyku farsi;
26. vyzýva Komisiu, Radu a členské štáty, aby podporovali výmeny študentov, učiteľov, akademikov a vedcov medzi EÚ a arabskými krajinami a aby tieto výmeny prostredníctvom prispôsobeného a flexibilnejšieho vízového režimu uľahčili;
27. vyzýva Komisiu, aby s použitím všetkých dostupných prostriedkov podporila univerzitný a vedecký výskum v arabskom svete a podporila realizáciu ambicióznej publikačnej politiky s cieľom rozvinúť publikovanie a preklady vedeckých a literárnych diel za ceny, ktoré sú dostupné pre všetkých;
28. vyzýva Komisiu, aby podporovala iniciatívy zamerané na boj proti korupcii v arabskom svete, a to najmä zavedením jasných pravidiel menovania úradníkov verejnej správy;
29. sa domnieva, že tak, ako v nedávnom prípade III.
Parížskej konferencie pre Libanon, by mohla finančná pomoc Európskej únie byť najúčinnejším a najspoľahlivejším prostriedkom, ako zabezpečiť viditeľnú prítomnosť Únie a jej členských štátov prostredníctvom poskytovania strategickej a podmienenej podpory reformám v arabskom svete, pri náležitom rešpektovaní jestvujúcich dohôd a miestnej politickej situácie na štátnej a subštátnej úrovni;
30. poveruje svojho predsedu, aby toto uznesenie postúpil Rade a Komisii, Arabskej lige, Rade pre spoluprácu v Perzskom zálive, ako aj vládam a parlamentom arabských krajín.
DÔVODOVÁ SPRÁVA
Arabský svet zoči-voči reformám, úloha Európskej únie: povzbudzovať, angažovať, sprevádzať
Krátko pred tým, ako bol v júni 2005 libanonský intelektuál a politický novinár Samir Kassir zavraždený, uverejnil provokatívne, ostré a nekompromisné dielo nazvané „Considérations sur le malheur arabe“ [Úvahy o arabskom nešťastí].
Je zrejmé, že niečo také ako arabské nešťastie skutočne jestvuje.
Odráža sa v každej krajine patriacej do tohto rozsiahleho spoločenstva, zasahuje jednak jeho vnútornú organizáciu, ako aj jeho prípadné vzťahy s vonkajším svetom, zvlášť s Európskou úniou, ktorá je jeho najdôležitejším a najbližším partnerom a susedom.
V prvom rade je potrebné analyzovať dnešnú situáciu arabského sveta pred medzinárodným spoločenstvom a Európskou úniou.
Potom sa treba pýtať, či skutočne existuje arabské spoločenstvo a v prípade, že odpoveď bude kladná, je potrebné lepšie ho vymedziť v jeho kontúrach a fungovaní.
Až potom bude namieste hovoriť o prípadnej stratégii európskej podpory arabského sveta a arabských spoločností.
1.
Arabský svet zoči-voči medzinárodnému spoločenstvu a Európskej únii
V spôsobe, akým Arabi hovoria o sebe a svojom spoločenstve, je určitá dvojznačnosť.
Často sa slovne odvolávajú na arabskú jednotu, ale v rámci súčasného poriadku arabské štáty ostávajú jedinými pánmi svojej diplomacie a vonkajších krokov.
Pre niektorých je arabská jednota predovšetkým kultúrnym projektom.
Existuje však nezanedbateľná medzinárodná prítomnosť a vplyv arabského sveta.
Takisto je jasné, že dnes jestvuje arabská verejná mienka, ktorú živia spoločné médiá.
Otázku prístupu Európskej únie k arabskému svetu si treba klásť práve na základe týchto skutočností.
1.1.
Medzinárodná prítomnosť arabského sveta Je zabezpečovaná predovšetkým dvoma spôsobmi: existenciou a činnosťou Ligy arabských štátov a príležitostným konaním zvláštnych schôdzí výlučne arabských štátov.
Ligu arabských štátov založilo v roku 1945 šesť krajín, ku ktorým sa po troch mesiacoch pripojil Jemen.
Dnes ich je 22 a je medzi nimi aj Palestínska samospráva.
Je to najstaršia regionálna organizácia, ktorá vznikla od vytvorenia OSN.
V rámci tejto organizácie sa raz ročne stretávajú všetky hlavy arabských štátov, dvakrát za rok sa stretáva jej Rada ministrov.
Rozhodnutia sú prijímané jednomyseľne.
Okrem Rady hláv štátov je dôležitá aj Rada obrany a Hospodárska rada.
Generálny tajomník, ktorý je volený na obdobie piatich rokov a ktorého mandát je obnoviteľný, sa stará o fungovanie ligy, o jej stále výbory a zabezpečuje diplomatický vplyv.
Liga arabských štátov je medzinárodne uznaná.
Európska únia a jej členské štáty prijímajú generálneho tajomníka a navštevujú ho.
V tomto smere treba pripomenúť návštevu J. E. Amr Moussu vo februári 2006 v európskych inštitúciách v Bruseli, najmä v Európskom parlamente.
Hoci liga je niekedy vnímaná ako pozostatok studenej vojny, treba povedať, že jej súčasným predstaviteľom sa podarilo zmeniť jej obraz a zvýšiť jej dôveryhodnosť, ba aj legitímnosť v súvislosti s významnými otázkami, ktorými sa zaoberá arabský svet a ktoré ho znepokojujú (v prvom rade sú to konflikty a nestabilita na Blízkom východe).
Významnými okamihmi spoločného života arabského spoločenstva sú konferencie hláv štátov.
Liga ich organizuje, neiniciuje ich.
Tieto konferencie často odkryjú veľmi podstatné rozdiely, ktoré vládnu v tomto spoločenstve.
Spomedzi najvýznamnejších schôdzí si môžeme pripomenúť schôdzu z roku 1964, keď vznikla Organizácia pre oslobodenie Palestíny (OOP), schôdzu z roku 1976, keď sa OOP stala plnoprávnym členom ligy, ďalej schôdzu v roku 1978, ktorá prijala rozhodnutie o vylúčení Egypta na základe dohôd z Camp Davidu a o presťahovaní sídla organizácie z Káhiry.
V marockom Feze sa v roku 1982 konal prvý arabský summit, ktorý sa zaoberal izraelsko-palestínskym problémom z politického hľadiska a s perspektívou začatia rokovaní.
V roku 1990 bol Egypt opätovne prijatý do ligy a sídlom sa znova stala Káhira.
V januári 2004 sa v Sanaá uskutočnil prvý arabský summit venovaný demokracii a ľudským právam.
V marci tohto istého roku bol z iniciatívy generálneho sekretariátu ligy uverejnený dokument, nazvaný „Príčiny arabskej reformy, vízie a realizácia“.
Treba upozorniť na to, že dohovor o kolektívnej obrane, zahrnutý do pravidiel ligy, nebol nikdy uplatnený, a to ani počas suezskej krízy, ani počas žiadnej z izraelsko-arabských vojen.
Na druhej strane, nielenže by sa nemala zanedbávať Arabská charta ľudských práv z roku 1994, ale treba povedať, že jej dôležité aktualizovanie v roku 2003 bolo významnou udalosťou a zároveň predstavuje skutočnú podporu demokratických síl v rôznych krajinách.
Nakoniec, hoci sa arabské krajiny usilujú zosúladiť svoje hlasovania v OSN, stále sa im to zďaleka nedarí.
1.2.
Európska únia a arabský svet V prejavoch predstaviteľov Európskej únie často zaznievajú odkazy na „arabský svet“.
Zároveň neprekvapuje, že výrazy ako „arabský národ“ alebo arabská jednota sa nikdy nepoužívajú.
Realita je taká, že s Ligou arabských štátov a jej generálnym tajomníkom udržiavame čisto protokolárne a veľmi rezervované vzťahy, pričom nikdy nedošlo k žiadnemu konkrétnemu rozvinutiu.
Z toho vyplýva, že praktická politika EÚ sa realizuje cez priame vzťahy s arabskými štátmi.
Arabský svet je v našom chápaní úplne rozbitý.
Vieme o Maghrebe, ale úplný zánik „Zväzu arabského Maghrebu“ viedol v tomto smere k absolútnej dominancii bilaterálnych vzťahov.
Rozdielnym spôsobom sa staviame k Iraku, Sýrii, Libanonu a k arabskému polostrovu.
Napriek tomu však môžeme konštatovať, že EÚ sa neprestajne a čoraz väčšmi usiluje povzbudzovať procesy regionálnej a subregionálnej integrácie v rámci arabského sveta (prinajmenej sa tento prístup odráža v jednotlivých strategických dokumentoch z ostatných rokov).
Platí to pre mechanizmy Barcelonského procesu, kde sa EÚ prostredníctvom programu MEDA a odteraz aj prostredníctvom nového finančného nástroja politiky susedstva usiluje podporiť transverzálne a nadnárodné projekty typu Juh – Juh, pričom úspešnosť tohto úsilia je v súčasnosti iba obmedzená.
Podobne to platí aj čo sa týka prehlbovania vzťahov – najmä hospodárskych – EÚ s Radou pre spoluprácu v Perzskom zálive.
Hlavný problém však spočíva v kulturalistickom a často etnocentrickom prístupe, s akým sa EÚ usiluje podporovať zmeny a nabádať k nim.
Ciele, ktoré stoja za týmto postojom, sú väčšinou chvályhodné a nedá sa im nič vyčítať: rozvoj demokracie a dobrého spravovania verejných vecí, podpora a dodržiavanie ľudských práv a základných slobôd, národná a regionálna politická stabilita zacielená na plodnú spoluprácu, regulovaný hospodársky rozvoj a spoločnú prosperitu.
Treba však dávať pozor na to, aby sa technické a politické podmienky, ktoré sú samy osebe legitímne a ktoré sprevádzajú politiky na podporu reforiem, nestali slepými a nemennými a aby sa nedotýkali mechanizmov moci a nevysmievali sa odlišným kultúram a typom legitímnosti, pretože takto by sa z dlhodobého hľadiska stali neperspektívnymi.
2.
Jestvuje skutočné arabské spoločenstvo?
2.1.
História, pokusy o reformu a zakorenenosť národných autonómií
Podľa Samira Kassira možno arabské dejiny interpretovať ako nahromaďovanie kultúrnych rozdielov.
Z toho vyplýva, že toto dedičstvo dnes zavše ponúka oporné body a typy legitímnosti pre celkom protikladné myšlienkové systémy.
Dobre vieme, do akej miery je arabskému svetu vlastná stále sa opakujúca rozdrobenosť, a to aj napriek utopickým či realistickým úsiliam a snahám o úplnú či celkovú jednotu, s ktorými sa môžeme stretnúť aj v nedávnej histórii: sýrsko-egyptská jednota, Zväz arabského Maghrebu, výbor pre arabskú hospodársku jednotu z roku 1957, ambície strany Baas, líbyjské sny.
Počas dlhého obdobia šťastie prialo nacionalizmu, ktorý bol jedinou a skutočnou pochodňou akéhokoľvek projektu reforiem, a to na úkor medziarabských vzťahov alebo arabizmu, ktoré boli vnímané skôr ako brzda.
Zdá sa však, že v rámci národov a obyvateľstva v celej zemepisnej oblasti od Maghrebu po Irak existuje určitá „arabskosť“ – chápaná ako tmel identity a riadiaca sa vlastnými pravidlami – hoci je pravdou, že je prítomná v rámci rôznych reálií.
Na túto arabskosť, chápanú predovšetkým ako kultúrnu danosť, sa ako na politický nástroj odvolávajú vynárajúce sa občianske spoločnosti, ako o tom napríklad svedčí vznik moderných médií, ktoré aktívne prispievajú k vzniku panarabskej verejnej sféry.
Ďalším príkladom sú vynikajúce výročné správy Rozvojového programu OSN o arabskom rozvoji, ktoré sú výsledkom kritickej a konštruktívnej introspektívnej vedeckej práce arabských spoločností o nich samých.
2.2.
Výmeny, interakcie a univerzalizácia
Perspektívy hospodárskej integrácie arabského sveta, ktoré boli veľmi dlho iba obmedzené, ak vôbec existovali, dnes získali na dynamike a jej prvé rozvinutia sú veľmi povzbudzujúce.
Treba preto poznamenať, že medziarabská obchodná výmena, napriek tomu, že stále dosahuje nízku úroveň, sa za ostatných dvadsať rokov zdvojnásobila; export – napriek jeho klamlivosti pod vplyvom ropy – sa takisto zvýšil, aj keď priemyselná základňa ostáva aj naďalej veľmi málo diverzifikovaná.
Môžeme pozorovať prechod od veľmi vertikálne členeného obchodného hospodárstva (prevaha Európy v obchodných výmenách) k akejsi subregionalizácii; 58 % vývozu krajín Perzského zálivu smeruje do ďalších krajín zálivu, rovnako to platí o 57,2 % obchodných výmen krajín Maghrebu.
Pokrok v kultúrnej oblasti je všeobecne známy.
Arabský svet nebol ušetrený od globalizácie a multipolarity.
Arabské spoločnosti dávajú najavo svoju vôľu po emancipácii a dožadujú sa zodpovedajúcej politickej roly.
Bez toho, aby sa popierala kultúrna rozmanitosť, je zrejmé, že práva a hodnoty s humanistickou a univerzálnou podstatou sú čoraz väčšmi všeobecne akceptované, vrátane množstva moslimských predstaviteľov, ktorí o nich prehlásili, že sú zlučiteľné s islamom.
3.
K európskej stratégii podpory arabského vývoja
Môžeme predstaviť niekoľko základných smerovaní, ktoré sú podrobnejšie rozvinuté v návrhu politického uznesenia v prílohe.
3.1.
Napriek všetkým neúspechom 20. storočie prinieslo arabskému svetu množstvo prínosov, vďaka ktorým arabské spoločnosti môžu byť prítomné na svetovom trhu.
Arabská renesancia nie je nevyhnutne spojená s „pozápadnením“, omnoho väčšmi je spojená s akceptovaním demokratických hodnôt ako spoločného dedičstva ľudstva.
Práve v tomto môže byť kultúrny dialóg užitočný a plodný.
3.2.
Cieľom reforiem je zaiste to, aby bol osud arabských spoločností v ich rukách, tieto reformy sa však musia začať práve prostredníctvom procesu privlastnenia si.
Vonkoncom nejde o zásadné spochybnenia, ale o vytvorenie autonómnych a autochtónnych dynamík v rozličných oblastiach spoločnosti (justícia, administratíva, vzdelávanie, vysoké školstvo a výskum, atď.) na základe jestvujúcich inštitúcií a v rámci programov spolupráce, ako napríklad európska politika susedstva, ktorej súčasťou budú akčné plány.
3.3.
Na oboch stranách je nanajvýš potrebné úsilie, aby sa skoncovalo s nejednoznačnosťami, ktoré podporujú kulturalistickú konfrontačnú logiku, a aby bolo možné rozvinúť bežné vzťahy medzi štátmi a normálnymi občianskymi spoločnosťami.
Aj keď na jednej strane nie je prípustný žiaden ústupok z medzinárodného acquis v jeho rozmanitých formách, ako je napríklad Charta Organizácie spojených národov alebo pravidlá WTO, bolo by na druhej strane odvážne a pre Európu prínosné, aby oddelila svoje kultúrne podmienené chápanie od politického pragmatizmu.
Bez toho, aby Európa popierala svoju povinnosť a historickú zodpovednosť voči Izraelu, je jasné, že euro-arabské vzťahy budú tým plodnejšie, dôveryhodnejšie a legitímnejšie, čím väčšmi Európa diverzifikuje skupinu svojich arabských partnerov, pričom je zvlášť potrebné venovať pozornosť a politickú podporu účastníkom občianskej spoločnosti, združení a náboženstiev, vrátane neradikálnych islamistov, ktorých účasť na demokratickej hre Európa podporila.
Dialógu by takisto pomohlo jasnejšie rozlišovanie medzi dodržiavaním ľudských práv a slobodou vyjadrovania, čo sú univerzálne a nedotknuteľné princípy, a zmenou mechanizmov prevodu moci, ktoré sú omnoho väčšmi späté s miestnou históriou a tradíciami.
POSTUP
Názov
Reformy v arabskom svete: aká stratégia pre Európsku úniu?
Číslo postupu
2006/2172(INI)
Gestorský výbor dátum oznámenia udelenia súhlasu na schôdzi
AFET 6.7.2006
Výbor požiadaný o stanovisko dátum oznámenia na schôdzi
Bez predloženia stanoviska dátum rozhodnutia
Rozšírená spolupráca dátum oznámenia na schôdzi
Spravodajca dátum menovania
Michel Rocard 3.5.2006
Predchádzajúci spravodajca
Prerokovanie vo výbore
30.01.07
22.03.07
Dátum prijatia
27.3.07
Výsledok záverečného hlasovania
+:
–:
0:
60
5
6
Poslanci prítomní na záverečnom hlasovaní
Roberta Alma Anastase, Robert Atkins, Christopher Beazley, Panagiotis Beglitis, Bastiaan Belder, Vito Bonsignore, Elmar Brok, Marco Cappato, Simon Coveney, Véronique De Keyser, Giorgos Dimitrakopoulos, Hélène Flautre, Hanna Foltyn-Kubicka, Michael Gahler, Jas Gawronski, Bronisław Geremek, Maciej Marian Giertych, Ana Maria Gomes, Alfred Gomolka, Richard Howitt, Jana Hybášková, Anna Ibrisagic, Jelko Kacin, Ioannis Kasoulides, Helmut Kuhne, Vytautas Landsbergis, Willy Meyer Pleite, Eugen Mihăescu, Francisco José Millán Mon, Philippe Morillon, Pasqualina Napoletano, Baroness Nicholson of Winterbourne, Vural Öger, Ioan Mircea Paşcu, Tobias Pflüger, João de Deus Pinheiro, Bernd Posselt, Michel Rocard, Raül Romeva i Rueda, Libor Rouček, Katrin Saks, José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra, Jacek Saryusz-Wolski, György Schöpflin, Hannes Swoboda, István Szent-Iványi, Antonio Tajani, Charles Tannock, Inese Vaidere,Geoffrey Van Orden, Ari Vatanen, Kristian Vigenin, Josef Zieleniec
Náhradníci prítomní na záverečnom hlasovaní
Laima Liucija Andrikienė, Giulietto Chiesa, Konstantin Dimitrov, Alexandra Dobolyi, Árpád Duka-Zólyomi, Kinga Gál, David Hammerstein Mintz, Milan Horáček, Anneli Jäätteenmäki, Gisela Kallenbach, Tunne Kelam, Evgeni Kirilov, Jaromír Kohlíček, Miloš Koterec, Marios Matsakis, Antonyia Parvanova, Rihards Pīks, Aloyzas Sakalas
Náhradníci (čl. 178 ods. 2) prítomní na záverečnom hlasovaní
Dátum predloženia
3.4.2007
Poznámky (údaje, ktoré sú k dispozícii iba v jednej jazykovej verzii)
...
