WikiLeaks: Prínos alebo hrozba?
Informácie
2011-02-01 - 19:59
Poslanci Christian Engström (hore) a Eduard Kukan (dole) Na ich stránkach bolo od roku 2006 zverejnených viac ako milión dovtedy utajovaných dokumentov vrátane citlivých diplomatických depeší.
Kontroverzné WikiLeaks sa pre mnohých stali synonymom otvorenosti a demokratickej kontroly, ďalší ich považujú za závažnú hrozbu pre spoločnosť.
Prispelo zverejnenie tajných informácií k posilneniu liberálnej demokracie?
A aký budú mať WikiLeaks vplyv na diplomaciu a jej fungovanie v budúcnosti?
Zhovárali sme sa so švédskym poslancom skupiny zelených, členom tzv. Pirátskej strany Christianom Engströmom a slovenským poslancom zo skupiny ľudovcov, dlhoročným diplomatom Eduardom Kukanom.
Pán Engström, Pirátska strana poskytla minulý rok svoj server k dispozícii portálu WikiLeaks, aby mohol naďalej prevádzkovať svoju činnosť, a to bez nároku na odmenu.
Zdá sa, že WikiLeaks nepovažujete za nebezpečné.
Prečo?
Ch.
E.: Naopak, považujeme ich za nebezpečné, zvlášť pre skorumpované režimy, ktoré majú čo skrývať.
A práve to sa nám na nich páči.
Otvorenosť považujeme za veľmi dôležitý prvok demokratickej vlády.
Nesmieme zabúdať, že snaha zakrývať veci je dnes všadeprítomná.
Dokonca aj demokraticky zvolené vlády, ako napríklad v USA, majú záujem ukrývať pred verejnosťou isté informácie.
Informácie, ktoré sú veľmi dôležité.
Takže áno, WikiLeaks sú nebezpečné pre všetkých mocných, ktorí majú čo skrývať.
Pán Kukan, predseda Európskej komisie, José Manuel Barroso tvrdí, že zverejňovanie informácii portálom WikiLeaks nie je vždy vo verejnom záujme.
Podľa jeho názoru by sa isté informácie nemali dostať na verejnosť.
Aký je Váš názor?
E. K.: Som zástancom slobodného prístupu k informáciám, ktorý považujem za dôležitú súčasť moderného demokratického systému.
Dopady aktivít WikiLeaks sú však do istej miery škodlivé.
Všetci sme len ľudia a za našimi činmi sa vždy niečo skrýva.
Nie som presvedčený, že pohnútky, ktoré viedli WikiLeaks k zverejneniu daných informácií boli iba vznešené.
Strávil som mnoho času v diplomatickej službe a som presvedčený, že isté informácie by nemali byť publikované, že by nemali byť prístupné každému.
Nie preto, že by verejnosť nemala právo byť informovaná, ale preto, že niektoré veci, na ktorých pracujete, si vyžadujú diskrétnosť.
V istých chvíľach potrebujete budovať medzi partnermi dôveru, potrebujete si navzájom veriť.
Keď spolu diplomati rokujú, či už o budúcom usporiadaní vzťahov medzi ich krajinami, alebo krokoch, ktoré spolu podniknú, publikovanie materiálov môže celý proces ohroziť.
Môže to zničiť všetko to dobré, čo by sa malo rokovaniami dosiahnuť.
Častým argumentom podporovateľov WikiLeaks je, že väčšia otvorenosť má blahodarný vplyv na demokraciu.
Veríte, že WikiLeaks celosvetovo prispeli k rozšíreniu a posilneniu demokracie?
Ch.
E.: Do značnej miery áno, nakoľko otvorenosť je základom demokracie.
Aký má zmysel umožniť ľuďom hlasovať vo voľbách, ak nemajú žiadne informácie o tom, čo robí ich vláda alebo opozícia.
Cieľom demokracie musia byť informovaní občania, ktorí robia rozhodnutia na základe dostupných informácií.
Širším cieľom WikiLeaks je, aby všetky vlády pochopili, že sa im nepodarí zatajovať alebo klamať.
Nepriamym dôsledkom WikiLeaks je, že vlády sa stanú otvorenejšími a čestnejšími.
E. K.: Nuž, rád by som Vám poskytol jednoznačnú odpoveď tak, aby ste ma nemohli obviniť z diplomatických piruet, avšak niekedy takáto odpoveď neexistuje.
Priznávam, že do istej miery môže mať zverejnenie dokumentov aj určité pozitívne stránky.
V krajinách s diktátorskými režimami je tento pozitívny vplyv badateľnejší a intenzívnejší.
Neodsudzujem teda všetko, čo sa dostalo na verejnosť.
Mala by ale existovať hranica medzi tým, čo môže byť zverejnené s cieľom podporiť slobodný prístup k informáciám pre každého, a čo by sa na verejnosť dostať nemalo, aby nezničilo diskrétny osobný vzťah medzi politikmi a štátnikmi.
Kto by mal rozhodnúť o tom, ktoré informácie môžu byť zverejnené?
Mali by to byť ľudia z prostredia WikiLeaks, vysokopostavení politici a diplomati, alebo by sme o tom mali rozhodnúť všetci v referende?
Ch.
E.: Určite by to nemali byť ľudia z WikiLeaks a oni by povedali to isté.
To čo podľa ich, ako aj podľa môjho názoru potrebujeme, je omnoho viac stránok, kde by bolo možné bez obáv zverejniť tajné materiály.
Ak by totiž existovala len jedna takáto stránka, tak práve ľudia stojaci za ňou by boli tí, ktorí by mali moc a práve na nich by sme si museli dávať pozor.
Ak však bude existovať viacero stránok, tak tento problém nehrozí.
E. K.: Ľudia stojaci za stránkou WikiLeaks by mali mať schopnosť odhadnúť, čo sa môže zverejniť a čo musí ostať utajené.
Kritéria by však mali veľmi precízne zadefinovať politickí lídri.
Nemyslím si, že je to dobrá téma na referendum.
Politici niekedy prichádzajú s nápadmi, ku ktorým sa ľudia zo začiatku stavajú odmietavo, pretože im nie celkom rozumejú.
História však nakoniec dá mnohokrát za pravdu práve týmto politikom.
Aký dopad budú mať WikiLeaks na štruktúru medzinárodných vzťahov v budúcnosti a ako ovplyvnia spôsob, ktorým diplomati navzájom komunikujú?
Ch.
E.: Realita sa jednoducho zmenila.
Všetky vlády, všetky veľvyslanectvá a každý, kto je pri moci, si bude musieť uvedomiť, že snaha utajiť niektoré skutočnosti je v súčasnosti s oveľa väčšou pravdepodobnosťou odsúdená na neúspech.
Myslím si však, že tak je to správne, najmä pokiaľ ide o vzťahy s inými krajinami.
To, čo chceme, je otvorenosť.
Otvorenosť je predpokladom dôvery a znižuje riziká.
Keď si veľkí hráči nie sú istí, čo druhá strana plánuje, zvyknú byť podozrievavejší.
Takáto bola logika počas Studenej vojny.
Takže vo všeobecnosti, otvorenosť napomôže v dlhodobom horizonte znížiť napätie v medzinárodných vzťahoch a my sa staneme svedkami lepšieho a stabilnejšieho sveta.
E. K.: Podľa môjho názoru budú mať tieto udalosti negatívny dopad na proces diplomatických rokovaní v budúcnosti.
Tí, ktorých zverejnené diplomatické depeše spomínali menovite, si budú uvedomovať riziká a budú omnoho opatrnejší a menej otvorení.
A to je zlé.
To je jedna zo spôsobených škôd, ktoré som spomínal.
Všetci tí, ktorí boli v týchto dokumentoch spomenutí, si budú dávať omnoho väčší pozor na to, čo povedia.
Takže súhlasím s tými, ktorí hovoria, že diplomatický a politický život po WikiLeaks nebude už nikdy taký, ako doteraz.
Dvaja poslanci
CHRISTIAN ENGSTRÖM
(narodený v roku 1960, Švédske kráľovstvo)
Počítačový programátor, aktivista a politik
Účastník kampane proti smernici o softvérovom patente
Bývalý člen švédskej Liberálnej ľudovej strany,
od roku 2006 je členom Pirátskej strany
Poslanec Európskeho parlamentu, skupina Zelení/EFA
(od roku 2009)
EDUARD KUKAN
(narodený v roku 1939, Slovenská republika)
Dlhoročný diplomat
(1964 - 1994)
Osobitný predstaviteľ generálneho tajomníka OSN pre Balkán
(1999 - 2001)
Minister zahraničných vecí SR
(1994, 1998-2006)
Poslanec Európskeho parlamentu, skupina EĽS
(od roku 2009)
20110131STO12842 Profil poslanca: Christian Engström (Greens/EFA, SE) Profil poslanca: Eduard Kukan (EPP, SK) Barroso pod "paľbou" otázok kvôli WikiLeaks Európa výrazne podceňuje silu mafie, tvrdí taliansky spisovateľ Kultúra?
Nový nástroj diplomacie na podporu liberálno-demokratických hodnôt
SK
1
PHOTO
20110127PHT12602.jpg
SK
2
LINK
/members/public/yourMep/view.do?name=engstrom&partNumber=1&language=SK&id=96676
SK
3
LINK
/members/public/yourMep/view.do?name=kukan&partNumber=1&language=SK&id=96651
-//EP//TEXT IM-PRESS 20101203FCS06328 0 NOT XML V0//SK
-//EP//TEXT IM-PRESS 20101209STO08348 0 NOT XML V0//SK
-//EP//TEXT IM-PRESS 20101203STO05908 0 NOT XML V0//SK
-//EP//DTD IM-PRESS 20050901 STO DOC XML V0//EN
-//EP//STYLESHEET IM-PRESS 20050901 STO DOC XML V0//EN
