KONEČNÉ ZNENIE
A6-0144/2005
11.5.2005
SPRÁVA
o podpore a ochrane základných práv: úloha národných a európskych inštitúcií, vrátane Agentúry pre základné práva
(2005/2007(INI))
Výbor pre občianske slobody, spravodlivosť a vnútorné veci
Spravodajca:
Kinga Gál
PE 355.520v03-00
OBSAH
NÁVRH UZNESENIA EURÓPSKEHO PARLAMENTU.........................................................3
DÔVODOVÁ SPRÁVA...........................................................................................................12
STANOVISKO Výboru pre zahraničné veci ...........................................................17
STANOVISKO Výboru pre kultúru a vzdelávanie ............................................20
STANOVISKO Výboru pre ústavné veci ..................................................................24
NÁVRH UZNESENIA EURÓPSKEHO PARLAMENTU
o podpore a ochrane základných práv: úloha národných a európskych inštitúcií, vrátane Agentúry pre základné práva
( 2005/2007(INI) )
Európsky parlament ,
– so zreteľom na ústavnú zmluvu, ktorú 29. októbra 2004 podpísali hlavy štátov a predsedovia vlád, ktorá obsahuje Chartu základných práv Európskej únie ako svoju druhú časť,
– so zreteľom na články 6 a 7 Zmluvy o Európskej únii a články I-2 a I-9 ústavnej zmluvy,
– so zreteľom na článok 13 Zmluvy o založení Európskeho spoločenstva,
– so zreteľom na rozhodnutia Súdneho dvora Európskych spoločenstiev a Európskeho súdu pre ľudské práva,
– so zreteľom na oznámenie Komisie „Agentúra pre základné práva - dokument na verejné pripomienkovanie“ ( KOM(2004)0693 ,
– so zreteľom na rozhodnutie predstaviteľov členských štátov zo zasadania Európskej rady v dňoch 12. – 13. decembra 2003 v Bruseli, ktoré zdôrazňuje význam zhromažďovania a analýzy údajov o ľudských právach s cieľom vymedziť politiku Únie v tejto oblasti, o nadviazaní na existujúce Európske stredisko pre monitorovanie rasizmu a xenofóbie a rozšírení jeho mandátu tak, aby sa stalo Agentúrou pre ľudské práva,
– so zreteľom na výsledok verejného seminára pod názvom Podpora základnej politiky EÚ: Od slov k činom alebo ako sa môžu práva stať skutočnosťou, ktorý sa uskutočnil 25. - 26. apríla z iniciatívy Výboru pre občianske slobody, spravodlivosť a vnútorné veci,
– so zreteľom na svoje uznesenie z 20. apríla 2004 o oznámení Komisie týkajúcom sa článku 7 Zmluvy o Európskej únii: Úcta k hodnotám, na ktorých je založená Únia a podpora týchto hodnôt
Schválené znenia, P5_TA(2004)0309 . ,
– so zreteľom na svoje uznesenie z 28. apríla 2005 o Výročnej správe o dodržiavaní ľudských práv vo svet v roku 2004 a politike EÚ v tejto oblasti
2 Schválené znenia, P6_TA(2005)0150 .
2
– so zreteľom na článok 45 rokovacieho poriadku,
– so zreteľom na správu Výboru pre občianske slobody, spravodlivosť a vnútorné veci a stanoviská Výboru pre zahraničné veci, Výboru pre rozvoj a Výboru pre ústavné veci ( A6-0144/2005 ),
Ústavný rámec EÚ ako nové posilnenie základných práv
1. domnieva sa, že účinná ochrana a podpora základných práv je základom demokracie v Európe a nevyhnutnou podmienkou konsolidácie priestoru slobody, bezpečnosti a spravodlivosti zo strany Európskej únie;
2. upozorňuje na skutočnosť, že začlenenie Charty základných práv do Zmluvy o Ústave pre Európu a nadchádzajúce pristúpenie EÚ k Európskemu dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd prinesie podstatné zmeny, ktoré významne posilnia záväzky Únie pri zabezpečovaní aktívnej podpory základných práv vo všetkých oblastiach politiky;
3. zastáva názor, že Európska únia sa stále viac stáva politickým spoločenstvom spoločných hodnôt a ďalej rozširuje svoj pôvodný cieľ, ktorý sa jednoznačne sústredil na trh;
4. zastáva názor, že niektoré ciele Únie, ako rozvoj priestoru slobody, bezpečnosti a spravodlivosti, boj proti diskriminácii, podpora transparentnosti a ochrana údajov, už nemožno oddeliť od podpory základných práv;
5. pripomína potrebu podpory a dodržiavania základných práv a osobných slobôd po rozšírení právomocí Únie a skutočnosť, že nová forma terorizmu ešte zvýšila potrebu zabezpečenia kolektívnej bezpečnosti a že je potrebné dosiahnuť prostredníctvom primeraných politík rovnováhu medzi osobnými slobodami a kolektívnou bezpečnosťou, aby sa tieto ciele stali zlučiteľnými;
6. považuje za dôležité presadzovať hodnoty zdôrazňované v zakladajúcich zmluvách a v novej Ústave;
7. podotýka, že transparentnosť je demokratickým princípom, ktorý má kľúčové postavenie v rámci vzťahov medzi Úniou a jej občanmi, medzi justíciou Spoločenstva a jeho zákonodarstvom, medzi EÚ a jej členskými štátmi, ako aj EÚ a Radou Európy;
8. pripomína, že Európska únia a členské štáty majú spoločné zodpovednosti za ľudské práva, a sú preto povinné dodržiavať ľudské práva a základné slobody v príslušných oblastiach pôsobnosti v súlade so zásadou subsidiarity, zohľadňujúc svoje vyššie uvedené uznesenie z 20. apríla 2004; vyzýva Komisiu na vykonanie krokov, ktoré zabezpečia všetku požadovanú spoluprácu a pomoc ešte pred iniciovaním právnych krokov, s cieľom umožniť členským štátom prekonať problémy, s ktorými sa stretávajú pri uplatňovaní práva Spoločenstva a opatrení Únie; považuje osobitný stupeň transparentnosti za mimoriadne dôležitý v otázke transpozície opatrení Únie, ktoré majú vplyv na základné práva;
Smerom k politike základných práv EÚ
9. víta podpis ústavnej zmluvy, pretože Súdnemu dvoru zabezpečuje úplnú právomoc v oblasti slobody, bezpečnosti a spravodlivosti, pristúpenie k Európskemu dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd (ECHR), začlenenie Charty základných práv do Zmluvy a širšie využívanie spolurozhodovacieho postupu, čím sa posilňuje úloha Európskeho parlamentu;
10. domnieva sa, že uplatňovanie základných práv je cieľom všetkých európskych politík; na tento účel by mali všetky inštitúcie EÚ aktívne podporovať, a teda aj chrániť základné práva a mali by plne zohľadňovať ich cezhraničný význam pri navrhovaní a prijímaní právnych predpisov;
11. považuje za politicky dôležité, aby sa medzi ciele v súvislosti so zjednodušením a reorganizáciou aquis Spoločenstva a Únie začlenil rozmer podpory základných práv; vyzýva na to, aby všetky nové politiky, legislatívne návrhy a programy sprevádzalo vyhodnotenie ich vplyvov v súvislosti so základnými právami; toto vyhodnotenie by malo tvoriť časť odôvodnenia návrhu;
12. víta skutočnosť, že sa zriadila skupina komisárov pre „základné práva, boj proti diskriminácii a rovnaké zaobchádzanie“; vyzýva Komisiu a najmä komisárov zodpovedných za základné práva, aby vypracovali komplexnú a koherentnú stratégiu, ktorá zabezpečí dodržiavanie základných práv vo všetkých oblastiach politiky Únie;
13. zastáva názor, že Súdny dvor zohral rozhodujúcu úlohu pri vytváraní Spoločenstva a Únie ako spoločenstva a únie práva, najmä ako výsledok plodného dialógu medzi národnými a európskymi sudcami v spojení s úlohou poskytovania predbežných výkladov, ktoré Súdnemu dvoru udeľujú Zmluvy; podporuje návrh predložený Európskou radou v programe prijatom v Haagu, ktorého cieľom je posilniť dialóg medzi najvyššími súdmi členských štátov a zastáva názor, že takéto kroky nedokazujú len odhodlanie najvyšších súdov na výmenu skúseností, ale predstavujú aj začiatok európskej verejnej politiky, ktorej základom je spoločný cieľ ochrany základných práv;
14. poukazuje na to, že členské štáty a inštitúcie Únie požívajú osobitné právo postúpiť žalobu súdu v záujme práva a zastáva stanovisko, že Parlament by mal s využitím tohto prostriedku hájiť práva občanov v prípadoch, keď by základné práva mohli byť dotknuté nejakým aktom Komisie;
15. vyslovuje poľutovanie nad skutočnosťou, že v súvislosti s uplatňovaním práva Spoločenstva a Únie sa členské štáty sa čím ďalej tým viac zdráhajú prijať zásadu vzájomného uznávania a tvrdia, že úroveň ochrany základných práv nie je v danom členskom štáte primeraná; upozorňuje v tejto súvislosti na právny prípad Súdneho dvora a vyzýva, aby tak verejné orgány štátov, od ktorých sa vyžaduje poskytnutie podrobných informácií s cieľom odôvodniť ich zdráhanie, ako aj orgány štátov, ktoré vyžadujú tieto informácie, poskytli všetky potrebné vysvetlenia;
Spolupráca s národnými inštitúciami pre ľudské práva a národnými parlamentmi
16. konštatuje, že niektoré členské štáty zriadili národné inštitúcie na ochranu a podporu základných práv, najmä so zreteľom na tzv. parížske zásady OSN; vyzýva členské štáty, aby vykonali príslušné opatrenia a poskytli národným inštitútom a výborom primerané finančné zdroje, zohľadňujúc pritom okrem iného skutočnosť, že jednou z funkcií týchto orgánov je kontrola vládnych politík v oblasti ľudských práv s cieľom zabrániť nedostatkom a navrhnúť zlepšenia, keďže účinnosť nespočíva len v riešení problémov, ale aj v ich predchádzaní;
17. podporuje začatie stáleho dialógu o základných právach s parlamentmi členských štátov;
18. zastáva názor, že prioritou je zhromažďovanie údajov, ako aj metodologická práca umožňujúca ich porovnávanie a analýzu; domnieva sa, že vnútroštátne inštitúcie hrajú v tejto súvislosti kľúčovú úlohu;
19.zostáva presvedčený, že základné práva možno chrániť efektívnejšie, ak si ich samotní občania budú uvedomovať a ak budú žiadať ich ochranu v takom štádiu, v ktorom ešte nie sú potrebné právne kroky, a to prostredníctvom ich zapájania do tvorby a realizácie rozhodnutí; zastáva názor, že s týmto cieľom môže založenie národných inštitútov a výborov pre základné práva umožniť mimovládnym organizáciám, aby zaujali jasnejšie stanoviská a účinnejšie bojovali proti opatreniam a krokom považovaným za nezákonné; opätovne vyjadruje stanovisko, že by mala existovať výmena osvedčených postupov medzi národnými vládnymi a mimovládnymi organizáciami v otázke ľudských práv;
20.zastáva názor, že Komisia by mala venovať pozornosť opakovaným a pokračujúcim porušeniam ľudských práv - najmä občianskych práv ako sú aktívne a pasívne právo na účasť vo volebnom procese - ku ktorým dochádza v niektorých krajinách Únie, ako o nich vo svojej správe informoval komisár pre ľudské práva Rady Európy pán Alvaro Gil-Robles;
Presadzovanie zásady ochrany ľudských práv mimo územia Únie
21. zastáva názor, že všeobecnosť a neoddeliteľnosť základných práv musí Európsku úniu a
jej členské štáty povzbudiť v presadzovaní týchto práv vo vzťahoch s tretími krajinami v súvislosti s uzatváraním dohôd o pristúpení s tretími krajinami a s medzinárodnými organizáciami ako OSN, ktorá začala reformný proces s osobitným dôrazom na ochranu základných práv; zdôrazňuje, že Európska únia by mala ako celok zohrať aktívnu úlohu pri uplatňovaní takejto reformy prostredníctvom posilnenia svojej vonkajšej činnosti v tejto oblasti a príspevkov k vypracovaniu správy OSN o tejto otázke,
22. navrhuje vypracovanie medziinštitucionálneho kódexu správania sa, ktorý by sa prejavil vo väčšej konzistentnosti a spravodlivosti vonkajšej činnosti Únie v oblasti demokratizácie a ľudských práv – tento krok bol schválený už v uznesení z 25. apríla 2002 o úlohe Európskej únie pri podpore ľudských práv a demokratizácie v tretích krajinách
1 Schválené znenia, P5_TA (2002)0204 1 ; je presvedčený, že kódex by mal ako základný prvok všetkých druhov vzájomných dohôd riadiť vzťahy medzi Úniou a viac než 120 krajinami, na ktoré sa v súčasnej dobe vzťahuje demokratická doložka;
23. vyzýva Komisiu, aby spolu s pozíciou o tejto agentúre vypracovala a predložila Parlamentu podrobnú štúdiu o potrebe podobnej štruktúry (vnútri alebo mimo Komisie), ktorá by sa zaoberala poskytovaním relevantných informácií o problematike demokracie a ľudských práv v krajinách, ktoré nepokrýva táto agentúra;
Spolupráca s medzinárodnými inštitúciami pre ľudské práva
24.pripomína významnú úlohu rôznych monitorovacích mechanizmov a inštitúcií Rady Európy pôsobiacich v oblasti ľudských práv; nalieha na inštitúcie EÚ a agentúru, aby stavali na tejto skúsenosti, zohľadňujúc tieto mechanizmy, začlenili ich do postupu práce v sieti a využili normy vytvorené Radou Európy a ostatné dôležité výsledky jej práce; pevne trvá na tom, že táto spolupráca by nemala spôsobiť pokles noriem EÚ;
25. je presvedčený, že by mal byť spracovaný funkčný model spolupráce a že nasledujúci legislatívny návrh Komisie týkajúci sa agentúry by mal obsahovať konkrétne návrhy vrátane jasných vymedzení právomocí agentúry a rôznych iných agentúr a inštitucionalizovaného spojenia medzi Radou Európy a budúcou Agentúrou pre základné práva, aby sa zamedzilo zdvojeniu, agentúre sa poskytli všetky potrebné vstupné údaje a zabezpečila sa jej efektívnosť;
Agentúra ako funkčný nástroj politiky EÚ v oblasti ľudských práv ako celku
26. zdôrazňuje, že zriadenie agentúry by malo prispieť k ďalšiemu zvyšovaniu vzájomnej dôvery medzi členskými štátmi a predstavovať záruku nepretržitého dodržiavania zásad stanovených v článkoch 6 a 7 Zmluvy o Európskej únii a domnieva sa, že agentúra by mala poskytnúť všetky informácie, ktoré sú potrebné na rozvoj legislatívnej činnosti Únie, jej úlohy pozorovateľa a politiky zvyšovania povedomia o základných právach;
27. zastáva názor, že agentúra musí mať silný mandát a právomoc sledovať vývoj uplatňovania Charty základných práv a ľudských práv v rámci Európskej únie a kandidátskych krajín; zdôrazňuje, že by mala pokrývať aj na tretie krajiny v prípade, ak problematika ľudských práv ovplyvňuje Úniu, napríklad ak existuje podozrenie o porušovaní demokratickej doložky;
28. je presvedčený, že Agentúra pre základné práva by mala mať osobitné postavenie medzi agentúrami EÚ; zastáva názor, že agentúra bude mať zvýšenú legitimitu v prípade, ak bude jej riadiace orgány menovať Európsky parlament, ak sa budú zodpovedať Európskemu parlamentu a príslušným parlamentným výborom; je presvedčený, že nezávislosť a dôveryhodnosť agentúry je predpokladom jej správnej spolupráce s európskymi inštitúciami;
29. považuje za nevyhnutné, aby bola agentúra z každého hľadiska úplne nezávislá; preto zdôrazňuje, že by mala mať dostatok personálu a rozpočtových zdrojov, ktoré by jej umožnili plniť jej ambiciózny mandát, mala by zamestnávať vysoko odborný personál s výbornými vedeckými poznatkami a nespochybniteľnou osobnou integritou a dôveryhodnosťou;
30. zastáva názor, že kľúčové orgány agentúry by mali byť zložené z nezávislých vysoko kvalifikovaných odborníkov (s možnosťou účasti členov ústavných súdov) z členských štátov, predstaviteľov na vysokej úrovni inštitúcií EÚ, Rady Európy a medzinárodných mimovládnych organizácií; zdôrazňuje, že jej riaditeľ by mal mať výborné meno v oblasti ľudských práv a mal by ho menovať Európsky parlament;
31. zastáva stanovisko, že väčšina odporúčaní uvedených v tomto uznesení
1 Pozri najmä odseky:
11 - vyhodnotenie vplyvov všetkých legislatívnych a strategických iniciatív EÚ podľa vzoru prístupu k vyhodnoteniu vplyvov, ktorý prijala Komisia dňa 27. apríla 2005;
13 - podpora dialógu a spolupráca medzi najvyššími súdmi;
16, 18 a 19: podpora komisií pre základné práva a rovnoprávnosť ustanovených smernicou č. 2000/43/ES zo strany inštitútov členských štátov, pokiaľ ide o zhromažďovanie údajov;
17: vytvorenie stáleho fóra o problematike základných práv s národnými parlamentmi a vybudovanie EÚ ako priestoru slobody, bezpečnosti a spravodlivosti;
23: financovanie štúdie o vonkajších činiteľoch, ktoré by mohli ovplyvniť politiky EÚ v oblasti ľudských práv, a možná poradná úloha Európskej agentúry pre základné ľudské práva;
24 a 25: štruktúrovaná funkčná spolupráca a synergia s Radou Európy;
49: informačná a komunikačná stratégia inštitúcií EÚ pokiaľ ide o vplyv politík na základné práva;
26, 27, 28, 32, 39, 40, 41, 42, 43, 44, 45, 46, 47, 48, 50: ako možný odkaz na budúce úlohy a pôsobnosť agentúry;
29, 30, 34, 35, 36, 38: pre riadiace orgány a organizačnú štruktúru budúcej agentúry; 1 sa snaží zabezpečiť, aby sa informácie zhromažďovali, analyzovali a spracovávali s ohľadom na vyhodnotenie vplyvu opatrení týkajúcich sa ochrany ľudských práv, keď Spoločenstvo a Únia uplatňujú svoje právomoci; ich cieľom je okrem toho aj zlepšiť organizáciu administratívnych a právnych postupov a zabezpečiť ich právne odôvodnenie najmä v politikách, ktoré sa zaoberajú opatreniami na boj proti diskriminácii (článok 13 Zmluvy o ES), voľným pohybom (článok 18 Zmluvy o ES), azylom (článok 63 Zmluvy o ES), ochranou údajov (článok 286 Zmluvy o ES) a transparentnosťou (článok 255 Zmluvy o ES);
32. v tejto súvislosti zastáva stanovisko, že práve ten akt, ktorý vymedzuje úlohu zhromažďovať informácie, môže tvoriť právny základ pre vytvorenie Agentúry pre základné práva, ktorej úloha doplňuje úlohy inštitúcií v oblastiach diskutovaných v tomto uznesení; mal by sa teda uplatňovať spolurozhodovací postup za účasti Parlamentu a Rady, ktoré rozhodujú na základe kvalifikovanej väčšiny;
33. vyzýva Komisiu, aby podľa článku 192 Zmluvy o ES predložila legislatívny návrh vychádzajúci z horeuvedených údajov, najmä čo sa týka politík, v ktorých je Parlament spolutvorcom právnych predpisov; domnieva sa, že hlavným právnym základom by mal byť článok 13 Zmluvy, ktorý tým, že zabraňuje diskriminácii, slúži na ochranu ľudskej dôstojnosti, ktorá je kľúčovým prvkom každej politiky zaoberajúcej sa základnými právami; ponecháva na Komisiu, aby posúdila, či by v súlade s iniciatívami súvisiacimi so súdnou a policajnou spoluprácou v trestnoprávnych veciach bolo potrebné opatrenie v rámci tretieho piliera, odvolávajúc sa na opatrenie Spoločenstva;
34. zastáva názor, že agentúra by mala pôsobiť ako zastrešujúca organizácia, ktorá by pokryla všetky otázky ľudských práv tak, aby sa zamedzilo existencii rôznych štruktúr vykonávajúcich tú istú prácu;
35. domnieva sa, že agentúra by mala byť zriadená ako mnohovrstevná štruktúra („sieť sietí“), ako špecializovaný orgán s horizontálnou právomocou, v rámci ktorého má každá vrstva svoju funkciu a prispieva k rozvoju kultúry základných práv v Únii; je presvedčený, že agentúra by mala zhromažďovať všetky relevantné informácie, analýzy a skúsenosti z európskych a vnútroštátnych inštitúcií, parlamentov, vlád a orgánov pre ľudské práva, najvyšších/ústavných súdov, mimovládnych organizácií a existujúcich sietí, napríklad zo siete nezávislých odborníkov v oblasti ľudských práv, a osobitne z odborných poznatkov Európskeho strediska pre monitorovanie rasizmu a xenofóbie (EUMC) a jeho informačnej siete RAXEN;
36. vyjadruje názor, že existujúce európske a vnútroštátne inštitúcie pre ľudské práva by mali byť súčasťou „siete sietí“, pričom agentúra by bola nástrojom zabezpečenia kvality a súdržnosti politiky EÚ v oblasti ľudských práv: pre tento účel by mala byť vytvorená mapa európskych, vnútroštátnych inštitúcií a fungujúcich sietí;
37. chápe tento rámec ako príležitosť na vybudovanie účinnej siete spájajúcej existujúce inštitúcie, nástroje a postupy prostredníctvom vytvorenia Agentúry pre základné práva;
38. domnieva sa, že pred vytvorením nových organizácií na ochranu základných práv je treba uvažovať o konsolidácii existujúcich organizácii a o možnosti ich zlúčenia s cieľom zlepšiť ich prevádzku; trvá preto na tom, že budúci inštitút pre rovnosť pohlaví by mal byť súčasťou Agentúry pre základné práva, považovanú za „sieť sietí“ fungujúcu pod vlastným menom a s cieľom uplatniť racionálny, nákladovo efektívny a konzistentný prístup pri vytváraní nových orgánov zaoberajúcich sa základnými právami, by možno mal sídliť na rovnakom mieste;
39. navrhuje, aby sa agentúra skladala z rôznych sektorov zaoberajúcich sa oblasťami, uvedenými v Charte základných práv - ako doplnok k úlohe Európskeho strediska pre monitorovanie rasizmu a xenofóbie (EUMC) bojovať proti rasizmu a xenofóbii - medzi inými slobodou prejavu, zhromažďovania a združovania a myslenia, právom zúčastniť sa za rovnocenných podmienok na volebných procesoch, právom na vzdelanie a slobodu, solidaritou a sociálnymi právami, právami dieťaťa, rovnosťou pohlaví, násilím voči ženám, reprodukčnými právami, obchodovaním s ľuďmi, občianskymi právami a spravodlivosťou, právom na azyl, rómskou otázkou a právami menšín; v prípade, ak už existuje orgán zaoberajúci sa konkrétnou oblasťou v celej Únii, mal by úlohy agentúry v danej oblasti vykonávať špecializovaný inštitút, ktorý by bol vnútornou súčasťou agentúry;
40. konštatuje, že ochrana národnostných menšín v rozšírenej EÚ je významným problémom, a že sa nedosiahne jednoducho len bojom proti xenofóbii a diskriminácii; upozorňuje, že tento komplexný problém sa musí riešiť aj z iného uhla a že otázka ochrany národnostných menšín by mala byť jednou z osobitných úloh agentúry;
41. tvrdí, že pri navrhovaní tohto nového nástroja by sa mala zvláštna pozornosť venovať trom hlavným funkciám, ktoré táto inštitúcia musí plniť (podpora základných práv, sledovanie dodržiavania základných práv a zvýšenie povedomia kľúčových aktérov, členských štátov, inštitúcií EÚ a občanov), aby sa splnili strategické potreby spoločného priestoru slobody, bezpečnosti a spravodlivosti;
42. zastáva názor, že agentúra by vzhľadom na plnenie svojich troch hlavných úloh mala zhromažďovať údaje z jej sietí a analyzovať ich a mala by mať právo predkladať stanoviská a odporúčania Parlamentu, Rade a Komisii;
43. domnieva sa, že ako súčasť svojich úloh by budúca agentúra mala aktívne podporovať politiku ľudských práv dvoma spôsobmi: určiť oblasti, v ktorých by boli legislatívne úpravy najviac vítané a monitorovať uplatňovanie a presadzovanie existujúcich právnych predpisov;
44. zastáva názor, že agentúra by mala v rámci svojej práce na ochrane základných práv
vypracovávať výročnú správu o situácii práv patriacich do oblasti jej činnosti, pričom táto správa by sa predkladala Európskemu parlamentu, Rade a Komisii; ďalej je presvedčený, že agentúra by sa mala priamo zodpovedať Európskemu parlamentu, aby Parlament mohol vypracovávať závery a prijímať odporúčania, a Rade;
45. domnieva sa, že monitorovanie agentúrou bude prínosom, pretože bude poskytovať
horizontálny pohľad na ochranu a podporu základných práv, a preto by malo zahŕňať všetky práva nachádzajúce sa v Charte základných práv a relevantné ustanovenia prvej časti Zmluvy o ústave pre Európu; zastáva názor, že ročný pracovný program agentúry by mohol mať tematické zameranie;
46. zdôrazňuje, že sa nepripravuje základ na vytvorenie orgánu ekvivalentného nástroja s Európskym súdom pre ľudské práva; uvedomuje si, že riešenie jednotlivých prípadov porušovania ľudských práv sa podstatným spôsobom líši od procesu monitorovania politického systému alebo jeho právnych nástrojov, ktoré nemusia byť v súlade so všeobecne uznávanými normami v oblasti ľudských práv;
47. trvá na tom, že agentúra by mala mať vzhľadom na ustanovenia článku 6 a článku 7 Zmluvy o Európskej únii poradnú funkciu, mala by podporovať činnosť Parlamentu a Rady a využívať informácie, vedomosti a odborné poznatky zozbierané z jej sietí;
48. trvá na tom, že agentúra by mala podniknúť konkrétne kroky na nájdenie najlepšieho spôsobu informovania ľudí žijúcich v Európskej únii o základných právach, ktoré majú a vytvorenie kultúry základných práv v rámci EÚ, ktorá by ako jedna z jej základných hodnôt mohla byť úspešne presadzovaná za hranicami Únie;
49. je presvedčený, že je potrebné posilniť informácie a komunikačnú stratégiu, ak sa majú dosiahnuť ciele, ako je podpora základných práv a zvýšenie povedomia o otázkach základných práv (vytváranie kultúry rešpektovania základných práv); verí, že zaradenie predmetu, ktorý by sa zaoberal základnými a ľudskými právami uznanými medzinárodným spoločenstvom, do učebných plánov členských štátov by mohlo napomôcť dosiahnutie týchto cieľov;
50. zastáva názor, že tieto konkrétne kroky by mali zahŕňať opatrenia odborného vzdelávania organizované agentúrou pre osoby pôsobiace v oblasti ľudských práv v Európe, či už predstaviteľov občianskej spoločnosti, alebo odborných organizácií;
51. poveruje predsedu Parlamentu, aby toto uznesenie Európskeho parlamentu postúpil Európskej rade a Komisii, vládam a parlamentom členských štátov, vnútroštátnym orgánom pre ľudské práva, Rade Európy, OBSE a OSN.
DÔVODOVÁ SPRÁVA
The EU context
1 .
In order to understand what the protection of fundamental rights within the European Union (EU) involves today, it is necessary to first decide whether a future agency dealing with the issue should be regarded as an aim or a tool in the process.
Although, in this regard, the European Commission Communication explicitly specifies the aim of creating a Fundamental Rights Agency, the European Parliament should concentrate on undertaking an analysis of the situation to be brought about after the ratification of the Constitutional Treaty; paying special attention to the issue of protecting and promoting fundamental rights.
As this “new legal order” may give another focus to the mission of the European Union, it is essential to examine the consequences of this shift with emphasis, an apparent process of evolution from an economic union to a political community.
The promotion of fundamental rights requires a structured approach to this new context; a clear political will on its whereabouts needs yet to be expressed.
This task will possibly be taken over by the Commission, within the framework of the Group of Commissioners dealing with Fundamental Rights, Anti-Discrimination and Equal Opportunities, chaired by President Barroso.
Nonetheless, it is of utmost importance that the European Council elaborates guidelines in this field as well.
2.
Since 1 May 1999 fundamental rights have been the “foundation” of the European Union, according to Art.
6 p.1 of the Treaty on the European Union (TEU)
As modified by the Amsterdam Treaty which codified the ECJ jurisprudence since the C-29/69 « Stauder » of 12th November 1969 Rec.419)in C-11/70 “Internationale Handelsgesellshaft”, Rec.
1125, C-4/73 “Nold” of 14 th May 1974, rec.
491, C-44/79 “Hauer” rec. p.3727 and C-5/88 “Wachhauf” of 13 th July 1989) .
The problem was (and is) that the existing treaties lack a clear description of these rights as they only refer to the European Charter on Human Rights and Fundamental Freedoms (ECHR) and to the common constitutional traditions of the Member States.
An increase in the 'visibility' of these rights was the mandate given by the European Council to the Convention, which drafted the Charter.
The objective of the second Convention which submitted the Constitution to the Intergovernmental Conference (IGC) was to make such a Charter binding.
Now this objective has been reached and even if this exercise mainly aimed at making rights which were already part of the European Union “acquis” visible, such transparency will be an essential step forward in the relationship between the Union and its citizens, the EU judiciary and the legislature, the EU and its Member States, as well as the EU and the Council of Europe.
3.
The Treaty of Amsterdam defined as an objective for the European Union the creation of an Area of Freedom, Security and Justice.
The Tampere European Council made this aim a priority of the political agenda.
The new Financial Perspectives also reflect this central policy aim.
As a core component of reaching this aim, a balance must be ensured by simultaneously developing the three elements.
Further enhancement of mutual confidence among Member States is still needed.
Above all, the protection and promotion of fundamental rights is an essential precondition to the establishment of the Area of Freedom, Security and Justice.
4.
The Hague programme welcomed the results achieved in accomplishing the objectives of the Tampere European Council: the foundations of a common asylum and immigration policy being established, the harmonization of border controls prepared, police cooperation improved, the basis for judicial cooperation established.
However, coordination and coherence between the external and internal dimensions of Union policies still has to be ensured.
The existing Treaties provide the legal basis for action in this field and will continue to constitute a legal obligation, even if the Constitutional Treaty is not ratified.
5.
Although the Charter is not yet legally binding, it carries a powerful political impact.
The incorporation of the Charter on Fundamental Rights into the Constitutional Treaty and the EU’s future accession to the European Charter on Human Rights and Fundamental Freedoms (ECHR) will in fact create a legal obligation for the Union to ensure that fundamental rights are actively promoted across all policy areas.
The role of national institutions
6.
Empowering and integrating the existing national human rights institutions into the “network of networks” an Agency may be envisaged as a political tool to ensure the quality and coherence of the EU human rights policy.
7.
The national human rights institutions established in almost all Member States with the encouragement of the United Nations can be grouped into three categories: the human rights commissions, the ombudsmen and the specific institutions protecting the rights of a particular vulnerable group.
One of their functions is to systematically review governments' human rights policy to prevent shortcomings and to suggest improvements, since prevention is much easier than detecting problems and finding remedies.
Their responsibility in raising awareness on human rights is also significant.
Identifying cases of maladministration and finding ways of redress is also among their duties, as well as acting as consultants or advisors to the legislative and the executive.
Their role is clearly complementary.
These national institutions focusing on the protection and promotion of human rights are neither judicial, nor law-making; they only have advisory authority.
They see the creation of an Agency as an excellent opportunity to fill the gaps in the present system of protecting human rights within the EU.
8.
It is desirable that a more formalized link be established between these bodies and the Agency.
In this process it is essential to harmonize national assessment procedures.
In the individual Member States, progress and regression have to be equally measured by the existing human rights standards.
No quality compromise should be made with respect to the outcome of the work of the Agency.
9.
The Agency should develop mechanisms that help Member States achieve progress in developing national standards of action on human rights and fundamental freedoms on the basis of the Paris Principles.
At a 1991 UN-sponsored meeting of representatives of national institutions held in Paris, a detailed set of principles on the status of national institutions was developed – these are commonly known as the Paris Principles.
These principles, subsequently endorsed by the UN Commission on Human Rights (Resolution 1992/54 of 3 March 1992) and the UN General Assembly (Resolution 48/134 of 20 December 1993, annex) have become the foundation and reference point for the establishment and operation of national human rights institutions.
Cooperation with international bodies
10.
When looking for ways of enhancing the EU’s international cooperation in this sensitive field, the key words are coordinating initiatives and maximizing synergies.
It is important that legal certainty and coherence is assured in fundamental rights protection all over Europe.
11.
The European Union cannot afford not to take into account the Council of Europe (CoE) achievements in the field of human rights protection and promotion, where the EU lacks sufficient legal basis (the protection of national minorities is one of the best examples of such fields).
However, by no means should we allow for the setting of standards whose inconsistency creates confusion and therefore destroys the credibility of the basic standards.
12.
Exchange of information and data would clearly not be sufficient to ensure meaningful cooperation between the Agency and the Council of Europe.
It is of utmost importance that a functional model of cooperation will be worked out that an institutionalized link is established between the two bodies.
13.
Apart from the Council of Europe, there are several other organizations active in the human rights field, such as the Organisation for Security and Cooperation in Europe (OSCE) and the specialized agencies of the United Nations.
In designing the mandate of the Agency a new reference could be made to these institutions, and there should be a living and structured link developed with civil society as well.
The Agency should be a crossroad, which facilitates contacts between the various stakeholders so that synergies are established.
The Agency on Fundamental Rights
14.
Taking as starting point the general context described above, some reflections will now be made on the future Agency on Fundamental Rights.
As there are three political objectives set in the strategy, there should be three main functions of this new community instrument:
a.
Promotion of fundamental rights
b.
Protection of fundamental rights
c.
Raising awareness between the actors (EU institutions and citizens)
15.
The Agency can be best envisaged as a “network of networks”, a specialized agency with horizontal competencies, applying different tools, utilizing all the relevant experience gathered on the various levels of the field of protecting human rights and fundamental freedoms.
It should act as a focal point for synthesizing all this knowledge.
16.
The Agency should be empowered to give consultancy, opinions, recommendations and do awareness raising through objective and adequate information given to the Commission, Parliament and Council, supporting all the three institutions.
It is essential that the body remains independent, free from the influence of any stakeholders, genuinely autonomous (comprising notions such as independence, responsibility, authority).
There are two main components in ensuring this independence: the Agency has to have a budget that allows for the accomplishments of its ambitious mandate and a management board that encompasses high-level representation from Member States and EU institutions.
These two elements will establish the credibility of the Agency from the very start and provide it with enough authority to be useful and not to be a waste of money.
The budget and staffing has to be appropriate to the task.
17.
As for the dilemma of which rights need to be protected, it is of utmost importance that all rights in the Charter on Fundamental Rights and relevant provisions of the first part of the Constitutional Treaty are covered, but priorities could be established among them.
It is important to allow for some flexibility in setting the priorities: it would be counterproductive to fix them at the start, since the sensitivity of the field might require an occasional altering of focus.
This can be done on the level of settling the work programme of the Agency, perhaps on an annual basis and priorities could be established both in terms of thematic focus and geographical scope.
The latter should primarily concentrate on EU Member States, but also include the accession states, after the signature of the Accession Treaty.
The Agency might be given competence in raising awareness on situations evoking Article 7 of TEU, since the relevant expertise will already be located there.
18.
The expertise of the EUMC (European Monitoring Centre on Racism and Xenophobia) and its RAXEN Network
European Racism and Xenophobia Network, created in 2000 by the EUMC. should be used by maintaining the fight against racism and xenophobia as one of the areas of concern for the Agency.
However, other focuses should be considered as well.
19.
The protection of national minorities upon EU enlargement will constitute a significant issue, and their promotion cannot be assured exclusively through the fight against xenophobia.
This complex problem has to be addressed from different angles as well - therefore a separate sector of the Agency should deal with the question of national minorities based on the experience of existing European and national institutions and networks in this field, such as the European Center for Minority Issues or the COMIR network.
20.
The Agency on Fundamental Rights and the relevant EU policy will be a core element of a future European legal order, therefore its designation cannot be a mere political declaration.
21.
To reflect on the implementation of the existing legislation and to find a balance between the assertion of individual rights and the enhancement of collective security is an extremely sensitive task.
Therefore the Agency should be the centre of the European movement towards better protection of fundamental rights and any existing experience must be used in this process.
The ambition is to place fundamental rights at the heart of all EU policies and measures so that Europe is indeed referred to as a symbol of fundamental rights.
26.4.2005
STANOVISKO Výboru pre zahraničné veci
pre Výbor pre občianske slobody, spravodlivosť a vnútorné veci
k podpore a ochrane základných práv: úloha národných a európskych inštitúcií vrátane Agentúry pre základné práva
( 2005/2007(INI) )
Navrhovateľka: Barónka Nicholson z Winterbourne
NÁVRHY
Výbor pre zahraničné veci žiada Výbor pre občianske slobody, spravodlivosť a vnútorné veci, aby ako gestorský výbor prijal do svojho návrhu uznesenia tieto návrhy:
1. plne podporuje závery Európskej rady z 13. decembra 2003 o potrebe požiadať Komisiu, aby vypracovala konkrétne návrhy na zriadenie Agentúry EÚ pre ľudské práva;
2. odvoláva sa na návrh uznesenia o Výročnej správe o ľudských právach vo svete za rok 2004 a na politiku EÚ v tejto otázke, ktoré prijal Výbor pre zahraničné veci 30. marca 2005;
3. poukazuje na skutočnosť, že podpora a ochrana základných práv na jednej strane a
existencia demokracie a právneho štátu na druhej strane sú neoddeliteľne spojené;
4. vyzýva Komisiu, aby navrhla rozšírenie pôsobnosti tejto agentúry z členských štátov
Európskej únie aj na všetký štáty so štatútom kandidáta;
5. pripomína Komisii, že v čase, keď majú obyvatelia oprávnené obavy o navrhované
rozšírenie spoločenstva hodnôt, na ktorých je Európska únia založená, by bolo
nemysliteľné nezahrnúť tieto krajiny, ako aj proces demokratizácie, do pôsobnosti agentúry, a to aj so zreteľom na vyhlásenia EÚ týkajúce sa významu ľudských práv
a demokracie v oblasti SZBP;
6. domnieva sa, že agentúra by sa mala zaoberať zhromažďovaním, analýzou, monitorovaním a vyhodnocovaním údajov o situácii v oblasti ľudských práv a v súvislosti s týmto
procesom vyhodnocovania reagovať prostredníctvom vhodných návrhov zlepšení na
úrovni EÚ a v prípade potreby na úrovni členských štátov;
7. kladie mimoriadny dôraz na potrebu pravidelného predkladania správ Parlamentu zo strany agentúry;
8. trvá na tom, že agentúra musí mať k dispozícii adekvátne finančné a ľudské zdroje a mala
by mať jasné vzťahy a úzko spolupracovať s ostatnými agentúrami a organizáciami
pôsobiacimi v danej oblasti (napr. s OBSE, OSN a najmä s Radou Európy) a s občianskou
spoločnosťou; zdôrazňuje, že je potrebné venovať pozornosť tomu, aby sa zabránilo
zdvojeniu úloh v prípade týchto agentúr, organizácií a iných sietí odborníkov a tým
poskytnúť trvalú pridanú hodnotu v rámci EÚ.
9. vyzýva Komisiu, aby spolu s pozíciou o tejto agentúre vypracovala a predložila
Parlamentu podrobnú štúdiu o potrebe podobnej štruktúry (vnútri alebo mimo Komisie),
ktorá by sa zaoberala poskytovaním relevantných informácií o problematike demokracie a
ľudských práv v krajinách, ktoré nepokrýva táto agentúra.
POSTUP
Názov
Podpora a ochrana základných práv: úloha národných a európskych inštitúcií vrátane Agentúry pre základné práva
Číslo postupu
2005/2007(INI) ]
Gestorský výbor
LIBE
Výbor požiadaný o stanovisko dátum oznámenia v pléne
AFET
24.2.2005
Navrhovateľka dátum menovania
Barónka Nicholson z Winterbourne 1.2.2005
Prerokovanie vo výbore
31.3.2005
9.4.2005
26.4.2005
Dátum prijatia
26.4.2005
Výsledok záverečného hlasovania
za:
proti:
zdržali sa:
48
6
2
Poslanci prítomní na záverečnom hlasovaní
Angelika Beer, Bastiaan Belder, Monika Beňová, André Brie, Elmar Brok, Philip Claeys, Simon Coveney, Giorgos Dimitrakopoulos, Anna Elzbieta Fotyga, Jas Gawronski, Maciej Marian Giertych, Alfred Gomolka, Anna Ibrisagic, Toomas Hendrik Ilves, Ioannis Kasoulides, Bogdan Klich, Joost Lagendijk, Vytautas Landsbergis, Armin Laschet, Cecilia Malmström, Emilio Menéndez del Valle, Francisco José Millán Mon, Annemie Neyts-Uyttebroeck, Vural Öger, Cem Özdemir, Justas Vincas Paleckis, Tobias Pflüger, João de Deus Pinheiro, Miroslaw Mariusz Piotrowski, Paweł Bartłomiej Piskorski, Michel Rocard, Raül Romeva i Rueda, Libor Rouček, José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra, Jacek Emil Saryusz-Wolski, György Schöpflin, Gitte Seeberg, Ursula Stenzel, István Szent-Iványi, Konrad Szymański, Charles Tannock, Ari Vatanen, Jan Marinus Wiersma, Karl von Wogau, Josef Zieleniec
Náhradníci prítomní na záverečnom hlasovaní
Laima Liucija Andrikienė, Alexandra Dobolyi, ?rpád Duka-Zólyomi, Michael Gahler, Georg Jarzembowski, Jaromír Kohlíček, Alexander Lambsdorff, Erik Meijer, Pasqualina Napoletano, Janusz Onyszkiewicz, Aloyzas Sakalas
Náhradníci (čl. 178 ods. 2) prítomní na záverečnom hlasovaní
21.4.2005
STANOVISKO Výboru pre kultúru a vzdelávanie
pre Výbor pre občianske slobody, spravodlivosť a vnútorné veci
k podpore a ochrane základných práv: úloha národných a Európskych inštitúcií vrátane Európskej agentúry pre základné práva
( 2004/2158(INI) )
Navrhovateľ:
Manolis Mavrommatis
NÁVRHY
Výbor pre kultúru a vzdelávanie žiada Výbor pre občianske slobody, spravodlivosť a vnútorné veci, aby ako gestorský výbor prijal do svojho návrhu uznesenia tieto návrhy:
Agentúra pre základné práva
1. je presvedčená, že je potrebné posilniť informácie a komunikačnú stratégiu, ak sa majú dosiahnuť ciele, ako je podpora základných práv a zvýšenie povedomia o otázkach základných práv (vytváranie kultúry rešpektovania základných práv); verí, že zaradenie predmetu, ktorý by sa zaoberal základnými a ľudskými právami, do učebných plánov členských štátov uznaných medzinárodným spoločenstvom by mohlo napomôcť dosiahnutie týchto cieľov;
2. domnieva sa, že štruktúra navrhovanej agentúry by mala byť v súlade s jej cieľmi a so štruktúrou Charty základných práv; je presvedčená, že konkrétne oddelenia agentúry by mali byť zodpovedné za monitorovanie dodržiavania charty v oblasti vzdelávania (článok 14), rešpektovania kultúrnej, náboženskej a jazykovej rôznorodosti (článok 22), a médií (článok 11);
3. zastáva názor, že spolupráca medzi agentúrou a inými medzinárodnými organizáciami, najmä s Radou Európy, by sa nemala obmedzovať na výmenu informácií, ale mala by nadobudnúť skôr inštitucionálnu formu; domnieva sa, že ratifikácia príslušných nástrojov Rady Európy všetkými členskými štátmi je nevyhnutným predpokladom efektívnej činnosti agentúry;
Podpis a ratifikácia nástrojov Rady Európy
4. víta fakt, že Dohovor Rady Európy o cezhraničnej televízii a protokol, ktorým sa mení a dopĺňa dohovor, nadobudol v Českej republike účinnosť v marci 2004; konštatuje, že dohovor a protokol sú v súčasnosti platné vo všetkých desiatich členských štátoch, ktoré pristúpili k Európskej únii v máji 2004; vyzýva Belgicko, Dánsko a Írsko, aby podpísali a ratifikovali dohovor a protokol; vyzýva Grécko, Luxembursko a Švédsko, aby ratifikovali tieto nástroje;
5. pripomína svoje uznesenie z 20. novembra 2002 a 22. apríla 2004 o koncentrácii médií; vyjadruje obavy z možného ohrozenia slobody a pluralizmu v médiách spôsobeného koncentráciou ich vlastníctva;
6. vyzýva Francúzsko, aby podpísalo Rámcový dohovor Rady Európy o ochrane národnostných menšín; nalieha na Belgicko, Grécko, Lotyšsko, Luxembursko a Holandsko, aby ratifikovali dohovor vzhľadom na dialóg prebiehajúci v ich spoločnostiach a potrebu zvýšenia verejnej informovanosti o účinnom uplatňovaní ustanovení dohovoru v prospech záujmov menšín;
7. vyzýva Belgicko, Estónsko, Grécko, Írsko, Lotyšsko, Litvu a Portugalsko, aby podpísali Európsku chartu regionálnych a menšinových jazykov; nalieha na Českú republiku, Francúzsko, Taliansko, Luxembursko, Maltu a Poľsko, aby ju ratifikovali vzhľadom na dialóg prebiehajúci v ich spoločnostiach a potrebu zvýšenia verejnej informovanosti o účinnom uplatňovaní ustanovení charty v prospech regionálnych jazykov a jazykov menšín;
Vzdelanie
8. nalieha na členské štáty, aby urobili všetko na zabezpečenie účinnej integrácie detí utečencov, žiadateľov o azyl a prisťahovalcov do systémov vzdelávania;
9. vyjadruje znepokojenie nad tým, že ako následok nedostatku vybavenia a praktickej podpory sa ľudia s postihnutím, ktorí by chceli študovať, v mnohých prípadoch nemôžu zapojiť do vzdelávania po skončení povinnej školskej dochádzky a vyššieho vzdelávania; domnieva sa, že táto situácia je v rozpore so slobodami, ktoré ustanovuje článok 14 ods. 1 charty; nalieha na èlenské štáty, aby riešili tento problém;
10. nalieha na členské štáty, aby pokračovali vo svojom úsilí zlepšiť situáciu menšín Rómov a Sinti prostredníctvom opatrení proti diskriminácii v zamestnaní a bývaní, ako aj zohľadnením osobitných požiadaviek na vzdelávanie detí Rómov a Sinti.
POSTUP
Názov
Podpora a ochrana základných práv: úloha národných a Európskych inštitúcií vrátane Európskej agentúry pre základné práva
Referenčné čísla
( 2004/2158(INI) )
Gestorský výbor
LIBE
Výbor(-y) požiadaný(-é) o stanovisko dátum oznámenia v pléne
CULT
28.10.2004
Rozšírená spolupráca
nie
Navrhovateľ
dátum menovania
Manolis Mavrommatis25.11.2004
Prorokovanie vo výbore
14.3.2005
21.4.2005
Dátum prijatia pozmeňujúcich a doplňujúcich návrhov
21.4.2005
Výsledok záverečného hlasovania
za:
proti:
zdržal sa:
31
1
Poslanci prítomní na záverečnom hlasovaní
María Badía i Cutchet, Christopher Beazley, Giovanni Berlinguer, Guy Bono, Marie-Hélène Descamps, Jolanta Dickute, V?ra Flasarov?, Milan Ga?a, Claire Gibault, Vasco Graça Moura, Lissy Gröner, Luis Francisco Herrero-Tejedor, Ruth Hieronymi, Manolis Mavrommatis, Marianne Mikko, Zdzisław Zbigniew Podkański, Miguel Portas, Christa Prets, Karin Resetarits, Nikolaos Sifunakis, Helga Trüpel, Henri Weber, Thomas Wise, Tomáš Zatloukal
Náhradníci prítomní na záverečnom hlasovaní
Ivo Belet, Michael Cramer, András Gyürk, Małgorzata Handzlik, Gyula Hegyi, Ignasi Guardans Cambó, Nina Škottová, Witold Tomczak
Náhradníci (čl. 178 ods. 2) prítomní na záverečnom hlasovaní
20.4.2005
STANOVISKO Výboru pre ústavné veci
pre Výbor pre občianske slobody, spravodlivosť a vnútorné veci
k podpore a ochrane základných práv: úloha národných a európskych orgánov vrátane Agentúry pre základné práva
( 2005/2007(INI) )
Navrhovateľ:
Ignasi Guardans Cambó
NÁVRHY
Výbor pre ústavné veci žiada Výbor pre občianske slobody, spravodlivosť a vnútorné veci, aby ako gestorský výbor prijal do svojho návrhu uznesenia tieto návrhy:
– so zreteľom na uznesenie EP o oznámení Komisie k článku 7 Zmluvy o Európskej únii: Dodržiavanie a podpora hodnôt, na ktorých je založená Únia
Uznesenie Európskeho parlamentu z 20. apríla 2004, P5_TA(2004)0309 , na základe správy Výboru pre ústavné veci (AFCO), spravodajca: Johannes Voggenhuber. ;
1. verí, že súčasné medzinárodné, európske a národné nástroje poskytujú dostatočné prostriedky na ochranu základných práv v rámci EÚ a uznáva skutočnosť, že Európska komisia už skúma všetky návrhy právnych predpisov a všetky návrhy nástrojov pre kompatibilitu s Chartou základných práv v rámci štandardných postupov rozhodovania; poznamenáva však, že rozsiahlejším spoločným využívaním znalostí a skúseností by bolo možné dosiahnuť celkové zlepšenie noriem v rámci EÚ ako celku;
2. chápe tento rámec ako príležitosť na vybudovanie účinnej siete spájajúcej existujúce inštitúcie, nástroje a postupy prostredníctvom Agentúry pre základné práva;
3. zdôrazňuje však v tejto súvislosti, že sa musí za každú cenu zabrániť akémukoľvek zdvojeniu existujúcich inštitúcií, nástrojov a postupov, ako aj akejkoľvek prílišnej byrokratizácii koncepcie ochrany základných práv;
4. zdôrazňuje, že sa nepripravuje základ pre vytvorenie orgánu ekvivalentného s Európskym súdom pre ľudské práva; uvedomuje si, že riešenie jednotlivých prípadov porušovania ľudských práv sa podstatným spôsobom líši od procesu monitorovania politického systému alebo jeho právnych nástrojov, ktoré nemusia byť v súlade so všeobecne uznávanými normami v oblasti ľudských práv;
POSTUP
Názov
Podpora a ochrana základných práv: úloha národných a európskych inštitúcií vrátane Agentúry pre základné práva
Referenčné čísla
( 2005/2007(INI) )
Gestorský výbor
LIBE
Výbor požiadaný o stanovisko
dátum oznámenia v pléne
AFCO24.2.2005
Rozšírená spolupráca
Navrhovateľ
dátum menovania
Ignasi Guardans Cambó
20.1.2005
Prorokovanie vo výbore
14.3.2005
20.4.2005
Dátum prijatia návrhov
20.4.2005
Výsledok konečného hlasovania
za:
proti:
zdržal(i) sa:
11
7
Poslanci prítomní na konečnom hlasovaní
Richard Corbett, Panayiotis Demetriou, Andrew Duff, Maria da Assunção Esteves, Bronislaw Geremek, Ignasi Guardans Cambó, Jo Leinen, Íñigo Méndez de Vigo, Borut Pahor, Rihards Piks, Marie-Line Reynaud, Alexander Stubb, Johannes Voggenhuber
Náhradníci prítomní na konečnom hlasovaní
Pervenche Berès, Mogens N.J. Camre, Antoine Duquesne, Ashley Mote, Georgios Papastamkos, Jacek Protasiewicz, Reinhard Rack, György Schöpflin, Jacques Toubon
Náhradníci (čl. 178 ods. 2) prítomní na záverečnom hlasovaní
POSTUP
Názov
Správa o podpore a ochrane základných práv: úloha národných a európskych inštitúcií, vrátane Agentúry pre základné práva
Referenčné čísla
2005/2007(INI)
Základ v rokovacom poriadku
článok 45
Gestorský výbor dátum oznámenia v pléne
LIBE
24.2.2005
Výbory požiadané o stanovisko dátum oznámenia v pléne
AFCO 24.2.2005
CULT 24.2.2005
AFET
24.2.2005
DEVE
24.2.2005
Bez predloženia stanoviska dátum rozhodnutia
DEVE 16.3.2005
Rozšírená spolupráca dátum oznámenia v pléne
Návrh uznesenia zahrnutý v správe
Spravodajca dátum menovania
Kinga Gál 25.11.2004
Predchádzajúci spravodajca(-ovia)
Prerokovanie vo výbore
1.2.2005
16.3.2005
30.3.2005
Dátum prijatia pozmeňujúcich a doplňujúcich návrhov
26.4.2005
Výsledok záverečného hlasovania
za:
proti:
zdržal(-i) sa:
42
3
1
Poslanci prítomní na záverečnom hlasovaní
Alexander Nuno Alvaro, Edit Bauer, Mario Borghezio, Mihael Brejc, Maria Carlshamre, Michael Cashman, Giusto Catania, Charlotte Cederschiöld, Fausto Correia, Rosa Díez González, Antoine Duquesne, Kinga Gál, Patrick Gaubert, Elly de Groen-Kouwenhoven, Lívia Járóka, Ewa Klamt, Magda Kósáné Kovács, Barbara Kudrycka, Romano Maria La Russa, Henrik Lax, Edith Mastenbroek, Jaime Mayor Oreja, Claude Moraes, Martine Roure, Inger Segelström, Frank Vanhecke, Ioannis Varvitsiotis, Manfred Weber, Tatjana Ždanoka
Náhradníci prítomní na záverečnom hlasovaní
Panayiotis Demetriou, Camiel Eurlings, Jeanine Hennis-Plasschaert, Sophia in 't Veld, Sylvia-Yvonne Kaufmann, Jean Lambert, Antonio Masip Hidalgo, Javier Moreno Sánchez, Vincent Peillon, Herbert Reul, Marie-Line Reynaud, Antonio Tajani, Kyriacos Triantaphyllides, Rainer Wieland
Náhradníci (čl. 178 ods. 2) prítomní na záverečnom hlasovaní
María del Pilar Ayuso González, Véronique Mathieu, Manolis Mavrommatis
Dátum predloženia – A6
11.5.2005
A6-0144/2005
