P6_TA(2005)0208
Podpora a ochrana základných práv
A6-0144/2005
Uznesenie Európskeho parlamentu o podpore a ochrane základných práv: úloha národných a európskych inštitúcií, vrátane Agentúry pre základné práva ( 2005/2007(INI) )
Európsky parlament
, –
so zreteľom na Zmluvu o Ústave pre Európu, ktorú 29. októbra 2004 podpísali hlavy štátov a predsedovia vlád, ktorá ako svoju druhú časť obsahuje Chartu základných práv Európskej únie,
–
so zreteľom na články 6 a 7 Zmluvy o Európskej únii a články I-2 a I-9 Zmluvy o Ústave pre Európu,
–
so zreteľom na článok 13 a článok 192 ods. 2 Zmluvy o založení Európskeho spoločenstva,
–
so zreteľom na rozhodnutia Súdneho dvora Európskych spoločenstiev a Európskeho súdu pre ľudské práva,
–
so zreteľom na oznámenie Komisie "Agentúra pre základné práva - dokument na verejné pripomienkovanie" ( KOM(2004)0693 ),
–
so zreteľom na rozhodnutie predstaviteľov členských štátov zo zasadania Európskej rady v dňoch 12. – 13. decembra 2003 v Bruseli, ktoré zdôrazňuje význam zhromažďovania a analýzy údajov o ľudských právach s cieľom určiť politiku Únie v tejto oblasti, nadviazania na existujúce Európske stredisko pre monitorovanie rasizmu a xenofóbie a rozšírenia jeho mandátu tak, aby sa stalo Agentúrou pre ľudské práva,
–
so zreteľom na výsledok verejného seminára pod názvom "Podpora politiky EÚ v oblasti ľudských práv: od slov k činom alebo ako sa môžu stať práva skutočnosťou?", ktorý sa uskutočnil 25. - 26. apríla 2005 z iniciatívy Výboru pre občianske slobody, spravodlivosť a vnútorné veci,
–
so zreteľom na svoje uznesenie z 20. apríla 2004 o oznámení Komisie týkajúcom sa článku 7 Zmluvy o Európskej únii: Úcta k hodnotám, na ktorých je založená Únia a podpora týchto hodnôt Ú. v.
EÚ C 104 E, 30.4.2004, s.
408.
,
–
so zreteľom na svoje uznesenie z 28. apríla 2005 o výročnej správe o ľudských právach vo svete v roku 2004 a politike EÚ v tejto oblasti
2
Prijaté texty, P6_TA(2005)0150 .
,
–
so zreteľom na články 39 a 45 rokovacieho poriadku,
–
so zreteľom na správu Výboru pre občianske slobody, spravodlivosť a vnútorné veci a stanoviská Výboru pre zahraničné veci, Výboru pre rozvoj a Výboru pre ústavné veci ( A6-0144/2005 ),
Ústavný rámec EÚ ako nový impuls v oblasti základných práv
1.
domnieva sa, že účinná ochrana a podpora základných práv je základom demokracie v Európe a nevyhnutnou podmienkou konsolidácie priestoru slobody, bezpečnosti a spravodlivosti zo strany EÚ;
2.
upozorňuje na skutočnosť, že začlenenie Charty základných práv do Ústavnej zmluvy a nadchádzajúce pristúpenie EÚ k Európskemu dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd (ECHR) prinesie podstatné zmeny, ktoré významne posilnia záväzky EÚ pri zabezpečovaní aktívnej podpory základných práv vo všetkých oblastiach politiky;
3.
domnieva sa, že EÚ sa stále viac stáva politickým spoločenstvom spoločne zdieľaných hodnôt a ďalej rozširuje svoj pôvodný cieľ zameraný jednoznačne na trh;
4.
domnieva sa, že niektoré ciele EÚ, ako rozvoj priestoru slobody, bezpečnosti a spravodlivosti, boj proti diskriminácii, podpora transparentnosti a ochrana údajov, už nemožno oddeliť od podpory základných práv;
5.
pripomína potrebu podpory a dodržiavania základných práv a osobných slobôd po rozšírení právomocí Únie a skutočnosť, že nová forma terorizmu ešte zvýšila potrebu zabezpečenia kolektívnej bezpečnosti; preto zastáva názor, že prostredníctvom primeraných politík je potrebné dosiahnuť rovnováhu medzi osobnými slobodami a kolektívnou bezpečnosťou, aby sa tieto dva ciele stali zlučiteľnými;
6.
domnieva sa, že je dôležité presadzovať hodnoty zdôrazňované v zakladajúcich zmluvách a v novej Ústave;
7.
podotýka, že transparentnosť je demokratickou zásadou, ktorá má kľúčové postavenie vo vzťahoch medzi Úniou a jej občanmi, medzi justíciou Spoločenstva a jeho zákonodarstvom, medzi EÚ a jej členskými štátmi, ako aj EÚ a Radou Európy;
8.
pripomína, že EÚ a členské štáty zdieľajú svoje pôsobenie v oblasti ľudských práv, a sú preto povinné rešpektovať ľudské práva a základné slobody v príslušných oblastiach pôsobnosti v súlade so zásadou subsidiarity, s ohľadom na svoje vyššie uvedené uznesenie z 20. apríla 2004; vyzýva Komisiu, aby vykonala kroky, ktoré zabezpečia požadovanú spoluprácu a pomoc ešte pred iniciovaním právnych krokov, aby bolo členským štátom umožnené prekonať problémy, s ktorými sa stretávajú pri vykonávaní práva Spoločenstva a opatrení Únie; osobitný stupeň transparentnosti považuje za mimoriadne dôležitý v otázke transpozície opatrení Únie, ktoré majú vplyv na základné práva;
Smerom k politike základných práv EÚ
9.
víta podpísanie Ústavnej zmluvy, pretože poskytuje Súdnemu dvoru plnú zodpovednosť za priestor slobody, bezpečnosti a spravodlivosti, pristúpenie k ECHR, začlenenie Charty základných práv do zmluvy a širšie využívanie spolurozhodovacieho postupu, čím sa posilňuje úloha Parlamentu;
10.
domnieva sa, že vykonávanie základných práv je cieľom všetkých európskych politík; na tento účel by mali všetky inštitúcie EÚ aktívne podporovať, a teda aj chrániť, základné práva a pri navrhovaní a prijímaní právnych predpisov by ich mali plne zohľadňovať, ako aj ich cezhraničný význam;
11.
považuje za politicky dôležité, aby sa medzi ciele, ktoré je potrebné sledovať v súvislosti so zjednodušením a reorganizáciou aquis Spoločenstva a Únie, začlenil rozmer podpory základných práv; vyzýva na to, aby všetky nové politiky, legislatívne návrhy a programy sprevádzalo vyhodnotenie ich vplyvov na základné práva; toto vyhodnotenie by malo byť súčasťou odôvodnenia návrhu;
12.
víta skutočnosť, že sa zriadila skupina komisárov pre "základné práva, nediskrimináciu a rovnaké zaobchádzanie"; vyzýva Komisiu a najmä komisárov zodpovedných za základné práva, aby vypracovali komplexnú a koherentnú stratégiu, ktorá zabezpečí dodržiavanie základných práv vo všetkých oblastiach politiky Únie;
13.
zastáva názor, že Súdny dvor zohral rozhodujúcu úlohu pri vytváraní Spoločenstva a Únie ako spoločenstva a únie práva, najmä ako výsledku plodného dialógu medzi národnými a európskymi sudcami v súvislosti s úlohou poskytovania predbežného výkladu, ktorou je Súdny dvor poverený na základe zmluvy; podporuje návrh predložený Európskou radou v programe prijatom v Haagu, ktorého cieľom je posilniť dialóg medzi najvyššími súdmi členských štátov a zastáva názor, že takéto kroky nedokazujú len odhodlanie najvyšších súdov výmieňať si skúsenosti, ale predstavujú aj začiatok európskej verejnej politiky, ktorej základom je spoločný cieľ ochrany základných práv;
14.
poukazuje na to, že členské štáty a inštitúcie Únie majú osobitné právo podať na Súdny dvor žalobu v záujme práva a zastáva stanovisko, že Parlament môže s využitím tohto prostriedku hájiť práva občanov v prípadoch, keď by aktom Únie mohli byť dotknuté základné práva;
15.
vyslovuje poľutovanie nad skutočnosťou, že v súvislosti s vykonávaním práva Spoločenstva a Únie sú členské štáty čím ďalej tým menej ochotné prijať zásadu vzájomného uznávania a tvrdia, že úroveň ochrany základných práv nie je v danom členskom štáte primeraná; upozorňuje v tejto súvislosti na judikatúru Súdneho dvora Spojené veci C-187/01 a C-385/01 Gözütok a Brügge [2003] ECR I-1345.
a vyzýva, aby verejné orgány štátov, od ktorých sa vyžaduje poskytnutie podrobných informácií s cieľom odôvodniť túto ich neochotu, ako aj orgány štátov, ktoré vyžadujú tieto informácie, poskytli všetky potrebné vysvetlenia;
Spolupráca s národnými inštitúciami pre ľudské práva a parlamentmi
16.
konštatuje, že niektoré členské štáty zriadili národné inštitúcie na ochranu a podporu základných práv, najmä so zreteľom na tzv. Parížske zásady OSN; vyzýva členské štáty, aby vykonali príslušné kroky a poskytli národným výborom a inštitútom primerané finančné zdroje, zohľadňujúc pritom okrem iného skutočnosť, že jednou z funkcií týchto subjektov je kontrola vládnych politík v oblasti ľudských práv s cieľom zabrániť nedostatkom a navrhnúť zlepšenia, keďže účinnosť nespočíva len v riešení problémov, ale aj v ich predchádzaní;
17.
podporuje začatie stáleho dialógu o základných právach s parlamentmi členských štátov;
18.
zastáva názor, že prioritou je zhromažďovanie údajov a tiež metodologická práca umožňujúca ich porovnávanie a analýzu; domnieva sa, že národné inštitúcie hrajú v tejto súvislosti kľúčovú úlohu;
19.
zostáva presvedčený, že základné práva možno chrániť efektívnejšie, ak si ich samotní občania budú uvedomovať a ak budú žiadať ich ochranu v takom štádiu, v ktorom ešte nie sú potrebné právne kroky, a to prostredníctvom zapájania občanov do tvorby a realizácie rozhodnutí; zastáva názor, že s týmto cieľom môže zriadenie národných inštitútov a výborov pre základné práva umožniť mimovládnym organizáciám, aby zaujali jasnejšie stanoviská a účinnejšie sa zameriavali na kroky a opatrenia považované za nezákonné; opätovne vyjadruje svoje stanovisko, že by mala existovať výmena osvedčených postupov medzi národnými vládnymi a mimovládnymi organizáciami v otázke ľudských práv;
20.
domnieva sa, že Komisia by mala venovať pozornosť opakovanému a pokračujúcemu porušovaniu ľudských práv - najmä občianskych práv, ako sú aktívne a pasívne právo zúčastniť sa volebného procesu - ku ktorému dochádza v niektorých členských štátoch, ako o ňom vo svojej správe informoval komisár pre ľudské práva Rady Európy pán Alvaro Gil-Robles;
Presadzovanie zásady ochrany ľudských práv mimo územia Únie
21.
zastáva názor, že všeobecnosť a neoddeliteľnosť základných práv musí povzbudiť EÚ a jej členské štáty k presadzovaniu týchto práv vo vzťahoch s tretími krajinami, a to nie len v súvislosti s uzatváraním dohôd o pristúpení s tretími krajinami a s medzinárodnými organizáciami ako je OSN, ktoré začali reformný proces s osobitným dôrazom na ochranu základných práv; zdôrazňuje, že EÚ by mala ako celok zohrať aktívnu úlohu pri vykonávaní takejto reformy prostredníctvom ďalšieho posilnenia svojej vonkajšej činnosti v tejto oblasti a príspevkov k vypracovaniu správy OSN o tejto otázke;
22.
navrhuje vypracovanie medziinštitucionálneho kódexu správania sa, ktorý by poskytoval väčšiu koherenciu a spravodlivosť vonkajšej činnosti Únie v oblasti demokratizácie a ľudských práv – tento krok bol schválený už v uznesení z 25. apríla 2002 o oznámení Komisie Rade a Európskemu parlamentu o úlohe Európskej únie pri podpore ľudských práv a demokratizácie v tretích krajinách
1
Ú. v.
EÚ C 131 E, 5.6.2003, s.
147.
; je presvedčený, že kódex by mal ako základný prvok všetkých druhov záväzných dohôd regulovať vzťahy medzi Úniou a viac než 120 krajinami, na ktoré sa v súčasnej dobe vzťahuje demokratická doložka;
23.
vyzýva Komisiu, aby spolu so svojou pozíciou o tejto agentúre vypracovala a predložila Parlamentu podrobnú štúdiu o potrebe podobnej štruktúry (v rámci alebo mimo Komisie), ktorá by sa zaoberala poskytovaním relevantných informácií o znepokojivých skutočnostiach týkajúcich sa ľudských práv a demokracie v krajinách, ktoré táto agentúra nepokrýva;
Spolupráca s medzinárodnými organizáciami pre ľudské práva
24.
pripomína významnú úlohu rôznych monitorovacích mechanizmov a inštitúcií Rady Európy pôsobiacich v oblasti ľudských práv; nalieha na inštitúcie EÚ a agentúru, aby vychádzali z tejto skúsenosti, zohľadňujúc tieto mechanizmy, začlenili ich do postupu práce v rámci siete a využili normy vytvorené Radou Európy a ostatné dôležité výsledky jej práce; pevne trvá na tom, že táto spolupráca by nemala znížiť normy EÚ;
25.
je presvedčený, že by mal byť vypracovaný funkčný model spolupráce a že nasledujúci legislatívny návrh Komisie týkajúci sa agentúry by mal obsahovať konkrétne návrhy vrátane jasných vymedzení právomocí agentúry a rôznych iných agentúr a inštitucionalizovaného spojenia medzi Radou Európy a budúcou Agentúrou pre základné práva, aby sa zamedzilo duplicite a aby sa agentúre poskytli všetky potrebné vstupné údaje a zabezpečila sa jej efektívnosť;
Agentúra ako funkčný nástroj politiky EÚ v oblasti ľudských práv ako celku
26.
poukazuje na to, že zriadenie agentúry by malo prispieť k ďalšiemu zvyšovaniu vzájomnej dôvery medzi členskými štátmi a predstavovať záruku nepretržitého dodržiavania zásad stanovených v článkoch 6 a 7 Zmluvy o EÚ a domnieva sa, že agentúra by mala poskytnúť všetky informácie, ktoré sú potrebné na rozvoj zákonodarnej činnosti Únie, jej úlohy pozorovateľa a politiky zvyšovania povedomia o základných právach;
27.
zastáva názor, že agentúra musí mať silný mandát a právomoci sledovať vývoj vykonávania Charty základných práv a ľudských práv v rámci EÚ a pristupujúcich krajín; zdôrazňuje, že agentúra by mala pokrývať aj tretie krajiny v prípade, ak sú zúčastnené na záležitostiach z oblasti ľudských práv, ktoré ovplyvňujú Úniu, napríklad v prípade, ak existuje podozrenie z porušovania demokratickej doložky;
28.
je presvedčený, že Agentúra pre základné práva by mala mať osobitné postavenie medzi agentúrami EÚ; zastáva názor, že legitimita agentúry sa zvýši v prípade, ak bude jej riadiace orgány menovať Parlament a ak sa mu budú zodpovedať a budú podávať informácie príslušným parlamentným výborom; je presvedčený, že nezávislosť a dôveryhodnosť agentúry je predpokladom jej správnej spolupráce s európskymi inštitúciami;
29.
považuje za nevyhnutné, aby bola agentúra z každého hľadiska úplne nezávislá; preto zdôrazňuje, že by mala mať dostatok personálu a rozpočtových zdrojov, ktoré by jej umožnili plniť jej ambiciózny mandát, a mala by zamestnávať vysoko odborný personál s vedeckými poznatkami, osobnou dôveryhodnosťou a ktorý bude bezúhonný;
30.
zastáva názor, že kľúčové orgány agentúry by mali byť zložené z nezávislých vysoko kvalifikovaných odborníkov (s možnosťou účasti členov ústavných súdov) z členských štátov a predstaviteľov na vysokej úrovni inštitúcií EÚ, Rady Európy a medzinárodných mimovládnych organizácií; zdôrazňuje, že jej riaditeľ by mal mať výbornú povesť v oblasti ľudských práv a mal by ho menovať Parlament;
31.
zastáva názor, že cieľom väčšiny odporúčaní uvedených v tomto uznesení, ako sú odporúčania uvedené v nasledujúcich odsekoch:
-
11: hodnotenie vplyvu každej legislatívnej a strategickej iniciatívy EÚ podľa vzoru prístupu k hodnoteniu vplyvu, ktorý prijala Komisia dňa 27. apríla 2005,
-
13: podpora dialógu a spolupráce najvyšších súdov,
-
16, 18 a 19: podpora inštitútov pre základné práva a komisií pre rovnosť zriadených v členských štátoch na základe smernice 2000/43/ES, pokiaľ ide o zber údajov,
-
17: zriadenie stáleho fóra s národnými parlamentmi o problematike základných práv a vytvorení EÚ ako priestoru slobody, bezpečnosti a spravodlivosti,
-
23: financovanie štúdie o vonkajších faktoroch, ktoré by mohli ovplyvniť politiku EÚ ohľadom ľudských práv a možná poradná úloha, ktorú by zohrávala Európska agentúra pre základné práva,
-
24 a 25: štruktúrovaná funkčná spolupráca a synergia s Radou Európy,
-
49: informačná a komunikačná stratégia inštitúcií EÚ, pokiaľ ide o vplyv politík EÚ na základné práva,
-
26, 27, 28, 32, 39, 40, 41, 42, 43, 44, 45, 46, 47, 48, 50: ako možný odkaz na budúce úlohy a pôsobnosť agentúry,
-
29, 30, 34, 35, 36, 38: pre riadiace orgány a organizačnú štruktúru budúcej agentúry,
je zaručiť zber, analýzu a spracovanie údajov s ohľadom na hodnotenie vplyvu opatrení na ochranu ľudských práv v prípadoch, keď Spoločenstvo a Únia vykonávajú svoje právomoci; ich cieľom je okrem toho aj zlepšiť organizáciu administratívnych a legislatívnych postupov a nájsť ich právne odôvodnenie, najmä v politikách, ktoré sa zaoberajú opatreniami na potláčanie diskriminácie (článok 13 Zmluvy o ES), voľným pohybom (článok 18 Zmluvy o ES), azylom (článok 63 Zmluvy o ES), súdnou spoluprácou v občianskoprávnych veciach (článok 65 Zmluvy o ES), ochranou údajov (článok 286 Zmluvy o ES) a transparentnosťou (článok 255 Zmluvy o ES);
32.
v tejto súvislosti zastáva stanovisko, že práve ten akt, ktorý vymedzuje úlohu zhromažďovať informácie, môže tvoriť právny základ pre zriadenie Agentúry pre základné práva, ktorej úloha doplňuje úlohy inštitúcií v oblastiach, ktorými sa zaoberá toto uznesenie; mal by sa teda uplatňovať spolurozhodovací postup, ktorého sa zúčastňuje Parlament, a v ktorom Rady rozhoduje na základe kvalifikovanej väčšiny;
33.
vyzýva Komisiu, aby podľa článku 192 Zmluvy o ES predložila legislatívny návrh vychádzajúci z vyššie uvedených údajov; návrh by sa mal týkať najmä politík, v ktorých je Parlament spoluzákonodarcom; s ohľadom na judikatúru Súdneho dvora by v prípadoch s viacerými právnymi základmi mal byť hlavným (ale nie jediným) právnym základnom článok 13 Zmluvy o ES, ktorý tým, že zabraňuje diskriminácii, slúži na ochranu ľudskej dôstojnosti, ktorá je kľúčovým prvkom každej politiky zaoberajúcej sa základnými právami; ponecháva na Komisiu, aby posúdila, či by bolo v súlade s iniciatívami súvisiacimi so súdnou a policajnou spoluprácou v trestných veciach potrebné opatrenie v rámci tretieho piliera, odvolávajúc sa na opatrenie Spoločenstva;
34.
zastáva názor, že agentúra by mala pôsobiť ako zastrešujúca organizácia, ktorá by pokryla všetky otázky ľudských práv tak, aby sa zamedzilo existencii rôznych štruktúr vykonávajúcich tú istú prácu;
35.
domnieva sa, že agentúra by mala byť zriadená ako mnohoúrovňová štruktúra ("sieť sietí"), ako špecializovaný orgán s horizontálnou právomocou, v rámci ktorého má každá úroveň svoju úlohu a prispieva k rozvoju kultúry základných práv v Únii; je presvedčený, že agentúra by mala zhromažďovať všetky relevantné informácie, analýzy a skúsenosti z európskych a národných inštitúcií, parlamentov, vlád a orgánov pre ľudské práva, najvyšších/ústavných súdov, mimovládnych organizácií a existujúcich sietí, napríklad zo siete nezávislých odborníkov v oblasti ľudských práv, a osobitne z odborných poznatkov Európskeho strediska pre monitorovanie rasizmu a xenofóbie (EUMC) a jeho informačnej siete RAXEN;
36.
vyjadruje svoj názor, že existujúce európske a národné inštitúcie pre ľudské práva by mali byť súčasťou "siete sietí", pričom agentúra by bola nástrojom zabezpečenia kvality a koherencie politiky EÚ v oblasti ľudských práv: pre tento účel by mala byť vytvorená mapa európskych, národných inštitúcií a fungujúcich sietí;
37.
považuje tento rámec za príležitosť vybudovať účinnú sieť spájajúcu existujúce inštitúcie, nástroje a postupy prostredníctvom zriadenia Agentúry pre základné práva;
38.
domnieva sa, že pred vytvorením nových organizácií na ochranu základných práv je treba uvažovať o konsolidácii existujúcich organizácii a o možnosti ich zlúčenia alebo splynutia s cieľom zlepšiť ich prevádzku; trvá preto na tom, že budúci inštitút pre rovnosť pohlaví by mal byť súčasťou Agentúry pre základné práva, považovanú za "sieť sietí", mal by fungovať pod svojím vlastným menom a mohol by mať sídlo na rovnakom mieste, s cieľom uplatniť racionálny, nákladovo efektívny a konzistentný prístup pri vytváraní nových subjektov zaoberajúcich sa základnými právami;
39.
navrhuje, aby bola agentúra štruktúrovaná podľa oblastí uvedených v Charte základných práv - ako doplnok k úlohe EUMC bojovať proti rasizmu a xenofóbii - t.j. okrem iného sloboda prejavu, zhromažďovania a združovania a myslenia, právo zúčastniť sa za rovnocenných podmienok na volebnom procese, právo na vzdelanie a slobodu, solidarita a sociálne práva, práva dieťaťa, rovnosť pohlaví, násilie voči ženám, obchodovanie s ľuďmi, občianske práva a spravodlivosť, právo na azyl, rómska otázka a práva menšín a dodržiavanie kultúrnej, náboženskej a jazykovej rôznorodosti; v prípade, ak už existuje orgán zaoberajúci sa konkrétnou oblasťou v celej Únii, mal by úlohy agentúry v danej oblasti vykonávať špecializovaný inštitút, ktorý by bol súčasťou agentúry;
40.
poznamenáva, že ochrana národnostných menšín v rozšírenej EÚ je významným problémom, a že sa nedosiahne jednoducho len bojom proti xenofóbii a diskriminácii; poukazuje na to, že tento komplexný problém sa musí riešiť aj z iných uhlov a že otázka ochrany etnických a národnostných menšín by mala byť jednou z osobitných úloh agentúry;
41.
tvrdí, že pri navrhovaní tohto nového nástroja by sa mala zvláštna pozornosť venovať trom hlavným úlohám, ktoré musí táto inštitúcia plniť (podpora základných práv, monitorovanie dodržiavania základných práv a zvýšenie povedomia kľúčových aktérov, a to členských štátov, inštitúcií EÚ a občanov), aby sa splnili strategické potreby spoločného priestoru slobody, bezpečnosti a spravodlivosti;
42.
zastáva názor, že agentúra by vzhľadom na plnenie svojich troch hlavných úloh mala zhromažďovať údaje z jej sietí a analyzovať ich a mala by mať právo predkladať stanoviská a odporúčania Parlamentu, Rade a Komisii;
43.
domnieva sa, že ako súčasť svojej úlohy podporovať základné práva, by budúca agentúra mala aktívne podporovať politiku ľudských práv dvoma spôsobmi: určiť oblasti, v ktorých by boli legislatívne úpravy najviac vítané a monitorovať vykonávanie a presadzovanie existujúcich právnych predpisov;
44.
domnieva sa, že agentúra by mala v rámci svojej práce na ochrane základných práv vypracovávať výročnú správu o situácii práv patriacich do oblasti jej činnosti, pričom táto správa by sa predkladala Parlamentu, Rade a Komisii; ďalej je presvedčený, že agentúra, bez toho, aby mala súdne právomoci, by sa mala priamo a prednostne zodpovedať Parlamentu, aby Parlament mohol vypracovávať závery a prijímať odporúčania, a Rade;
45.
domnieva sa, že monitorovanie zo strany agentúry bude prínosom, pretože bude poskytovať horizontálny pohľad na ochranu a podporu základných práv, a preto by malo zameriavať na všetky práva nachádzajúce sa v Charte základných práv a príslušné ustanovenia prvej časti Zmluvy o Ústave pre Európu; zastáva názor, že ročný pracovný program agentúry by mohol mať tematické zameranie;
46.
zdôrazňuje, že sa nepripravuje základ na vytvorenie subjektu, ktorý by bol niečím takým ako súd EÚ pre ľudské práva; uvedomuje si, že riešenie jednotlivých prípadov porušovania ľudských práv sa podstatným spôsobom líši od procesu monitorovania politického systému alebo jeho právnych nástrojov, ktoré nemusia byť v súlade so všeobecne uznávanými normami v oblasti ľudských práv;
47.
trvá na tom, že agentúra by mala mať vzhľadom na ustanovenia článkov 6 a 7 Zmluvy o EÚ poradnú a konzultačnú funkciu, mala by podporovať činnosť Parlamentu a Rady a využívať informácie, vedomosti a poznatky získané zo svojich sietí;
48.
trvá na tom, že agentúra by mala podniknúť konkrétne kroky na nájdenie najlepšieho spôsobu informovania ľudí žijúcich v EÚ o ich základných právach a vytvorenie kultúry základných práv v rámci EÚ, ktorá by ako jedna z jej základných hodnôt mohla byť úspešne presadzovaná za hranicami Únie;
49.
je presvedčený, že je potrebné posilniť informácie a komunikačnú stratégiu, ak sa majú dosiahnuť ciele, ako je podpora základných práv a zvýšenie povedomia o otázkach základných práv (vytváranie kultúry dodržiavania základných práv); verí, že zaradenie predmetu, ktorý by sa zaoberal základnými a ľudskými právami uznanými medzinárodným spoločenstvom, do učebných plánov v členských štátoch by mohlo napomôcť dosiahnutiu týchto cieľov;
50.
zastáva názor, že tieto konkrétne kroky by mali zahŕňať opatrenia odbornej prípravy organizované agentúrou pre osoby pôsobiace v oblasti ľudských práv v Európe, či už predstaviteľov občianskej spoločnosti alebo odborných organizácií;
51.
poveruje svojho predsedu, aby toto uznesenie postúpil Európskej rade, Rade a Komisii, vládam a parlamentom členských štátov, národným subjektom pre ľudské práva, Rade Európy, OBSE a OSN.
