A7-0229/2011
16.6.2011
SPRÁVA
o odporúčaní Rady o vymenovaní prezidenta Európskej centrálnej banky
(10057/2011 – C7‑0134/2011 – 2011/0804(NLE))
Výbor pre hospodárske a menové veci
Spravodajkyňa:
Sharon Bowles
PE 465.051v02-00
OBSAH
NÁVRH ROZHODNUTIA EURÓPSKEHO PARLAMENTU
Príloha: ŽIVOTOPIS MARIA DRAGHIHO
PRÍLOHA 2: odpovede MARIA DRAGHIHO na dotazník
VÝSLEDOK ZÁVEREČNÉHO HLASOVANIA VO VÝBORE
NÁVRH ROZHODNUTIA EURÓPSKEHO PARLAMENTU
o odporúčaní Rady o vymenovaní prezidenta Európskej centrálnej banky
(10057/2011 – C7‑0134/2011 – 2011/0804(NLE) )
(Konzultácia)
Európsky parlament ,
– so zreteľom na odporúčanie Rady zo 16. júna 2011 (10057/2011)
Zatiaľ neuverejnené v úradnom vestníku. ,
– so zreteľom na článok 112 ods. 2 písm. b) Zmluvy o ES, v súlade s ktorým Rada konzultovala s Európskym parlamentom ( C7-0134/2011 ),
– so zreteľom na článok 109 rokovacieho poriadku,
– so zreteľom na správu Výboru pre hospodárske a menové veci ( A7-0229/2011 ),
A . keďže formou listu z 20. mája 2011 Európska rada konzultovala s Európskym parlamentom vymenovanie Maria Draghiho za prezidenta Európskej centrálnej banky na funkčné obdobie ôsmich rokov s účinnosťou od 1. novembra 2011,
B. keďže Výbor EP pre hospodárske a menové veci následne pristúpil k posúdeniu poverovacích listín kandidáta, najmä so zreteľom na požiadavky ustanovené v článku 283 ods. 2 druhom pododseku Zmluvy o fungovaní Európskej únie (ZFEÚ) a vzhľadom na potrebu úplnej nezávislosti Európskej centrálnej banky podľa článku 130 ZFEÚ, a keďže v priebehu tohto posudzovania bol výboru doručený životopis kandidáta, ako aj jeho odpovede na písomný dotazník, ktorý mu bol zaslaný,
C. keďže následne 14. júna 2011 výbor usporiadal dvojhodinové vypočutie kandidáta, počas ktorého kandidát predniesol úvodné vyhlásenie a následne odpovedal na otázky položené členmi výboru,
1. súhlasí s odporúčaním Rady vymenovať pána Maria Draghiho za prezidenta Európskej centrálnej banky;
2. poveruje svojho predsedu, aby postúpil toto rozhodnutie Európskej rade, Rade a vládam členských štátov.
Príloha: ŽIVOTOPIS MARIA DRAGHIHO
Narodený v Ríme 3. septembra 1947, ženatý, dve deti.
29. decembra 2005 menovaný za guvernéra talianskej centrálnej banky.
Na základe tejto funkcie je členom Rady guvernérov a Generálnej rady Európskej centrálnej banky, ako aj Rady riaditeľov Banky pre medzinárodné zúčtovanie.
Okrem toho zastupuje Taliansko ako guvernér v Rade guvernérov Medzinárodnej banky pre obnovu a rozvoj a Ázijskej rozvojovej banky.
Od apríla 2006 bol predsedom Fóra finančnej stability, ktoré sa na jar 2009 zmenilo na Radu pre finančnú stabilitu (FSB).
FSB, v ktorej sú združené vnútroštátne a medzinárodné orgány zodpovedné za finančnú stabilitu, bola zriadená s cieľom koordinovať na medzinárodnej úrovni činnosť vnútroštátnych finančných orgánov a medzinárodných normotvorných orgánov a vypracovať účinnú regulačnú politiku, politiku dohľadu a iné politiky týkajúce sa finančného sektora a podporovať ich vykonávanie.
Je absolventom Univerzity La Sapienza v Ríme, kde pod vedením profesora Frederica Caffe (1970) obhájil záverečnú prácu o hospodárskej integrácii a kolísaní výmenných kurzov (“Integrazione economica e variazioni dei tassi di cambio”).
Na Technologickom inštitúte v Massachusetts (The Massachusetts Institute of Technology) absolvoval doktorandské štúdium v oblasti ekonómie (“Essays on Economic Theory and Applications”) pod vedením profesorov Franca Modiglianiho a Roberta Solowa (1976).
Od roku 1975 pôsobil ako profesor ekonómie na univerzitách v Trente, Padove a v Benátkach.
V rokoch 1981 až 1991 vyučoval ako profesor v odboroch ekonómia a menová politika na Univerzite vo Florencii.
V rokoch 1984 až 1990 bol výkonným riaditeľom Svetovej banky.
Od roku 1989 do roku 1990 bol členom pracovnej skupiny, ktorú vytvoril vtedajší minister financií a bývalý guvernér talianskej centrálnej banky, Guido Carli, a ktorá mala za úlohu vypracovať nový, konsolidovaný zákon o finančnom sprostredkovaní.
V roku 1990 pracoval ako ekonomický poradca talianskej centrálnej banky.
V roku 1991 sa stal generálnym riaditeľom talianskej štátnej pokladnice, kde zotrval 10 rokov počas ôsmich rôznych vlád.
V tejto pozícii v roku 1993 predsedal Výboru pre privatizácie a neskôr výboru, ktorý sa zaoberal prepracúvaním talianskych zákonov v oblasti podnikov a financií a navrhol zákon, ktorým sa riadia talianske finančné trhy (známy aj ako Legge Draghi – Draghiho zákon).
Bol na čele talianskej delegácie poverenej rokovaniami o Maastrichtskej zmluve.
V roku 1999 bol vymenovaný za predsedu tretej pracovnej skupiny OECD.
V roku 2000 sa stal predsedom Európskeho hospodárskeho a finančného výboru.
Taktiež sa zúčastňoval na zasadnutiach ministrov financií skupiny G7.
V rokoch 2002 až 2005 bol viceprezidentom a výkonným riaditeľom spoločnosti Goldman Sachs International.
Je členom dozornej rady Inštitútu Princeton pre pokročilé štúdie (Princeton Institute for Advanced Study) a organizácie Brookings Institution.
Napísal a vydal niekoľko publikácií o makroekonomických a finančných otázkach.
V roku 2009 získal titul doctor honoris causa v oblasti štatistiky na Univerzite v Padove.
V roku 2010 získal titul doctor honoris causa nadácie CUOA v Benátkach v oblasti obchodnej správy (business administration).
Zoznam publikácií v makroekonomickej a finančnej oblasti:
· Essay on economic theory and applications (Hospodárska teória a aplikácie) – doktorandská práca – MIT Dept. of Economics (Katedra ekonomiky), 1977
· Studi di economia monetaria internazionale – vydavateľstvo Giuffrè, 1978
· Produttività del lavoro, salari reali e occupazione –– vydavateľstvo Franco Angeli, 1979
· Aspettative razionali e politica economica.
Banca Toscana, Studi e Informazioni č. 2, jún 1983
· Debito pubblico, saldo di parte corrente e tassi di interese.
Ricerche Economiche, č. 1, január – marec 1984
· Macroeconomic policies in an interdependent world –– komentár k “Exchange Rate Question in Europe”, F. Giavazzi , 1989, vydal MMF.
· Economists as policymakers, European economic review č. 36, 1992
· The case for and against financial conglomerate groups.
Financial Regulation, Svetová banka, 1992
· Commento su privatizzazioni e struttura del controllo societario.
Le nuove frontiere della politica economica – rad “Le tematiche economiche e finanziarie” – Sole 24 Ore libri, apríl 1995
· Il processo di riforma dell’ordinamento finanziario.
Bancaria, č. 9/95 ABI, september 1995
· Da Sim a Eurosim: nuovi assetti per mercati e intermediari.
Quaderni IRS, č. 14, máj 1996
· Il riordinamento normativo dei mercati finanziari e mobiliari.
Diritto e Economia, čísla 1-2-3 1997
· La riforma dei mercati mobiliari e il TUF.
Bancaria, čísla 7-8 1997 – ABI
· Il TUF nel panorama dei sistemi di corporate governance – in ll controllo delle imprese italiane: la necessità di una riforma, S. De Angeli (zodpovedný) , Vita e pensiero, 1998
· Indagine conoscitiva sull’evoluzione del mercato mobiliare italiano – Audizione innanzi alla Commissione Finanze della Camera – júl 1998.
Rivista delle Società, č. 43/1998
· Corporate governance e competitività.
Economia e Management, č. 6/98- SDA Bocconi
· Il percorso futuro delle privatizzazioni, il ruolo del Ministero del Tesoro.
Economia e Management č. 1/99 – SDA Bocconi
· Il mercato finanziario a una svolta: linee guida dell’azione di riforma – in La riforma dei mercati mobiliari italiani, G. Morelli (zodpovedný)edícia ABI Diritto e fisco, 1999
· Ragioni e obiettivi del Testo unico della finanza.
Il Testo Unico della Finanza, edícia ABI Diritto e fisco, 1999
· Strenghtening Financial System.
Financial Liberalisation in Asia – D.H Brooks – M. Queisser – Asian Development Bank, 1999
· Privatizzazioni e governo societario.
“Interessi pubblici nella disciplina delle public companies” – vydavateľstvo Giuffrè, 2000
· Reform: economic policy administration.
International Journal of Public Administration – zväzok 23 – č. 2- 3/2000
· Investor and consumers protection in global financial services markets.
Globalisation of Financial Markets and Financial Stability”, C. Randzio-Plath, 2001
· Prefazione a “L’Euro, scenari economici e dimensione simbolica”, L. Sommo e G. Campani (zodpovední).
Vydavateľstvo Guerini e Associatii, 2001
· Transparency and risk management, 2003
· Transparency Risk Management and International Financial Fragility – spoluautor (F. Giavazzi, Robert C. Merton).
Pracovný dokument 9806.
Národný úrad pre hospodársky výskum, 2003.
· Predslov k „La Moneta“.
M. Merlino – Sperling & Kupfer, 2003
· I conflitti d’interesse: un approccio internazionale.
Bancaria, č. 2/2005 – ABI 2005
· „Research of a New Bretton Woods: Riserve currencies and global imbalances” – Úvodné poznámky.
4.
Florentské kolokvium – Ass.
Guido Carli e Fondazione Cesifin, 2007
· Public debt management – spoluautor (R. Dornbusch).
Cambridge University press, 2008.
PRÍLOHA 2: odpovede MARIA DRAGHIHO na dotazník
A. Osobné informácie a informácie o odborných skúsenostiach
1.
Zdôraznite hlavné aspekty svojej odbornej skúsenosti v oblasti menových, finančných a podnikových záležitostí.
2.
Zdôraznite hlavné aspekty svojich európskych a medzinárodných skúseností.
Odpovede k otázke 1 a 2:
29. decembra 2005 som bol menovaný za guvernéra talianskej centrálnej banky.
Na základe tejto funkcie som členom Rady guvernérov a Generálnej rady Európskej centrálnej banky, ako aj Rady riaditeľov Banky pre medzinárodné zúčtovanie.
Okrem toho zastupujem Taliansko ako guvernér v Rade guvernérov Medzinárodnej banky pre obnovu a rozvoj a Ázijskej rozvojovej banky.
Od apríla 2006 som predsedom Fóra finančnej stability, ktoré sa na jar 2009 zmenilo na Radu pre finančnú stabilitu (FSB).
FSB, v ktorej sú združené vnútroštátne a medzinárodné orgány zodpovedné za finančnú stabilitu, bola zriadená s cieľom koordinovať na medzinárodnej úrovni činnosť vnútroštátnych finančných orgánov a medzinárodných normotvorných orgánov a vypracovať účinnú regulačnú politiku, politiku dohľadu a iné politiky týkajúce sa finančného sektora a podporovať ich vykonávanie.
Som absolventom Univerzity La Sapienza v Ríme, kde som pod vedením profesora Frederica Caffe (1970) obhájil záverečnú prácu pod názvom Integrazione economica e variazioni dei tassi di cambio (Hospodárska integrácia a kolísanie výmenných kurzov).
Doktorandské štúdium v oblasti ekonómie som absolvoval na Technologickom inštitúte v Massachusetts (The Massachusetts Institute of Technology) pod vedením profesorov Franca Modiglianiho a Roberta Solowa (1976).
Od roku 1975 som pôsobil ako profesor ekonómie na univerzitách v Trente, Padove a v Benátkach.
V rokoch 1981 až 1991 som vyučoval ako profesor v odboroch ekonómia a menová politika na Univerzite vo Florencii.
V rokoch 1984 až 1990 som bol výkonným riaditeľom Svetovej banky.
Od roku 1989 do roku 1990 som bol členom pracovnej skupiny, ktorú vytvoril vtedajší minister financií a bývalý guvernér talianskej centrálnej banky, Guido Carli, a ktorá mala za úlohu vypracovať nový, konsolidovaný zákon o finančnom sprostredkovaní.
V roku 1990 som pracoval ako ekonomický poradca talianskej centrálnej banky.
V roku 1991 som sa stal generálnym riaditeľom talianskej štátnej pokladnice, kde som zotrval 10 rokov počas ôsmich rôznych vlád.
V tejto pozícii som bol v roku 1993 predsedom Výboru pre privatizácie a neskôr výboru, ktorý sa zaoberal prepracúvaním talianskych zákonov v oblasti podnikov a financií a navrhol zákon, ktorým sa riadia talianske finančné trhy (známy aj ako Legge Draghi – Draghiho zákon).
Bol som na čele talianskej delegácie poverenej rokovaniami o Maastrichtskej zmluve.
V roku 1999 som bol vymenovaný za predsedu tretej pracovnej skupiny OECD.
V roku 2000 som sa stal predsedom Európskeho hospodárskeho a finančného výboru.
Taktiež som sa zúčastňoval na zasadnutiach ministrov financií skupiny G7.
V rokoch 2002 až 2005 som bol viceprezidentom a výkonným riaditeľom spoločnosti Goldman Sachs International.
Som členom dozornej rady Inštitútu Princeton pre pokročilé štúdie (Princeton Institute for Advanced Study) a organizácie Brookings Institution.
Napísal som a vydal niekoľko publikácií o makroekonomických a finančných otázkach.
V roku 2009 som získal titul doctor honoris causa v oblasti štatistiky na Univerzite v Padove.
V roku 2010 som získal titul doctor honoris causa nadácie CUOA v Benátkach v oblasti obchodnej správy (business administration).
3.
Ktoré sú najdôležitejšie rozhodnutia vo Vašom odbornom živote, na ktorých ste sa podieľali?
Budem stručný a uvediem len tie úseky v mojom pracovnom živote, kedy som sa zúčastnil na dôležitých rozhodnutiach vo vedúcom postavení:
1991: bol som na čele talianskej delegácie poverenej rokovaniami o Maastrichtskej zmluve.
1992: talianska líra opúšťa ERM.
1993 – 2001: ako generálny riaditeľ talianskej štátnej pokladnice som predsedal Výboru pre privatizácie.
V tejto pozícii som bol predsedom výboru, ktorý bol poverený prepracúvaním talianskeho zákona o podnikovej správe a fungovaní finančných trhov.
2008: predloženie prvej správy o Fóre finančnej stability (prvá súhrnná správa o príčinách finančnej krízy).
Jej 77 odporúčaní podporil samit G20, na ktorom sa stretli hlavy štátov a vlád v Londýne.
2007 – 2008: reakcia ECB na finančnú krízu.
4.
Sú Vaše obchodné alebo finančné záujmy alebo akékoľvek iné záväzky charakteru, ktorý by bol nezlučiteľný s výkonom Vašich budúcich úloh?
Existujú akékoľvek iné významné osobné alebo iné faktory, ktoré by mal Parlament zohľadniť pri posudzovaní Vašej nominácie?
Nie.
B. Menová a hospodárska politika
5.
Aké sú hlavné ciele, ktoré by ste chceli uskutočniť počas svojho osemročného mandátu prezidenta Európskej centrálnej banky?
V prvom rade sa budem naplno venovať mandátu vyplývajúcemu zo zmluvy.
Som pevne presvedčený o tom, že činnosť budúceho prezidenta Európskej centrálnej banky sa musí naďalej riadiť tromi základnými zásadami, pričom treba zohľadňovať cieľ cenovej stability zakotvený v zmluve.
Po prvé, najvyššia úroveň dôveryhodnosti pri realizácii tohto cieľa cenovej stability.
Po druhé, konať úplne nezávisle vo všeobecnom záujme eurozóny, EÚ ako celku a v záujme jej občanov.
Po tretie, strednodobé smerovanie – v spojení so zdravou dávkou pragmatizmu – pri posudzovaní neustále sa vyvíjajúceho finančného a hospodárskeho prostredia.
Chcel by som dodať, že integritu, transparentnosť a zodpovednosť považujem za kľúčové hodnoty pri realizácii dôležitých právomocí zverených ECB.
6.
Ako hodnotíte menovú politiku, ktorú Európsky systém centrálnych bánk (ESCB) vykonáva už 12 rokov?
Aké zmeny by ste prípadne presadzovali, ak by ste sa stali prezidentom ECB?
V súlade s naším mandátom vyplývajúcim zo zmluvy sa od nás očakáva, že v strednodobom horizonte zabezpečíme cenovú stabilitu pre eurozónu ako celok.
V tejto súvislosti bola ECB veľmi úspešná pri zabezpečovaní cenovej stability pre všetkých občanov v eurozóne.
Dokazuje to priemerná miera inflácie v eurozóne, ktorá je za posledných 12 rokov síce pod hranicou 2 %, ale len tesne, čo je v súlade s definíciou cenovej stability podľa ECB.
Tento výsledok je o to cennejší, ak vezmeme do úvahy mnohé protipôsobiace faktory, ktorým musí eurozóna čeliť, ako je takmer nepretržité výrazné zvyšovanie cien ropy a ďalších komodít, ako aj finančná kríza, ak spomeniem len niektoré z nich.
Okrem toho sa inflačné očakávania pevne ukotvili na úrovni, ktorá je v súlade s naším cieľom zachovať mieru inflácie v eurozóne v strednodobom horizonte tesne pod hranicou 2 %, čo je tiež prejavom spoľahlivého zabezpečovania stabilných cien za posledných 12 rokov.
Takéto ukotvenie je dôležité pre efektívnosť menovej politiky, tzn. zabezpečovanie cenovej stability predvídavým spôsobom.
Podľa môjho názoru je toto ukotvenie jasným znakom toho, že finančné trhy a široká verejnosť pripisujú veľkú dôveryhodnosť nášmu záväzku a našej schopnosti viesť našu spoločnú menovú politiku spôsobom, ktorý umožňuje dosiahnutie cenovej stability.
Skutočnosť, že inflačné očakávania ostali zjavne stabilné aj počas finančnej krízy, keď niektorí komentátori predpovedali defláciu a keď hodnoty inflácie boli niekoľko mesiacov negatívne, možno vnímať ako znak dôveryhodnosti menovej politiky ECB.
Vzhľadom na uvedené nevidím dôvody akokoľvek meniť spôsob, akým vedieme menovú politiku v posledných 12 rokoch.
7.
Často počuť tvrdenia, že pre štrukturálne zmeny vo svetovom hospodárstve sa inflácia presunula z inflácie spotrebiteľských cien na infláciu cien aktív.
Aký máte na to názor a aké vidíte dôsledky pre menovú politiku?
Pred finančnou krízou bolo jednou z hlavných tém, ktorej sa venovali pozorovatelia, akademici a politici, tzv. veľké zmiernenie (Great Moderation).
V predchádzajúcich 30 rokoch došlo ku klesajúcej tendencii inflácie a jej nestálosti, čo sa vysvetľovalo sa ako dôsledok lepšej menovej a fiškálnej politiky, ako aj štrukturálnych zmien, ako je globalizácia (s najväčšou pravdepodobnosťou ako kombinácia obidvoch týchto faktorov).
Počas finančnej krízy sa pozornosť presunula z reálnej na finančné trhy, pričom sa poukazovalo na to, že centrálne banky, i keď úspešne zvládli infláciu tovaru a služieb, v súčasnosti čelia novej výzve v podobe inflácie cien aktív.
Nie je to úplne pravda, pretože zachovanie cenovej stability na dlhodobom základe vždy ostáva výzvou.
Centrálne banky by nemali považovať za samozrejmé, že boj proti inflácii cien tovaru a služieb je definitívne vyhratý.
Centrálne banky musia chrániť svoju dôveryhodnosť, ktorú ťažko vybojovali v posledných 30 rokoch, a naďalej sa sústrediť na cieľ cenovej stability.
Zároveň nemožno poprieť, že v dôsledku rozvoja finančných trhov a ich integrácie na globálnej úrovni je dynamika cien aktív pre menovú politiku pravdepodobne významnejšia ako pred 30 rokmi.
Paradoxne možno tvrdiť, že úspech menovej politiky v zmierňovaní vývoja inflačnej dynamiky by mohol byť sám osebe jedným z faktorov, ktoré možno prispeli k posilneniu neudržateľného vývoja cien niektorých aktív, a to znížením rizikovej prémie požadovanej finančnými trhmi.
Ak sa pozeráme dopredu, hlavnou úlohou centrálnych bánk je náležite zohľadniť dôsledky vývoja cien aktív na strednodobé až dlhodobé riziká pre cenovú stabilitu.
Menová politika istotne nie je nevyhnutne najvhodnejším nástrojom riešenia prudkých rastov cien úverov/aktív.
Môže byť vhodnejšie využiť makroprudenciálne nástroje zacielené na zdroje finančnej neviazanosti.
Centrálne banky sa však musia usilovať o pochopenie dynamiky finančných trhov a meniacich sa vzťahov medzi reálnym a finančným sektorom hospodárstva.
Z tohto hľadiska je monitorovanie budovania menových a úverových nerovností a vývoja cien aktív jedným z dôležitých prvkov odolnej stratégie menovej politiky.
Strednodobé zameranie je taktiež veľmi dôležité.
Cieľom stratégie ECB je náležite začleniť do bežného posudzovania rizík pre cenovú stabilitu tie riziká, ktoré pramenia z neudržateľnej menovej dynamiky a dynamiky cien úverov a aktív a ktoré by sa mohli skutočne prejaviť v dlhodobejšom horizonte a často sú predzvesťou nepríjemných a náhlych úprav, dokonca aj nejaký čas po tom, ako vznikli a narástli cenové bubliny na trhu aktív.
Menová analýza preto zohráva dôležitú úlohu pri tvorbe strednodobého až dlhodobého vývoja cien.
Náležité zohľadnenie posúdenia vývoja peňazí a úverov umožňuje sledovať vzájomné vzťahy medzi torbou cien na trhoch aktív a tvorbou úverov a likvidity vo finančnom sektore.
Tento prístup je dôležitý, pretože pomáha menovej politike zaujať preventívny postoj voči vznikajúcim nerovnováham cien aktív, ktoré sa odrážajú v dynamike menových a úverových agregátov.
Prostredníctvom tlmenia výkyvov (leaning against the wind) neudržateľnej dynamiky cien peňazí, úverov a aktív môže menová politika lepšie obmedzovať vznikanie cenových bublín na trhoch aktív ako len zasahovaním ex post, čiže až po prasknutí bubliny, keď náklady týkajúce sa makroekonomickej nestability môžu byť extrémne vysoké.
8.
Ako hodnotíte následky rastúcich cien komodít na menovú politiku?
Jestvuje konflikt v zmysle menovej politiky medzi bojom proti recesii a zachovávaním ostražitosti voči inflácii (očakávaniam)?
Ako som už uviedol, cieľom menovej politiky ECB je zachovať v strednodobom horizonte cenovú stabilitu.
Preto má kľúčový význam posúdenie toho, či rast cien komodít je prechodného alebo trvalého charakteru a či hrozí, že budú mať druhotné účinky.
Zmeny cien komodít sú v zásade dočasné a možno skúmať výkyvy inflácie spôsobené ich prvotnými účinkami.
Riziko druhotných účinkov však treba odlíšiť, aby sa predišlo ich trvalému vplyvu na strednodobé inflačné očakávania a vývoj.
Menová politika musí najmä zabrániť tomu, aby dočasný nárast inflácie spôsoboval vznik druhotných účinkov v postupoch stanovovania miezd a cien, napríklad v dôsledku indexácie miezd a cien podľa predchádzajúcej inflácie, alebo všeobecnejšie zhoršovanie inflačných očakávaní.
Okrem toho, ak neustály vzostupný trend cien komodít systematicky ovplyvňuje infláciu, je ešte viac nutné preventívne čeliť riziku, že trvalé vzostupné odchýlenie od cieľa cenovej stability poškodí pevné ukotvenie inflačných očakávaní.
V takýchto prípadoch by bola potrebná úprava menovej politiky, aby sa ochránila cenová stabilita a zachovalo sa riadne ukotvenie inflačných očakávaní.
Za súčasných okolností ECB veľmi dôsledne monitoruje každý vývoj, pokiaľ ide o zvýšené riziko pre cenovú stabilitu.
Čo sa týka druhej časti otázky, v dlhodobom horizonte neexistuje rovnováha medzi rastom a infláciou.
Cenová stabilita je skôr nevyhnutnou podmienkou udržateľného rastu.
Preto plne súhlasím s názorom, ktorým sa doteraz riadili rozhodnutia Rady guvernérov: vykonávať základnú úlohu ECB v záujme zaistenia cenovej stability v strednodobom horizonte je hlavným prínosom menovej politiky, ktorým môže posilniť udržateľný hospodársky rast a tvorbu pracovných miest v ekonomike eurozóny.
9.
Bez toho, aby bol dotknutý cieľ cenovej stability, ako by mala ECB podľa Vás splniť svoje druhotné povinnosti, ktoré jej vyplývajú zo zmluvy (prispievať k hospodárskemu rastu a plnej zamestnanosti), a aké nástroje by na to mohla použiť?
Existencia druhotných povinností podľa článku 127 Zmluvy o fungovaní EÚ neznamená, že medzi hlavným cieľom ECB zachovania cenovej stability a podporovaním všeobecných hospodárskych politík v Únii existuje rovnováha.
Vo všeobecnosti vládne názor, doložený akademickým výskumom, ako aj historickými skúsenosťami, že centrálna banka nemôže ovplyvňovať hospodársky rast udržateľným spôsobom zmenou prílevu peňazí, ale môže namiesto toho prispievať k rastu posilňovaním prostredia stability.
Pevným ukotvením inflačných očakávaní, keď centrálna banka dosiahne prostredie cenovej stability dôveryhodným spôsobom, sa posilní celková makroekonomická stabilita, čo najlepšie chráni hospodárstvo pred následkami nečakaných šokov.
Čo sa tohto týka, musím povedať, že ECB – práve vďaka svojej dôveryhodnosti a bez ohrozenia cenovej stability – skutočne dokázala poskytnúť hospodárstvu počas poslednej finančnej krízy kľúčovú podporu, a to prostredníctvom bežných znížení úrokovej sadzby na historicky nízke hodnoty, spolu s neštandardnými opatreniami s cieľom zaručiť bezproblémovú transmisiu menovej politiky.
Okrem toho, ako sme videli v nedávnych rokoch, finančná nestabilita predstavuje závažnú hrozbu pre rast a zamestnanosť.
Analýza vyvíjajúcich sa rizík ohrozujúcich finančnú stabilitu a účasť na rámcových politikách v oblasti dohľadu, regulácie a iných finančných oblastiach s cieľom posilniť odolnosť finančného systému a čeliť rizikám ohrozujúcim finančnú stabilitu, a to priamo v oblastiach, v ktorých má ECB právomoci, alebo prostredníctvom svojej účasti v iných orgánoch, sú tiež spôsoby, ako prispievať k podmienkam udržateľného rastu.
10.
Ako hodnotíte inštitucionálny vzťah medzi ECB, Radou a/alebo Euroskupinou?
Myslíte si, že koordinácia a hospodársky dohľad v rámci Euroskupiny by sa mali zlepšiť?
ECB sa nepretržite a v súlade s príslušnými ustanoveniami zmluvy zúčastňuje na zasadnutiach Rady ECOFIN, Euroskupiny a ich prípravných výborov.
Okrem toho sa prezident ECB často zúčastňuje na zasadnutiach Európskej rady, kde sa rokuje o otázkach týkajúcich sa ECB.
A naopak, prezident Rady ECOFIN, ako aj komisár pre hospodárske záležitosti sú pravidelne pozývaní na zasadnutia Rady guvernérov ECB.
Vďaka takémuto úzkemu medziinštitucionálnemu vzťahu môže ECB informovať ministrov o svojich rozhodnutiach v oblasti menovej politiky a odhadoch hospodárskeho a finančného vývoja.
Ďalej ECB diskutuje s členskými štátmi EÚ o ich rozpočtových, štrukturálnych a iných makroekonomických politikách (v rámci hospodárskeho dohľadu EÚ), medzinárodných finančných záležitostiach a politikách vo finančnej oblasti.
Preto má ECB veľa príležitostí na vzájomnú spoluprácu s Radou a Euroskupinou, pričom sa zohľadňujú príslušné právomoci rôznych inštitúcií a nezávislosť ECB.
Napriek uvedenému musia členské štáty ešte viac zlepšiť koordináciu politík a treba posilniť hospodársky dohľad.
Predovšetkým musí Euroskupina zamerať svoje diskusie na dosiahnutie udržateľných fiškálnych pozícií v eurozóne, posilnenie svojho potenciálu rastu a, zo všeobecného hľadiska, zabrániť narastaniu neudržateľných nerovnováh, aby sa zaručilo hladké fungovanie HMÚ a v plnej miere napĺňali zásady členstva v zóne jednotnej meny.
Toto si vyžaduje aj posilnený partnerský tlak medzi členskými štátmi.
11.
Čo si myslíte o legislatívnych návrhoch na „reformu správy ekonomických záležitostí“, o ktorých sa v súčasnosti rokuje?
Súčasné úsilie o posilnenie správy ekonomických záležitostí v EÚ a eurozóne sú nanajvýš dôležité.
Najmä v eurozóne je potrebné prehĺbiť a rozšíriť dohľad, aby sa prejavila vysoká úroveň už dosiahnutej hospodárskej integrácie a podporilo hladké fungovanie HMÚ.
Súčasné pravidlá a postupy nezaručili obozretné fiškálne politiky vo všetkých krajinách: v mnohých členských štátoch nastala kríza v čase, keď už mali vysoký verejný dlh a nedostatočný manévrovací priestor.
Navyše, makroekonomické nerovnováhy nezohrávali primeranú úlohu pri navrhovaní správy HMÚ: Napätá situácia týkajúca sa štátneho dlhu nezasiahla len krajiny, ktoré majú problémy s verejnými financiami, ale aj tie, ktoré majú vysoký zahraničný dlh, nevyvážený rast a/alebo vysoko zadlžený súkromný sektor.
Napokon, celkove chýbal vhodný rámec na ochranu finančnej stability eurozóny v čase krízy.
V tejto súvislosti predstavuje nové zameranie na opravu vysokého verejného dlhu a komplexný rast verejných financií dôležité kroky na posilnenie fiškálneho dohľadu.
Na dôvažok treba v novom rámci presvedčivým spôsobom riešiť vytváranie trvalých makroekonomických nerovnováh v eurozóne.
Preto veľmi podporujem rozšírenie rozsahu pôsobnosti dohľadu.
Ak má byť nový rámec makroekonomického dohľadu účinný, musí byť zameraný na najnegatívnejšie nerovnováhy, najmä na pretrvávajúce straty konkurencieschopnosti, a zohľadňovať osobitosti eurozóny.
Zavedenie tzv. európskeho semestra by malo zaručiť, že rôzne postupy dohľadu povedú k trvácnym výsledkom a zároveň ostanú oddelené z hľadiska práva aj postupov.
S veľkou radosťou som privítal návrhy Európskeho parlamentu, ktorými by sa viac zautomatizovali postupy dohľadu, aby sa tak okamžite korigovali odchýlky od správneho politického rozhodovania.
Toto je podľa môjho názoru kľúčový prvok v zlepšovaní súladu s politickými odporúčaniami a v posilňovaní dôveryhodnosti rámca dohľadu.
Preto by sme mali v tejto súvislosti využívať všetky možnosti vrátane väčšieho využívania obrátenej kvalifikovanej väčšiny pri hlasovaní tam, kde je to možné: návrhy Parlamentu zaviesť opatrenia týkajúce sa politiky a reputácie s cieľom posilniť včasné dodržanie rámca dohľadu; skoršie a na viac fáz rozdelené uplatňovanie finančných sankcií a zavedenie novej pokuty v prípadoch falšovania štatistík; taktiež prísnejšie minimálne požiadavky na národné rozpočtové rámce krajín eurozóny predstavujú ďalšie kroky správnym smerom s cieľom zvýšiť účinnosť dohľadu a opraviť niektoré chyby, ktoré nastali v minulosti.
V súčasnosti je najdôležitejšie, aby sa vytvorená dynamika reforiem využila na úspešné ukončenie prebiehajúceho trialógu do júna 2011, teda do termínu, ktorý stanovila Európska rada, výsledkom ktorého bude ambiciózny kompromis medzi Radou a Parlamentom, aj za účasti Komisie, pričom sa v plnej miere využijú možnosti vyplývajúce zo zmlúv.
12.
Aké úlohy, vzťahy a výzvy vidíte pre ECB a budúci Európsky mechanizmus pre stabilitu?
V dokumente Hlavné prvky Európskeho mechanizmu pre stabilitu, ktorý schválila Európska rada v dňoch 24. – 25. marca 2011, je stanovená účasť ECB na častiach procesu EMS.
Po prvé, na základe žiadosti členského štátu eurozóny o finančnú pomoc sa ECB spojí s Komisiou a MMF a spolu posúdia, či je finančná stabilita eurozóny ako celku ohrozená rizikom vyžadujúcim aktivovanie EMS, a ak áno, uskutočnia dôkladnú analýzu udržateľnosti dlhu.
Po druhé, ak analýza udržateľnosti dospeje k záveru, že program makroekonomickej úpravy môže reálne obnoviť verejný dlh udržateľným spôsobom, ECB v spolupráci s Komisiou a MMF posúdi súčasné potreby daného členského štátu, pokiaľ ide o financie.
Po tretie, pracovníci ECB sa prostredníctvom svojich odborných znalostí v príslušných prípadoch zapoja do rokovaní o programe makroekonomickej úpravy a následného monitorovania vykonávania tohto programu.
Je to v súlade s postupom zavedeným v prípade gréckej pôžičky a pomoci v rámci Európskeho nástroja finančnej stability (EFSF) a európskeho finančného a stabilizačného mechanizmu (EFSM).
Pokiaľ ide o operácie menovej politiky Eurosystému, dlhové nástroje vydávané EMS (napríklad obligácie ENFS) sa budú môcť používať ako kolaterál; samotný EMS nebude mať prístup k operáciám menovej politiky Eurosystému.
13.
Čo by vydávanie eurodlhopisov znamenalo pre správu ekonomických záležitostí v eurozóne?
Eurodlhopisy alebo dlhopisy, za ktoré ručia spoločne a rôznymi spôsobmi všetky členské štáty eurozóny, boli navrhnuté ako nástroj na zvýšenie veľkosti a likvidity trhov so štátnymi dlhmi, čím by sa na druhej strane znížili náklady na úvery a vytvoril sa možný mechanizmus na riešenie súčasnej krízy štátnych dlhov.
Avšak súčasný inštitucionálny rámec, v ktorom sú fiškálne politiky decentralizované, nie je zlučiteľný s koncepciou vyššie charakterizovaných eurodlhopisov.
Čo je najdôležitejšie, jednotná dlhodobejšia úroková miera v celej eurozóne by mala za následok, že fiškálne zdravé členské štáty by nepriamo dotovali fiškálne menej zdravé členské štáty.
Môže to znamenať neprimerané výhody pre nezdravé politiky a zhoršiť podnety na fiškálnu obozretnosť v budúcnosti.
Zároveň by sa časť výsledkov obozretnosti fiškálne zdravých členských štátov presunula na iné štáty.
Existujú obsiahlejšie návrhy, v prípade ktorých eurodlhopisy nenahrádzajú v plnej miere vydávanie na národnej úrovni, avšak v tejto fáze sa zdá, že sú zároveň spojené s technickými a ekonomickými problémami.
Z týchto dôvodov sa zdá, že vydávanie eurodlhopisov by bolo vhodné len ako súčasť inštitucionálneho rámca, v ktorom sa určitá miera fiškálnych právomocí prenáša z národnej úrovne na úroveň Únie, pričom sa internalizujú tak výhody, ako aj povinnosti spojené s vydávaním eurodlhopisov.
Tento spôsob by si však vyžadoval významné inštitucionálne zmeny, ktoré za súčasných okolností zjavne nezískajú širokú podporu.
14.
Ako by mala ECB podľa Vás reagovať, ak by sa zrážka (haircut) v prípade štátnych dlhopisov členského štátu eurozóny stala realitou?
Odpis hodnoty štátnych dlhopisov je dôsledok reštrukturalizácie štátneho dlhu.
Reštrukturalizácia dlhu je riešenie, ktorého náklady by boli vyššie ako prínosy.
V prípade plného vykonávania programu úpravy pre Grécko by začal pomer dlhu k HDP po 2013 klesať udržateľným spôsobom.
Je jasné, že ide o veľkú výzvu.
Avšak v porovnaní s akoukoľvek inou alternatívou je poskytnutie ekonomického programu s najväčšou pravdepodobnosťou naďalej pre všetky zapojené strany najlacnejší spôsob, ako sa pohnúť vpred.
V prípade reštrukturalizácie by sa oslabila vhodnosť kolaterálu dotknutých štátnych dlhopisov – a pravdepodobne všetkých ostatných emitentov v krajine.
Rovnako by sa zhoršila finančná solídnosť domácich bánk (na ktoré vo všeobecnosti veľmi vplývajú reštrukturalizované dlhopisy).
Reštrukturalizácia štátneho dlhu by so sebou navyše priniesla vážne finančné a makroekonomické riziká.
Reštrukturalizácia v členskom štáte eurozóny predstavuje závažné riziko destabilizácie finančného systému s veľmi nepriaznivým vplyvom na rastové vyhliadky v eurozóne.
Napokon nemožno vylúčiť výrazný dosah na iné krajiny eurozóny s negatívnym vplyvom na dôveru a očakávania, pokiaľ ide o ďalšiu reštrukturalizáciu v príslušnej krajine alebo kdekoľvek inde.
Vo všetkých krajinách eurozóny by mohli vznikať pochybnosti ohľadne udržateľnosti dlhu a ďalšieho rozšírenia.
Cesta k vyriešeniu každej krízy štátneho dlhu v eurozóne spočíva vo fiškálnej disciplíne a v konsolidácii v prípadoch, kde sú potrebné.
Konkrétne by mali krajiny naďalej vyvíjať cieľavedomé snahy o konsolidáciu, až kým nenastane oprava nadmerných deficitov, a čo najskôr jasne stanoviť základnú daň a opatrenia v oblasti výdavkov.
Malo by sa posilniť fiškálne riadenie (prijatím prísnych viacročných fiškálnych predpisov obsahujúcich sankcie za nedodržiavanie), aby sa upevnila dôveryhodnosť fiškálneho cieľa v ďalších rokoch.
V prípade krajín spadajúcich pod programy EÚ/MMF sa predpokladá, že plné vykonávanie programu je jediným spôsobom, ktorý krajine pomôže obnoviť fiškálnu disciplínu a dôveryhodnosť voči jej veriteľom.
Hospodárske reformy zamerané na stimulovanie konkurencieschopnosti a rastu sú taktiež veľmi dôležité.
Preto ak by nanešťastie nastal takýto prípad, ECB by samozrejme musela postupovať v rámci medzí stanovených zmluvou (pozri aj otázku č. 16).
15.
Predstavuje mandát ECB a skutočnosť, že vlastní dlhopisy členských štátov eurozóny, konflikt záujmov?
Najskôr by som chcel pripomenúť tri základné prvky nášho programu pre trh s cennými papiermi (SMP): svojou podstatou je dočasný, jeho objem je obmedzený a jeho menové účinky sú v plnej miere vylúčené.
Rozhodnutie o nakupovaní (štátnych) dlhopisov krajín eurozóny bolo prijaté (popri ostatných dočasných neštandardných politických opatreniach, ktoré už existujú), aby sa podporila hĺbka a likvidita v tých segmentoch trhov s verejnými a súkromnými dlhovými cennými papiermi v rámci eurozóny, ktoré nie sú funkčné, s cieľom chrániť fungovanie transmisného mechanizmu menovej politiky.
Toto fungovanie je nevyhnutné pre účinnú realizáciu menovej politiky.
V tomto ohľade mal zásah ECB na niektorých trhoch so štátnymi dlhopismi kľúčový význam, keďže to ECB umožnilo, aby naďalej zabezpečovala to, čo sa od nej očakáva, t. j. cenovú stabilitu pre celú eurozónu v strednodobom horizonte.
Opatrenia ECB zamerané na neprerušené plnenie jej mandátu teda nijako neovplyvnila skutočnosť, že vlastní štátne dlhopisy niektorých členských štátov eurozóny.
ECB má v úmysle ponechať si nakúpené dlhopisy až do splatnosti.
Jej súvahy nie sú nijako ovplyvnené žiadnymi výkyvmi trhových cien, ktoré spôsobujú zmeny v menovej politike.
Vo všeobecnosti sa rozhodnutia o bežných opatreniach ECB – základné úrokové sadzby ECB – prijímajú nezávisle od neštandardných opatrení.
Tým sa zaručuje, že menová politika ECB sa môže včas upraviť, aby sa zo strednodobého hľadiska riešili riziká ohrozujúce cenovú stabilitu a zároveň pretrvávajúce zhoršenia v transmisnom mechanizme prostredníctvom neštandardných opatrení.
Chcel by som dodať, že samotná možnosť zásahov na trhoch s cennými papiermi môže prispieť k tomu, že sa obmedzí šírenie negatívneho vplyvu z krajín, ktoré priamo postihla kríza štátneho dlhu, do iných krajín, čo by znamenalo závažnejšie narušenie procesu menovej transmisie v celej eurozóne, ak by neexistoval SMP.
16.
Prezident ECB pohrozil, že stiahne likviditu bankového sektora členského štátu eurozóny v prípade, že členský štát by sa pokúsil o reštrukturalizáciu svojho verejného dlhu.
Ste pripravený využiť svoje právomoci takýmto alebo podobným spôsobom?
Eurosystém môže poskytovať likviditu len finančne solídnym bankám proti primeranému kolaterálu v súlade so ZFEÚ a štatútom ESCB.
V súčasnosti ECB akceptuje dlhopisy gréckej vlády ako vhodný kolaterál na základe toho, že sa prestala uplatňovať požiadavka minimálne požadovaného ratingového hodnotenia na akceptovateľnosť kolaterálov; dôvodom je, že ECB dôsledne preskúmala program EÚ/MMF a schválila ho ako vhodný nástroj na boj proti súčasnej kríze štátneho dlhu.
Toto pozitívne hodnotenie a pevný záväzok gréckej vlády plne realizovať program sú teda základom odkladu splácania dlhu (pozri otázku č. 14).
V tomto programe sa neberie do úvahy reštrukturalizácia dlhu.
Skôr sa v ňom zaručuje, že Grécko splatí v stanovenej lehote svoj celý dlh.
V tomto zmysle sa podporou programu zvyšuje dôveryhodnosť v grécky dlh, aby bolo možné považovať ho za vhodný kolaterál.
17.
Ako hodnotíte rozšírený Cieľ II Záväzky a pohľadávky členov
ECB?
V Cieli 2 Záväzky a pohľadávky (Target2) voči ECB sa odráža stav cezhraničných tokov vykonávaných prostredníctvom bánk v eurozóne: keď cezhraničné toky prechádzajú zúčtovacím systémom TARGET2, národnej centrálnej banke (NCB) platcu v príslušnej krajine sa uloží povinnosť voči NCB príjemcu v inej krajine.
Tak vzniknú záväzky v rámci Eurosystému, ktoré sa kumulujú a na konci obchodného dňa spočítajú, v dôsledku čoho má každá NCB alebo pohľadávku alebo záväzok voči ECB.
Záväzok v rámci Cieľa 2 národnej centrálnej banky voči ECB vzniká, ak NCB svojim partnerom (tzn. bankám, ktorým požičiava likviditu za kolaterál) poskytne viac finančných prostriedkov, ako by potrebovali za normálnych okolností (na zhrnutie sa bežná potreba vyjadruje súhrnom rezerv bánk, ktoré sú v NCB, a tzv. čistých autonómnych faktorov, najmä bankoviek v obehu a štátnych depozitov v NCB znížených o čisté finančné aktíva NCB).
V súčasnosti vykazujú deficit napríklad národné centrálne banky Írska, Grécka, Portugalska a Španielska, čo znamená, že majú voči ECB záväzok.
V čase prebiehajúcej krízy majú niektoré obchodné banky problémy s možnosťami financovania trhu, čo možno spôsobilo vyberanie vkladov.
Na kompenzáciu cezhraničného odlivu je potrebné, aby likviditu bánk podporili ich národné centrálne banky.
Naopak, v krajinách, kde dochádza k cezhraničnému prílevu, musia príslušné NCB poskytovať svojim bankám menej likvidity ako za normálneho stavu (a tieto NCB vytvoria voči ECB pohľadávku TARGET2).
Ako som už pri viacerých príležitostiach uviedol, je veľmi dôležité, aby sa riešilo neprimerané predkladanie ponúk zo strany niektorých bánk na refinančných aukciách ECB.
Pohľadávka TARGET2 v súvahách určitej NCB však sama osebe neznamená, že daná NCB je vystavená finančnému riziku.
18.
Ako zaručíte transparentnosť, pokiaľ ide o nakupovanie štátnych dlhopisov zo strany ECB na sekundárnom trhu a kryté dlhopisy (Program nákupu krytých dlhopisov)?
Uverejníte, ktoré dlhopisy boli nakúpené a za aké ceny?
V prvom rade by som chcel pripomenúť, že pokiaľ ide o celkový objem nákupov v rámci obidvoch programov, Rada guvernérov pracuje transparentne.
Ako viete, program nákupu krytých dlhopisov (CBPP) skončil v júni 2010, keď sa dosiahol ohlasovaný objem 60 mld. EUR.
Objem nesplatených dlhopisov sa každý deň uverejňuje na internetovej stránke ECB.
To isté sa týka SMP, v prípade ktorého sa objem nesplatených dlhopisov uverejňuje raz za týždeň a uvádza sa v týždennom finančnom výkaze, ako aj v oznámení o týždenne absorbovaných operáciách, ktoré sú zamerané na sterilizáciu nákupov dlhopisov vykonávaných v rámci SMP.
Po druhé by som chcel pripomenúť cieľ obidvoch programov, ktorým je chrániť fungovanie transmisného mechanizmu menovej politiky v eurozóne.
Na tento účel sa CBPP zameriaval na podporu trhového segmentu postihnutého finančnou krízou, čo je dôležité, aby sa zachoval príliv úverov do ekonomiky.
SMP bol spustený v dôsledku vypuknutia krízy štátneho dlhu v máji 2010.
Zameriava sa na cenné papiere, napríklad štátne dlhopisy, vydávané v členských štátoch eurozóny, ktoré sú veľmi dôležité pre proces transmisie menovej politiky, pretože hrajú kľúčovú úlohu v súvahách bánk.
Úplným zverejnením pozícií ECB v jednotlivých cenných papieroch, ktoré získala v rámci obidvoch programov, by sa sťažilo dosahovanie jej cieľov.
Účastníci trhu by sa mohli napríklad pokúsiť využiť SMP tým, že by vytvárali stratégie obchodovania s vyššou frekvenciou, čo by výrazne ohrozilo efektívnosť programu.
V dôsledku nedostatku efektívnosti SMP by sa narušil transmisný mechanizmus menovej politiky, ktorý je pre ECB kľúčový pri dosahovaní jej cieľa, t. j. zachovania cenovej stability v eurozóne.
Podľa hodnotenia Rady guvernérov sú náklady uverejňovania informácií o nákupoch ECB v prípade jednotlivých cenných papierov oveľa vyššie ako prínosy.
Z tohto dôvodu sme sa rozhodli, že nebudeme uverejňovať podrobný prehľad o držbe cenných papierov, a s týmto uverejňovaním sa zatiaľ nepočíta.
19.
Bubliny na trhoch s nehnuteľnosťami hrali dôležitú úlohu v tejto hospodárskej
kríze.
Aké opatrenia odporúčate tvorcom európskej politiky, aby sa v budúcnosti obmedzili výkyvy cien aktív na európskych trhoch s nehnuteľnosťami?
Kríza potvrdila, že prasknutie cenových bublín na trhoch aktív má závažný vplyv na reálnu ekonomiku.
Nedávne skúsenosti, tak ako v predchádzajúcich prípadoch, ukázali, že k cenovým bublinám na trhoch aktív a odchýlkam hodnôt nehnuteľností od ich základnej hodnoty došlo zároveň so vznikom finančných nerovnováh v súkromnom sektore.
Ako prvé sa preto odporúča dôsledne sledovať povahu pohybov cien aktív a vznik pákového efektu, ako aj investovať do nástrojov na zisťovanie nerovnováh a vychýlení.
Priebežným a podrobným sledovaním peňazí a vývoja úverov, čo je samozrejmosťou v stratégii ECB v oblasti menovej politiky, je možné získať cenné poznatky o vzájomných súvislostiach medzi nadmerným vznikom likvidity a nadmernými úvermi na jednej strane, ako aj o podnecovaní neudržateľného vývoja cien aktív na druhej strane.
Najnovšie snahy na úrovni EÚ v súvislosti s postupmi posilneného makroekonomického dohľadu, ktoré sa odrážajú napríklad v mechanizme varovania založenom na hodnotiacej tabuľke, predstavujú kroky správnym smerom k vytvoreniu ukazovateľov včasného varovania.
Po druhé sa odporúča snažiť sa dohodnúť sa na balíku účinných nástrojov v podobe tzv. opatrení ex ante s cieľom predchádzať vzniku nerovnováh, ako aj na jasnom chápaní komparatívnych výhod rôznych politických oblastí v rámci tohto predchádzania.
Menová politika nemá pri cieľovaní cien aktív žiadnu úlohu, i keď v skutočnosti môže „tlmiť výkyvy“ (lean against the wind), ak sa berú do úvahy následky vzniku peňažných a úverových nerovnováh a ich dosah na stabilitu spotrebiteľských cien zo strednodobého hľadiska (pozri aj odpoveď na otázku č. 7).
Avšak bojovať proti vzniku nafúknutých cenových bublín na trhoch aktív za pomoci úrokových sadzieb centrálnych bánk nie je práve najlepším riešením.
Za takýchto okolností sú účinnejšie nástroje, ktoré existujú v iných oblastiach politiky, napríklad vo fiškálnej a regulačnej oblasti.
Orgány by skrátka mali zvážiť vykonávanie celého radu opatrení a zohľadniť pri tom osobité znaky trhov s nehnuteľnosťami vo svojich jurisdikciách.
V tejto súvislosti majú kľúčový význam správne vymedzenie a účinné a dôsledné vykonávanie makroprudenciálnych opatrení vo všetkých jurisdikciách.
Prvým skutočným makroprudenciálnym nástrojom je proticyklická kapitálová rezerva (CCB), ktorá sa bude zavádzať postupne od roku 2016 a aktivovať v časoch nadmerného rastu úverov, s ktorým dochádza zároveň k vzniku systémových rizík.
Príčinou prudkého rastu úverov sú často cenové bubliny na trhoch aktív (ktoré ich aj podnecujú), a preto môže CCB pomôcť obmedziť prudký rozmach aktív tým, že všetky banky požiada, aby v takomto období vyčlenili dodatočný kapitál na pôžičky.
Iné makroprudenciálne nástroje môžu byť vhodnejšie na obmedzenie rizika prehriatia trhu s nehnuteľnosťami.
Patrí k nim uplatnenie LTV, teda podielu výšky úveru k cene nehnuteľnosti, v maximálnej výške v oblasti bývania, ako aj stanovenie maximálneho podielu výšky úveru k výške príjmu (LTI) Tieto nástroje sú relatívne dobre známe a v niektorých krajinách sa už uplatňujú.
V zásade však existuje veľmi veľké množstvo nástrojov (tak mikroprudenciálnych, ako aj fiškálnych), ktoré sa môžu použiť na makroprudenciálne účely, na boj proti prudkému rozmachu aktív a súvisiacich systémových rizík.
Iné opatrenia môžu obsahovať dodatočné kapitálové požiadavky zo strany orgánov dohľadu podľa piliera 2 rámca Bazilej II pre individuálne banky, o ktorých sa orgány domnievajú, že sú obzvlášť vystavené určitým typom rizík (napr. riziko koncentrácie na trhoch s nehnuteľnosťami).
Ďalej môže k obozretnejšej politike bánk v poskytovaní pôžičiek prispieť aj posilnený dohľad spolu so špecifickými záťažovými testami.
Obmedzovanie neprimeraných daňových stimulov pre hypotekárne úvery tiež možno považovať za potenciálny nástroj makroprudenciálneho dohľadu zameraný na zmiernenie nadmerného rastu úverov na tomto trhovom segmente.
Naše znalosti o fungovaní týchto nástrojov z makroprudenciálneho hľadiska sú zatiaľ len na začiatku, tak v teoretickej, ako aj empirickej oblasti.
Európsky výbor pre systémové riziká (ESRB) a ďalšie makroprudenciálne orgány na celom svete sa zaoberajú týmito otázkami.
Napokon by som chcel povedať, že aj posilnená transparentnosť a efektívnejšie oboznamovanie spotrebiteľov s rizikami (vrátane lepšej finančnej gramotnosti) môžu predstavovať pomoc pri rozhodovaní v oblasti financovania nehnuteľností na základe lepšej informovanosti a byť oporou pre obozretnejšie správanie klientov v tejto oblasti.
20.
Ktoré ciele Stratégie pre zamestnanosť a rast do roku 2020 sú podľa Vás najdôležitejšie?
Ako by mohli ECB a nástroje hospodárskej a politickej koordinácie prispieť k úspechu tejto stratégie?
Zoraďte štrukturálne reformy, o ktorých sa domnievate, že sú prioritami v EÚ, podľa ich dôležitosti a svoj výber odôvodnite.
Európa potrebuje posilniť kľúčové podmienky na dosiahnutie a zachovanie vysokej úrovne dlhodobého hospodárskeho rastu.
To si vyžaduje vhodné podmienky pre inovácie a budovanie ľudského kapitálu.
Vyššia produktivita je potrebná nielen na zlepšenie životnej úrovne, ale aj na pomoc pri dosahovaní udržateľného základu verejných financií, pričom treba vziať do úvahy starnutie populácie, a na to, aby sa umožnilo účinnejšie využívanie prírodných zdrojov a energie a súčasne chránilo naše životné prostredie.
V záujme dosiahnutia týchto cieľov musí Európa zjednodušiť pokrok v raste produktivity a urýchliť hospodársku reštrukturalizáciu a investície.
Hlavné štrukturálne reformy by sa preto mali zameriavať na obnovenie konkurencieschopnosti, posilnenie vzdelávania, odbornej prípravy a výskumu a zvýšenie stimulov k práci a pre zamestnanosť.
Tieto reformy je potrebné uskutočniť čo najskôr.
Odstránenie nominálnej i reálnej nepružnosti trhu práce a politík, ktoré zmierňujú rast miezd, by značne prispelo k zníženiu štrukturálnej nezamestnanosti v nadchádzajúcich rokoch.
Tieto opatrenia musia sprevádzať politiky zamerané na zvyšovanie domácej a cezhraničnej hospodárskej súťaže na trhoch s výrobkami.
V tejto súvislosti je nevyhnutné, aby bola v plnom rozsahu vykonávaná smernica o službách v záujme posilnenia cezhraničnej hospodárskej súťaže v oblasti služieb a dosiahnutia ďalšieho pokroku pri plnení cieľa jednotného trhu.
Štrukturálne reformy by mala podporiť i konsolidácia finančného sektora.
Okrem toho sú zdravé súvahy, účinné riadenie rizík a transparentné, silné obchodné modely aj naďalej kľúčovými prostriedkami na posilnenie odolnosti bánk voči šokom a na zaručenie primeraného prístupu k finančným prostriedkom, čím sa položia základy pre udržateľný rast a finančnú stabilitu.
Pre úspech stratégie EÚ 2020 je nevyhnutný zlepšený a posilnený dohľad nad politikami členských štátov vrátane nového navrhovaného mechanizmu makroekonomického dohľadu.
Domnievam sa, že zaručovanie cenovej stability a prispievanie k posilňovaniu rámca pre finančnú stabilitu v Európe predstavuje ten najlepší spôsob, akým môže ECB napomáhať vytváranie prostredia priaznivého pre rast.
21.
Aký je Váš názor na tempo, akým by mali nové členské štáty pristupovať do menovej únie a prijímať euro vzhľadom na všetky konvergenčné kritériá a účasť na mechanizme výmenných kurzov (ERM II)?
Aké sú Vaše názory na budúcnosť Európskej menovej únie z dlhodobého hľadiska a aké základné úlohy ju čakajú, najmä vzhľadom na súčasné ťažkosti?
Členské štáty, ktoré od roku 2004 pristúpili k EÚ, sa podpísaním zmluvy zaviazali k prijatiu eura.
Konvergenčný rámec, ktorý je súčasťou zmluvy a protokolu, stanovuje, že členské štáty môžu prijať euro, až keď dosiahnu vysoký stupeň udržateľnej konvergencie.
Konvergenčné kritériá sú ukazovateľmi, na základe ktorých ECB a Komisia vyhodnocujú tento stupeň konvergencie.
Termín prijatia eura závisí od toho, ako rýchlo členské štáty dosiahnu tento vysoký stupeň trvalo udržateľnej konvergencie, pričom v jednotlivých členských štátoch je tento termín rôzny.
Počas účasti na ERM II, ktorá predchádza prijatiu eura, by členské štáty mali preukázať, že sú schopné zachovať cenovú stabilitu, fiškálnu disciplínu a tiež konkurencieschopnosť bez zásadných zmien výmenného kurzu.
Jedným z poučení, ktoré kríza priniesla, je skutočnosť, že je potrebné značne posilniť rámec hospodárskej a menovej únie pre správu ekonomických záležitostí.
Tvorcovia politík v krajinách eurozóny si musia uvedomiť, že členstvo v eurozóne má určité dôsledky pre hospodárske politiky na úrovni danej krajiny.
Kľúčovou prioritou je rámec pre správu ekonomických záležitostí, ktorý pomáha zabezpečovať prevenciu a nápravu fiškálnych a makroekonomických nerovnováh.
Tento rámec vytvára predpoklady pre udržateľný rast a finančnú stabilitu v eurozóne ako celku.
Preto súhlasím s názorom, že návrhy na vytvorenie silnejšieho rámca pre správu ekonomických záležitostí neboli zatiaľ dostatočné.
Potrebujeme viac postupov pre automatický dohľad vrátane nového rámca pre makroekonomický dohľad, o ktorom sa v súčasnosti rokuje.
Považujem za povzbudzujúce, že i Európsky parlament prejavil vo svojom prístupe viac vôle, najmä čo sa týka väčšej automatizácie a širšieho a včasnejšieho uplatňovania sankcií.
Podľa môjho názoru by malo zmysel, ak by bol makroekononický dohľad jednoznačne zameraný na krajiny eurozóny, ktoré sa vyznačujú vysokým deficitom bežného účtu, výraznou stratou konkurencieschopnosti a vysokou mierou verejného a súkromného dlhu.
22.
Aký je Váš názor na zdaňovanie krátkodobých finančných transakcií?
Myslíte si, že daň z menových transakcií je zlučiteľná so zmluvami EÚ, ktoré zaručujú slobodu pohybu kapitálu?
Myslíte si, že daň z menových transakcií zahŕňajúcich euro by mala priaznivé účinky – napríklad prostredníctvom stabilizácie výmenných kurzov krajín, ktoré chcú vstúpiť do eurozóny v budúcnosti?
K zdaneniu finančných transakcií sa staviam skepticky.
V prvom rade pochybujem o tom, že by toto zdanenie mohlo mať priaznivé účinky.
Zvýšením transakčných nákladov v súvislosti s touto daňou by došlo k zníženiu trhovej likvidity.
Daň z finančných transakcií by na rozdiel od toho, v čo dúfajú niektorí z jej stúpencov, mohla pravdepodobne skôr zvýšiť ako znížiť volatilitu.
Zavedenie takejto dane by navyše postihlo i obchodné transakcie, ktoré nemajú špekulatívny charakter, najmä transakcie, ktoré sú súčasťou moderných výrobných procesov a na ktorých sa podieľa veľký počet medzinárodných dodávateľov a subdodávateľov.
Na jednu obchodnú transakciu na devízových trhoch býva naviazaný celý rad ďalších súvisiacich transakcií, pretože obchodní zástupcovia si medzi sebou prerozdeľujú prostriedky na danú zákazku.
Ak by bola každá z transakcií zdanená, mohlo by to viesť k značnému zvýšeniu nákladov dovozcov i vývozcov.
Po druhé, uplatňovanie takejto dane by bolo spojené s obrovskými praktickými ťažkosťami.
Pokiaľ by daň z krátkodobých finančných transakcií nebola prijatá v celosvetovom meradle, jej zavedenie by takmer určite spôsobilo presun devízových trhov do zahraničia.
Pokus o vyňatie nešpekulatívnych tokov by tiež viedol k celému radu komplikácií spojených s rozlišovaním transakcií.
Vo všeobecnejšej rovine by toto zdanenie mohlo viesť k daňovej štrukturácii zameranej na zníženie daňových záväzkov účastníkov trhu, a tým aj k zníženiu transparentnosti trhu.
Pociťujem znepokojenie aj nad zlučiteľnosťou so zmluvami EÚ a rád by som poznamenal, že ECB v oficiálnom stanovisku vzniesla právne otázky v tejto veci.
Z týchto dôvodov sa domnievam, že pre krajiny kandidujúce na členstvo v eurozóne by takáto daň nebola prínosná.
Stabilné výmenné kurzy by mali byť dosiahnuté iným spôsobom, a to prostredníctvom zdravých makroekonomických politík a existujúcich európskych mechanizmov výmenných kurzov.
23.
Aký je Váš názor na príslušné úlohy Rady a ECB v oblasti vonkajšieho zastúpenia eurozóny?
V eurozóne je menová politika právomocou Únie.
Vonkajšie zastúpenie eurozóny preto zabezpečuje jedna z inštitúcií Únie – Európska centrálna banka.
ECB tiež vykonáva ostatné úlohy Eurosystému v medzinárodných inštitúciách a na medzinárodných fórach.
Podobné zdôvodnenie platí pre politiku výmenného kurzu eura, za ktorú nesú zodpovednosť ECB i Rada a ktorú vykonávajú na medzinárodnej úrovni obe inštitúcie spoločne.
Hospodárske politiky sa vykonávajú v európskom rámci, ale z väčšej časti patria do právomoci jednotlivých členských štátov.
Vonkajšie zastúpenie hospodárskych politík je preto v prvom rade vecou členských štátov, ktoré sú tiež finančne zodpovedné za svoje členstvo v medzinárodných inštitúciách a fórach.
Vzhľadom na uvedené skutočnosti je potrebné, aby členské štáty vždy, keď daná vec patrí sčasti alebo úplne do právomoci Únie, úzko koordinovali svoj postup s príslušnými inštitúciami Únie.
Popri rozvoji hospodárskej zložky HMÚ, ku ktorému by malo v budúcnosti dôjsť, by však členské štáty mohli dosiahnuť koordinovanejšie zastúpenie svojich politík na medzinárodnej úrovni, najmä pokiaľ ide o eurozónu, keďže posilnený rámec pre koordináciu hospodárskych politík bude prísnejší pre krajiny s jednotnou menou.
Jednou z možností ďalšieho rozvoja eurozóny je využiť článok 138 ZFEÚ, ktorý umožňuje členským štátom eurozóny prijímať „spoločné pozície k záležitostiam osobitného záujmu pre hospodársku a menovú úniu“ a zabezpečiť jednotné zastupovanie v rámci medzinárodných finančných inštitúcií a konferencií.
Z vyššie uvedených dôvodov by som osobne považoval za prospešné využiť ďalšie možnosti tejto alternatívy, čo je v konečnom dôsledku samozrejme politickou záležitosťou členských štátov.
24.
Ako hodnotíte najnovší vývoj výmenného kurzu USD/EUR?
Ako hodnotíte najnovší vývoj výmenného kurzu jüan/EUR?
Myslíte si, že centrálne banky sú schopné účinne bojovať proti nadmernej volatilite?
Myslíte si, že by sa mala podporiť medzinárodná úloha eura?
K otázke výmenných kurzov by som sa ani ja v súlade s postojom prezidenta ECB nechcel vyjadrovať.
Pritom plne súhlasím s úsudkom prezidenta Tricheta, amerického ministra financií Geithnera a predsedu Rady guvernérov Federálneho rezervného systému Bernanka, že dolár, ktorý je silný a stabilný voči plávajúcim menám, je v záujme Spojených štátov i svetového hospodárstva.
Od svojho odstúpenia od de facto pevného naviazania na americký dolár v júni 2010 sa jüan zhodnotil voči americkému doláru o takmer 5 %, ale znehodnotil sa o viac než 8 % voči euru a o takmer 4 % v nominálnom čistom vyjadrení (údaje z 24. mája 2011).
Vyzývame čínske orgány, aby využívali flexibilitu, ktorú ponúka nový politický rámec, a umožnili tak postupné zhodnocovanie jüanu v čistom vyjadrení.
Medzinárodné spoločenstvo súhlasí – ako bolo potvrdené na samite vedúcich predstaviteľov krajín G20 v Soule v minulom roku – , že prechod na viac trhovo orientované systémy výmenných kurzov, posilňovanie stability výmenných kurzov v záujme zohľadnenia základných hospodárskych faktorov a zdržanie sa konkurenčnej devalvácie mien sú v záujme príslušných krajín s rozvíjajúcim sa hospodárstvom vrátane Číny, ako aj v záujme medzinárodného spoločenstva.
Spolu s orgánmi krajín používajúcich iné významné plávajúce meny máme záujem na silnom a stabilnom medzinárodnom finančnom systéme.
Výmenné kurzy by mali odzrkadľovať základné hospodárske faktory.
Nadmerná volatilita a chaotické pohyby výmenných kurzov majú negatívne dôsledky na hospodársku a finančnú stabilitu.
To znamená, že je potrebné naďalej podrobne monitorovať vývoj na devízových trhoch a vhodným spôsobom spolupracovať.
V akademickej literatúre sa objavuje názor, že za výnimočných okolností môže byť účinná spolupráca napríklad vo forme devízových intervencií, a to za predpokladu, že tieto intervencie prebiehajú koordinovaným spôsobom, sú v súlade so základnými faktormi a oficiálnou komunikáciou a že sa vykonávajú vtedy, keď je miera nezrovnalosti výmenného kurzu pomerne vysoká.
Koordinované intervencie štátov G7 (napr. v roku 2000 v prípade eura alebo v roku 2011 v prípade jenu) sa v tejto súvislosti všeobecne považujú za úspešné.
Čo sa týka medzinárodnej úlohy eura, súhlasím s neutrálnym postojom, ktorý v tejto veci zaujala ECB v roku 1999, t. j. že sa medzinárodné používanie eura nesnaží ani obmedzovať, ani podporovať.
Tento politický postoj zostáva i naďalej platný, keďže medzinárodné používanie mien by malo byť výsledkom trhového procesu, v rámci ktorého zahraniční hospodárski aktéri rozhodujú o tom, či je pre nich určitá mena príťažlivým prostriedkom na uchovávanie hodnoty.
Vykonávaním stabilizačnej menovej politiky a podporovaním finančnej integrácie Európy by ECB a Eurosystém mohli nepriamo prispieť k tomu, aby sa euro, ktoré sa stalo druhou najvýznamnejšou svetovou rezervnou menou, používalo v medzinárodnom meradle.
25.
Ako hodnotíte úspechy G20?
Aké sú Vaše názory na súčasnú úroveň koordinácie?
Skupina G20 zohrávala kľúčovú úlohu, pretože na vysokej úrovni vyslala politický impulz na riešenie krízy, jej riadenie a predchádzanie budúcim krízam.
Súdržnosť skupiny G20 je potrebné zaistiť i potom, čo budeme mať krízu za sebou, v neposlednom rade aj preto, aby sa zaručilo, že doteraz dohodnuté politiky sa budú plne a dôsledne vykonávať.
Je preto veľmi vítané, že lídri skupiny G20 zdôraznili význam pokračovania medzinárodnej politickej spolupráce s cieľom riešiť príčiny finančnej krízy a položiť základy pre zdravý hospodársky rast na celom svete.
Sám som sa zúčastnil na mnohých schôdzach ministrov financií a guvernérov centrálnych bánk krajín G20 i samitoch a musím povedať, že vysoká úroveň kolektívnej zodpovednosti členov G20 je pre mňa povzbudivá.
Z rôznych bodov na programe rokovania skupiny G20 by som rád upozornil na tieto skutočnosti:
Po prvé, rámec G20 pre silný, udržateľný a vyvážený rast je užitočný mechanizmus v rámci mnohostrannej spolupráce.
Cieľom tohto rámca je poskytnúť pomoc pri riadení prechodu z fázy reakcie na krízu na silný, udržateľný a vyvážený globálny rast, ako aj riešiť otázku globálnej nerovnováhy, ktorá k tejto finančnej kríze prispela.
Teraz je dôležité, aby všetci členovia skupiny G20 plnili svoje záväzky prijaté v súvislosti s týmto rámcom.
V tejto súvislosti sú kľúčové odvážne opatrenia na zabezpečenie fiškálnej udržateľnosti a ambicióznych štrukturálnych reforiem.
Po druhé, lídri skupiny G20 odsúhlasili hlavné prvky transformácie finančného systému vrátane práce Bazilejského výboru a Rady pre finančnú stabilitu.
Pre členov skupiny G20 je teraz rozhodujúce, aby v plnej miere a konzistentným spôsobom realizovali prijaté dohody a pri plnení svojich záväzkov šli príkladom.
V súčasnosti prebieha na vnútroštátnej a regionálnej úrovni práca na realizácii cieľov skupiny G20 a konkrétnych, podrobných a ambicióznych odporúčaní Rady pre finančnú stabilitu, ktorých cieľom je posilnenie finančnej stability, pričom táto práca už dosiahla svoje výsledky.
Niektoré dôležité úlohy však ešte nie sú splnené, okrem iného úplné vykonávanie noriem v oblasti bankového kapitálu a likvidity stanovených v novej dohode Bazilej III, riešenie otázky systémovo dôležitých finančných inštitúcií, ako aj posilňovanie monitorovania a regulácie tieňového bankového systému.
Medzi ďalšie dôležité oblasti patrí zlepšovanie solídnosti a transparentnosti trhov s mimoburzovými a komoditnými derivátmi, vytváranie makroekonomických rámcov a nástrojov a dosahovanie zbližovania v súvislosti s vyššími účtovnými štandardmi.
Po tretie, vyvíja sa úsilie o posilnenie fungovania medzinárodného menového systému.
Okrem iného sa začala práca na vytváraní jednotných postupov a opatrení v záujme riešenia prípadov kapitálových tokov s potenciálnym destabilizačným účinkom, ako aj riadenia globálnej likvidity.
Čo sa týka oblasti kapitálových tokov, chcel by som zdôrazniť, že dočasné kontroly prílevu kapitálu by sa mali chápať ako politický nástroj používaný v krajnom prípade, a nie ako náhrada zdravých makroekonomických, makroprudenciálnych a štrukturálnych opatrení.
Aby bolo možné obmedziť rušivé účinky a negatívne externé vplyvy spojené s kontrolou kapitálových tokov, je naozaj dôležité, aby sa posilnila medzinárodná spolupráca, napríklad na základe dohody o zásadách a najlepších postupoch.
Pokiaľ ide o riadenie globálnej likvidity, chcel by som zdôrazniť, že snahy o lepšie pochopenie vzájomného finančného prepojenia sú vítané.
To znamená, že žiadny mechanizmus umožňujúci usmerňovať cezhraničnú likviditu na globálnej úrovni nebude fungovať bez priamej či nepriamej spolupráce centrálnych bánk, keďže len ony sú schopné poskytovať požadovaný objem likvidity.
V tomto kontexte centrálne banky nemôžu a nemali by prispievať ex ante k zaisteniu medzinárodnej likvidity v čase krízy.
C. Finančná stabilita a dohľad
26.
Čo by ste odporúčali na posilnenie väzieb medzi makrodohľadom a mikrodohľadom?
Myslíte si, že ESRB a európske orgány dohľadu budú mať k dispozícii účinné právomoci?
Súčinnosť a koordináciu medzi mikroprudenciálnym a makroprudenciálnym dohľadom zaručuje medziinštitucionálna štruktúra ESRB, zatiaľ čo európske orgány dohľadu zastupujú ich predsedovia ako členovia s hlasovacím právom.
Okrem toho spoluprácu medzi ESRB a európskymi orgánmi dohľadu – a zo všeobecnejšieho hľadiska vnútroštátnymi orgánmi dohľadu – zaručuje právne ustanovenie, ktorým sa ukladá všeobecná povinnosť spolupráce a výmeny informácií medzi jednotlivými zložkami európskeho systému orgánov pre finančný dohľad (ESFS
Európsky systém orgánov pre finančný dohľad (ESFS) tvoria výbor ESRB a európske orgány dohľadu spolu s vnútroštátnymi orgánmi finančného dohľadu a spoločným výborom orgánov dohľadu. ).
Spolupráca medzi orgánmi makroprudenciálneho a mikroprudenciálneho dohľadu bude obzvlášť dôležitá, keďže sa predpokladá, že makroprudenciálny dohľad sa bude vykonávať väčšinou prostredníctvom nástrojov obozretného dohľadu a regulácie.
Plnenie makroprudenciálnych právomocí, ktoré boli zverené výboru ESRB, si bude preto vyžadovať náležitú koordináciu s vnútroštátnymi orgánmi dohľadu, ktorým budú tiež adresované odporúčania výboru ESRB.
V tejto súvislosti budú mať veľký význam európske orgány dohľadu, ktoré sú na základe legislatívneho rámca poverené úlohou zaručovať riadne prijímanie opatrení nadväzujúcich na varovania a odporúčania výboru ESRB.
Pokiaľ ide o výbor ESRB, právny rámec mu poskytuje právomoc vydávať varovania pred rizikami a politické odporúčania, čo v značnej miere zohľadňuje odporúčania De Larosièrovej skupiny, ktorá navrhovala, aby sa zriadil orgán poverený vykonávaním makroprudenciálneho dohľadu, pričom ako základ a východisko by slúžili kompetencie a odbornosť ECB, národných centrálnych bánk a vnútroštátnych orgánov dohľadu.
Výbor ESRB, ktorý bol zriadený 16. decembra 2010, od svojho vytvorenia zorganizoval už dve schôdze svojej generálnej rady a zriadil poradné výbory a v súčasnosti vykonáva svoju činnosť v plnom rozsahu.
ECB bola na základe právneho rámca poverená poskytovaním analytickej, štatistickej, logistickej a administratívnej podpory výboru ESRB.
V tejto súvislosti ECB vyvíja maximálne úsilie o rozšírenie svojej kapacity a analytických nástrojov na vykonávanie analýzy systémových rizík.
Konkrétne je úloha ECB pri podpore výboru ESRB (okrem toho, že zabezpečuje sekretariát) nasledujúca:
· ECB bude výboru ESRB poskytovať pravidelné produkty , ktoré umožnia identifikáciu a hodnotenie systémových rizík v EÚ, pričom bude vychádzať z organizácie schválenej v súvislosti s vykonávaním úloh ECB spojených s finančnou stabilitou;
· ECB sa v rámci týchto pravidelných príspevkov bude opierať o: i) analytickú infraštruktúru , ktorá bude slúžiť na vývoj a zachovávanie analytických nástrojov a metód na analýzu systémových rizík; ii) infraštruktúru pre makroprudenciálne údaje na základe funkcie ECB ako štatistického orgánu; a iii) siete na sledovanie trhu , ktoré sa majú vytvoriť.
Úspech výboru ESRB bude značne závisieť od dostupnosti vysokokvalitných a aktuálnych informácií, na základe ktorých bude možné vykonávať makroprudenciálny dohľad.
To si bude vyžadovať úzku spoluprácu medzi výborom ESRB, troma európskymi orgánmi dohľadu, ECB a príslušnými vnútroštátnymi orgánmi (dohľadu) a centrálnymi bankami.
Bude potrebná najmä výmena informácií v súhrnnej forme (pokiaľ možno spolu s opatreniami na šírenie informácií) a v pravidelných intervaloch (zvyčajne štvrťročne) alebo na báze ad hoc na úrovni jednej inštitúcie v súlade s nariadením o ESRB (článok 15).
Spolupráca a výmena informácií s ďalšími jurisdikciami a podobnými orgánmi na celom svete bude takisto dôležitá.
Pokiaľ ide o mikroprudenciálny pilier inštitucionálneho rámca EÚ, európskym orgánom sa poskytol značný súbor právomocí, ktoré sa týkajú tvorby predpisov, vymáhania ich dodržiavania a koordinácie dohľadu, ako aj súbor účinných nástrojov na vykonávanie týchto úloh.
Po prvé, čo sa týka tvorby predpisov, európske orgány dohľadu môžu vydávať technické normy pre finančnú reguláciu a dohľad, ktoré sa môžu stať právne záväznými tým, že ich schváli Komisia, alebo majú nezáväznú povahu.
Očakáva sa, že európske orgány dohľadu vytvoria prostredníctvom týchto nástrojov súbor pravidiel EÚ, čím sa vyriešia vyššie spomínané nedostatky súčasného rámca, najmä existujúce rozdiely medzi jednotlivými krajinami v otázke kľúčových regulačných prvkov.
Po druhé, európske orgány dohľadu by mali zaručiť, aby sa pravidlá dohľadu uplatňovali jednotným spôsobom.
Na tento účel im bola udelená veľmi účinná právomoc, a to možnosť prijímať právne záväzné rozhodnutia určené vnútroštátnym orgánom dohľadu alebo (v prípade ich nedodržiavania) v niektorých konkrétnych situáciách dokonca i konkrétnym finančným inštitúciám, ak sa to zdôvodní finančnou stabilitou.
Takéto významné právomoci, ktoré sú predmetom osobitných postupov, možno uplatniť najmä i) v prípade porušenia právnych predpisov EÚ orgánmi dohľadu; ii) pri riešení nezhôd medzi vnútroštátnymi orgánmi dohľadu v cezhraničných otázkach a iii) ak Rada vyhlási núdzovú situáciu.
V posledných dvoch prípadoch podliehajú právomoci európskych orgánov dohľadu dôležitej „fiškálnej doložke“, ktorá sa uvádza v článku 38 nariadenia o európskych orgánoch dohľadu a ktorá stanovuje, že právomoci európskych orgánov dohľadu nemôžu zasahovať do vnútroštátnych fiškálnych právomocí.
Napokon chcem upozorniť na skutočnosť, že európske orgány dohľadu nedisponujú žiadnymi osobitnými nástrojmi, pokiaľ ide o riadenie a riešenie kríz.
Z pohľadu ECB je veľmi dôležité poukázať v krátkodobej perspektíve na nasledujúce kľúčové výzvy, pred ktorými stoja európske orgány dohľadu:
1) vymedzenie operačného rámca pre spoluprácu a výmenu informácií medzi európskymi orgánmi dohľadu a výborom ESRB a medzi výborom ESRB a ECB;
2) dokončenie dôveryhodného režimu záťažových testov.
Zo strednodobého hľadiska by takouto kľúčovou výzvou, na ktorú počas svojho vypočutia v Európskom parlamente upozornili predseda EBA a podpredseda ESRB, mohla byť odolnosť finančného sektora voči posilnenej regulácii, a teda aj voči regulačným opatreniam vychádzajúcim z právomocí európskych orgánov dohľadu alebo odporúčaní týkajúcich sa regulačných zásahov predložených výborom ESRB.
27.
Pokiaľ ide o ESRB, vidíte potenciálny konflikt záujmov v rámci mandátu ECB vo vzťahu k menovej politike?
Politická zodpovednosť ECB a ESRB sa zjavne odlišujú.
Ako iste viete, hlavným cieľom ECB je zachovávať cenovú stabilitu v eurozóne.
Okrem toho prispieva „k bezproblémovému vykonávaniu politík, ktoré uplatňujú príslušné orgány v oblasti stability finančného systému“ a podporuje hladké fungovanie trhových infraštruktúr.
Na druhej strane, novovytvorený výbor ESRB je zodpovedný za makroprudenciálny dohľad nad celým finančným systémom EÚ, identifikuje riziká z hľadiska finančnej stability a v prípade potreby vydáva varovania a odporúčania na opatrenia na riešenie týchto rizík.
Napriek tomu je však zrejmé, že cenovú stabilitu nemožno analyzovať oddelene od finančnej stability.
Cenová stabilita z dlhodobého hľadiska prispieva k finančnej stabilite, zatiaľ čo finančná stabilita je predpokladom pre schopnosť centrálnej banky zachovávať cenovú stabilitu.
Ciele ECB a ESRB sa teda navzájom posilňujú.
Pri plnom rešpektovaní úlohy ESRB ako nového orgánu zodpovedného za makroprudenciálny dohľad nad EÚ bude dôležité nadviazať dialóg medzi oboma orgánmi o politických otázkach, ktoré môžu ovplyvniť systémové riziká.
Som presvedčený, že inštitucionálna nezávislosť ECB a ESRB zaistí, že príslušné nástroje politík budú zamerané na ciele, na dosiahnutie ktorých boli tieto nástroje určené.
28.
Ako vidíte úlohu ECB v bankovom dohľade v budúcnosti?
Úloha ECB vo finančnom dohľade je jasne vymedzená v zmluve, podľa ktorej prispieva k hladkému uskutočňovaniu politík prijatých príslušnými vnútroštátnymi orgánmi v oblasti dohľadu nad úverovými inštitúciami a finančnej stability.
Okrem toho zmluva poskytuje členským štátom možnosť poveriť ECB osobitnými úlohami , ktoré sa týkajú politiky obozretného dohľadu nad úverovými a finančnými inštitúciami.
K využitiu tejto možnosti došlo napríklad tým, že sa ECB pripísala zodpovednosť za poskytovanie analytickej, štatistickej, logistickej a administratívnej podpory ESRB.
Podporujem nový inštitucionálny rámec EÚ sústredený na ESRB a európske orgány dohľadu a očakávam, že súlad medzi jej dvoma piliermi, t. j. makroprudenciálnym a mikroprudenciálnym dohľadom, ako aj ich účinné fungovanie poskytnú účinný rámec pre podporu finančnej stability v EÚ.
29.
Čo vnímate ako najpálčivejšie problémy v oblasti právnych predpisov týkajúcich sa finančných služieb?
Rada pre finančnú stabilitu, ktorej mám česť predsedať, vykonala pod záštitou skupiny G20 pozoruhodné množstvo práce.
Práca na medzinárodnej i európskej úrovni však ešte zďaleka nie je ukončená.
Dovoľte mi spomenúť štyri otázky, v súvislosti s ktorými je potrebné dosiahnuť pokrok.
Po prvé, pokiaľ ide o dohodu Bazilej III, hlavná výzva spočíva vo včasnom, plnom a dôslednom vykonávaní nového rámca, ako aj rozsiahlejšom hodnotení a prípadných úpravách niektorých z nových opatrení, ako sú koeficient pákového efektu a normy likvidity, a to v priebehu pozorovacieho obdobia.
Úpravy týchto opatrení budú vychádzať z informácií získaných počas pozorovacieho obdobia a budú zamerané na akékoľvek neúmyselné dôsledky pre jednotlivé banky, bankový sektor, finančný trh a hospodárstvo ako celok.
Okrem toho s cieľom vytvoriť rovnaké podmienky a vyhnúť sa regulačnej arbitráži na svetovej úrovni i na úrovni EÚ je dôležité, aby bola dohoda Bazilej III úplne a dôsledne transponovaná do vnútroštátnych právnych predpisov a pravidiel (v Európe prostredníctvom CRD IV), a to z formálnej i obsahovej stránky.
V súvislosti s nedávnymi diskusiami o návrhu znenia CRD IV poznamenávam, že v dohode Bazilej III sú ustanovené minimálne normy, ktoré by mohli štáty slobodne prekročiť.
Po druhé, čo sa týka systémovo dôležitých finančných inštitúcií, Rada pre finančnú stabilitu a Bazilejský výbor pre bankový dohľad majú v úmysle predložiť na schválenie na novembrovom samite skupiny G20 odporúčania týkajúce sa identifikácie systémovo dôležitých finančných inštitúcií, ako aj primeranej úrovne absorpcie dodatočných strát a opatrení na zlepšenie nástrojov a režimov na riešenie problémov.
Je veľmi dôležité, aby sa tieto odporúčania uplatňovali medzinárodne konzistentným spôsobom, pričom Rada pre finančnú stabilitu zriadi radu pre vzájomné hodnotenie na monitorovanie ich vykonávania.
Po tretie, ak chceme byť schopní v budúcnosti účinne riešiť krízu, je rozvoj konzistentného krízového riadenia a rámca na riešenie krízových situácií, ktoré by sa vhodným spôsobom zaoberali otázkou cezhraničných inštitúcií, rozhodujúci.
V tejto súvislosti bude legislatívny návrh týkajúci sa rámca pre krízové riadenie, ktorý má Európska komisia predložiť na jeseň, predstavovať medzník.
Pokiaľ ide o rozvoj rámca na riešenie krízových situácií, je nevyhnutné, aby sa dosiahla dohoda o komplexnom súbore nástrojov v oblasti právomocí a dôveryhodných mechanizmov financovania, ktoré by zabránili spoliehaniu sa na vnútroštátne rozpočty.
Hoci vo veci najúčinnejších nástrojov na riešenie krízových situácií v domácom kontexte panuje na medzinárodnej úrovni v podstate zhoda, Rada pre finančnú stabilitu v súčasnosti pracuje na odporúčaniach týkajúcich sa riešenia cezhraničných otázok a na analýze potenciálnych nezaručiteľných dlhov z rôznych perspektív (t. j. rekapitalizácia alebo absorpcia strát držiteľov podriadeného alebo nadriadeného dlhu).
A nakoniec je rozhodujúce, aby sa pokročilo v posilňovaní dohľadu nad tzv. tieňovým bankovým systémom.
Je dôležité lepšie pochopiť komplexný reťazec činností a subjektov zapojených do sprostredkovania úverov mimo regulovaného bankového sektora a následne vyhodnotiť vhodnosť súčasného regulačného rámca a určiť oblasti príslušných systémových rizík, ktoré sa nachádzajú mimo rozsahu regulovaných bankových činností.
Ak sa však dohodnuté reformy nebudú koherentne vykonávať vo všetkých významnejších jurisdikciách, nesplníme svoj záväzok v žiadnej zo spomínaných otázok a neprevezmeme spoločnú zodpovednosť za odolnejší finančný systém.
USA a EÚ majú v tejto súvislosti osobitnú zodpovednosť.
Vnútroštátne a regionálne orgány by sa dopustili vážneho omylu, ak by dovolili, aby národné záujmy oslabili vykonávanie svetových reforiem potrebných na zabránenie budúcim krízam.
D. Fungovanie ECB a demokratická zodpovednosť a transparentnosť
30.
Nemali by sa rozličné právomoci členov rady časom meniť v súlade so zmenami úloh a priorít ECB?
Povinnosti Výkonnej rady ECB sú stanovené v článku 12 Štatútu ESCB a ECB (ďalej len „štatút“), na základe ktorého má za úlohu vykonávať menovú politiku v súlade s rozhodnutiami prijatými Radou guvernérov, ako aj úloha pripravovať zasadnutia Rady guvernérov.
Okrem toho sa v článku 11 štatútu stanovuje, že Výkonná rada ECB je zodpovedná za aktuálne otázky, ktorými sa zaoberá ECB.
Oba články odkazujú na výkonnú radu ako celok, čo je v súlade so štruktúrou výkonnej rady ako kolektívneho rozhodovacieho orgánu.
Všetky rozhodnutia prijíma celá výkonná rada bez toho, aby poverila zodpovednosťou za ich prijímanie akéhokoľvek člena výkonnej rady.
Všetci členovia výkonnej rady sú preto podľa definície zapojení do všetkých oblastí pôsobnosti výkonnej rady, t. j. oblasti menovej politiky, platobných systémov, bankoviek atď. Povaha výkonnej rady ako kolektívneho rozhodovacieho orgánu sa tiež odzrkadľuje v spôsobe, akým je uvádzaná organizačná štruktúra ECB v jej publikáciách.
Vzhľadom na množstvo otázok, ktoré musí Výkonná rada ECB riešiť, je však úplne v poriadku, ak sa jej členovia z administratívnych dôvodov medzi sebou dohodnú, za ktoré oblasti pôsobnosti ECB bude každý niesť hlavnú zodpovednosť, a to bez toho, aby sa upustilo od kolektívnej zodpovednosti celej výkonnej rady.
Som si samozrejme vedomý toho, že rokovací poriadok prideľuje predsedovi osobitnú zodpovednosť za rozdelenie právomocí v jednotlivých oblastiach, čo umožňuje zohľadniť skúsenosti jednotlivých členov výkonnej rady a čo najlepšie to využiť v prospech ECB.
Keďže členovia výkonnej rady sú menovaní postupne, je možné z času na čas preskúmať prerozdelenie odborných útvarov.
Zmena rozdelenia povinností medzi členmi výkonnej rady tiež posilňuje kolektívny charakter rozhodovacieho procesu.
31.
Aký systém považujete za vhodný na zabezpečenie spravodlivej rotácie členstva vo Výkonnej rade ECB aj z hľadiska národnosti a pohlavia?
Zmluva sa podľa môjho názoru oprávnene zameriava predovšetkým na kritérium odborných skúseností a poznatkov, keďže sa v nej uvádza, že členovia Výkonnej rady ECB „sú menovaní spomedzi uznávaných a skúsených odborníkov v menovej alebo bankovej oblasti“.
Tieto články obmedzujú zohľadnenie národnosti, keďže sa v nich stanovuje, že členmi výkonnej rady môžu byť iba štátni príslušníci členských štátov eurozóny.
Týmto spôsobom sa v právnych textoch zámerne nestanovujú podmienky týkajúce sa národnosti (iné ako samozrejmé obmedzenie na štátnych príslušníkov eurozóny) alebo pohlavia.
Okrem toho chcem zdôrazniť nadnárodný charakter ECB, čo znamená, že rozhodnutia jej rozhodovacích orgánov sa prijímajú výhradne z perspektívy eurozóny, a nie s ohľadom na konkrétne národné záujmy.
Členovia rozhodovacích orgánov ECB nezastupujú svoje členské štáty, ale zúčastňujú sa na procese rozhodovania ako súkromné osoby.
Zavedenie ďalších kritérií v rámci postupu menovania, ako sú štátna príslušnosť alebo zastúpenie žien a mužov, by spôsobilo svojvoľné pridanie nových prvkov, čo by mohlo byť v skutočnosti kontraproduktívne pri výbere najkompetentnejších osôb.
Postup menovania, ktorý predpokladá konzultáciu Európskeho parlamentu, predstavuje dôležitú záruku v rámci celého výberového konania v záujme zabezpečenia súladu so stanovenými kritériami.
32.
Aký je Váš názor na potrebu zväčšiť rozmanitosť zastúpenia v rade ECB namiesto toho, aby sa spoliehalo výlučne na predstaviteľov centrálnych bánk?
Ako som už povedal, na základe zmluvy a štatútu sa požaduje, aby boli členovia výkonnej rady „menovaní spomedzi uznávaných a skúsených odborníkov v menovej alebo bankovej oblasti“.
To samozrejme neznamená, že musia nevyhnutne pôsobiť v oblasti centrálnych bánk, ale nie je prekvapujúce, že bohaté skúsenosti z oblasti centrálnych bánk sú relevantné a je potrebné ich zohľadniť.
To neznamená, že odlišné profesionálne zázemie či odborné skúsenosti by neboli veľmi cenným prínosom.
V skutočnosti je pri pohľade na životopisy a odborné skúsenosti súčasných a bývalých členov výkonnej rady zrejmé, že neboli vždy a iba predstaviteľmi centrálnych bánk, ale majú rozmanité skúsenosti a disponujú rôznymi poznatkami, ktoré sú cennou pridanou hodnotou v procese rozhodovania.
V skutočnosti aj moje vlastné odborné skúsenosti, rovnako ako skúsenosti mnohých vysokopostavených úradníkov centrálnych bánk, ukazujú, že som si v priebehu svojej kariéry na rôznych pracovných pozíciách, ktoré som zastával vo verejnom aj v súkromnom sektore, ako aj v akademickej oblasti, osvojil širokú škálu rôznych perspektív, čo by mi samozrejme v kontexte ECB pomáhalo.
33.
Aký bude Váš osobný prístup k sociálnemu dialógu v rámci ECB?
Pracovníci ECB sú základným kapitálom tejto inštitúcie.
Chcel by som s personálom viesť plodný a účinný sociálny dialóg, ktorý by sa opieral aj o konštruktívnu spoluprácu so zástupcami zamestnancov, ktorí boli zvolení, aby zastupovali záujmy všetkých zamestnancov (napr. Výboru zamestnancov), a s tými, ktorí v súlade s príslušnými kritériami zastupujú určitú časť zamestnancov (napr. uznaní zástupcovia odborov).
Môj prístup by spočíval v tom, že obe skupiny by mali prístup k informáciám, boli by zapojené do počiatočných etáp rokovaní a konzultovali by sa s nimi relevantné otázky.
Celkovo je mojím cieľom pracovať so zástupcami zamestnancov v priateľskej atmosfére a v duchu partnerstva, vzájomnej dôvery a vzájomného rešpektu.
Okrem toho ECB vedie na úrovni ESCB/Eurosystému dialóg so zástupcami zamestnancov jednotlivých centrálnych bánk a ich odborových zväzov, ktorý prebieha tak, že raz za dva roky sa vydáva informačný sprievodca a dvakrát za rok sa organizuje vo Frankfurte schôdza na tému Sociálny dialóg ESCB.
Oba nástroje sú dôležité, keďže umožňujú informovať zástupcov zamestnancov a odborových zväzov o vývoji projektov ESCB/Eurosystému a viesť s nimi diskusiu o týchto projektoch.
Mám v úmysle pokračovať v tejto praxi s cieľom podporiť spoluprácu v rámci systému a tímového ducha..
34.
Boli by ste za zavedenie postupu schvaľovania Európskym parlamentom (bez ohľadu na ústavné otázky, ktoré by takáto zmena vyvolala)?
Európsky parlament získal v posledných rokoch širokú škálu ďalekosiahlych právomocí, najmä na základe Lisabonskej zmluvy.
V zmluve sa tiež stanovuje jednoznačný postup menovania členov Výkonnej rady ECB, v rámci ktorého má Európsky parlament úlohu konzultovanej strany, ktorá usporadúva vypočutia kandidátov navrhnutých Radou a hlasovania o týchto kandidátoch.
Som presvedčený, že tento postup menovania sa Európskej centrálnej banke rokmi osvedčil.
Je rozhodujúce, aby tento postup fungoval bez problémov a umožňoval zaistiť tak ako doposiaľ primeranú kontinuitu vedenia inštitúcie a dôveryhodnosť výberového konania vo vzťahu k občanom a trhom EÚ.
V rámci tohto konania sa v súlade s požiadavkou menovať „uznávaných a skúsených odborníkov v menovej alebo bankovej oblasti“ vyberajú osoby, ktoré sa vyznačujú vysokými kompetenciami, odhodlanosťou, nezávislosťou a bezúhonnosťou.
Vzhľadom na výsledky, ktoré tento postup priniesol, nevidím potrebu ho meniť.
35.
Mohli by ste vyjadriť svoj názor na koncepciu demokratickej zodpovednosti v súvislosti s ECB a všeobecne s centrálnym bankovníctvom?
Centrálne banky potrebujú na účinné plnenie svojho mandátu vysoký stupeň nezávislosti.
Táto nezávislosť musí ísť ruka v ruke so zodpovednosťou.
Demokratickú zodpovednosť centrálnych bánk možno vnímať ako ich povinnosť náležite vysvetľovať a zdôvodňovať svoje rozhodnutia a niesť pred občanmi zodpovednosť za plnenie svojho mandátu.
Zodpovedný prístup a transparentnosť centrálnych bánk zvyšuje ich dôveryhodnosť, ktorá je dôležitou hodnotou za normálnych okolností a významným prvkom v čase krízy, ktorou práve prechádzame.
Nezávislosť ECB je pevne zakotvená v zmluve, v ktorej sa stanovuje aj jej zodpovednosť.
ECB je zodpovedná predovšetkým voči európskym občanom a z inštitucionálneho hľadiska voči Európskemu parlamentu ako orgánu pozostávajúcemu z priamo volených zástupcov európskej verejnosti.
Skutočnosť, že ECB sa zodpovedá Európskemu parlamentu, má zásadný význam pre jej demokratickú legitimitu.
Som si vedomý toho, že ECB si v minulosti vždy vysoko cenila výmeny s Európskym parlamentom, a to nielen v súvislosti s hospodárskymi a menovými otázkami, ale aj v súvislosti s minuloročnou reformou rámca dohľadu EÚ a tohtoročným legislatívnym balíkom opatrení v oblasti správy.
Teším sa, že v tomto plodnom dialógu budeme pokračovať.
Za veľmi dôležitý tiež považujem rad ďalších, dobre zavedených prostriedkov, pomocou ktorých ECB, ako sami veľmi dobre viete, nesie zodpovednosť aj za úlohy, ktoré prekračujú rámec jej štatutárnych povinností.
Výročná správa ECB sa predkladá Európskemu parlamentu (a Rade); prezident ECB každý štvrťrok predstupuje pred výbor ECON; ostatní členovia výkonnej rady sú pozývaní na vypočutia o špecifických otázkach.
Doplnkovú povahu majú mesačné tlačové konferencie ECB, ktoré svojím úvodným príspevkom otvára prezident ECB, mesačný bulletin ECB, ostatné úradné publikácie a prejavy a rozhovory členov výkonnej rady.
Som presvedčený, že ECB spĺňa najvyššie požiadavky na transparentnosť a zodpovednosť centrálnej banky, a mám v úmysle túto úroveň zachovať.
36.
ECB sa už dlho zdráha akceptovať žiadosť Európskeho parlamentu o zverejnenie zápisníc zo zasadnutí Rady guvernérov.
Čo podľa Vás bráni tomuto zverejneniu a aké ťažkosti by spôsobilo?
Boli by ste za zverejnenie zápisníc ECB zo zasadnutí Rady guvernérov v blízkej budúcnosti?
Nezávislá centrálna banka musí spĺňať zákonné požiadavky týkajúce sa jej zodpovednosti.
Zodpovednosť je základným predpokladom a kľúčovým prvkom demokratickej legitimity.
Pre nezávislú centrálnu banku z toho vyplýva, že musí plniť svoje úlohy na najvyššej profesionálnej úrovni, pričom táto zodpovednosť je nevyhnutná aj z hľadiska udržania cenovej stability v strednodobom výhľade.
Proces vykazovania zodpovednosti prebieha v súlade so zásadami stanovenými v zmluve.
Po prvé, ECB má povinnosti voči občanom EÚ a ich zástupcom v Európskom parlamente, ktorý je jedinou európskou inštitúciou priamo volenou občanmi EÚ.
Po druhé, v štatúte ESCB sa stanovuje, že zápisnice zo zasadnutí sú dôverné.
Zodpovednosť by mala byť účinná v tom zmysle, že poskytuje verejnosti informácie dôležité pre pochopenie rozhodnutí Rady guvernérov v oblasti menovej politiky.
V tejto súvislosti by mohlo byť zverejňovanie príliš podrobných informácií dokonca kontraproduktívne, pretože politický odkaz by sa mohol stať nejasným.
Je pravda, že uverejňovaním zápisníc zo zasadnutí Rady guvernérov s uvedením pomeru hlasov jednotlivých členov by verejnosť získala dodatočné informácie o názorových rozdieloch v rámci Rady guvernérov.
Rada guvernérov ECB je však kolektívnym rozhodovacím orgánom a má ako mnoho ďalších výborov v oblasti menovej politiky kolektívnu zodpovednosť.
To znamená, že členovia Rady guvernérov nesú spoločnú zodpovednosť za rozhodnutia, ktoré táto rada prijala.
Včasné zverejňovanie zápisníc by mohlo mať nežiaduci účinok na členov Rady guvernérov v podobe úsilia zo strany médií, aby prevzali svoju individuálnu zodpovednosť, čím by sa narušila kolektívna zodpovednosť rady a osobná nezávislosť jej členov.
Pritom existujú ďalšie komunikačné nástroje, ktoré už teraz zabezpečujú prístup verejnosti k informáciám potrebným na úplné pochopenie rozhodnutí ECB v oblasti menovej politiky.
Kvantitatívna definícia cenovej stability a stratégia menovej politiky umožňujú verejnosti posudzovať výkonnosť ECB; toto vonkajšie hodnotenie ECB je uľahčované včasným zverejňovaním relevantných informácií v tlačových správach, mesačnom bulletine ECB a úvodnom príspevku prezidenta ECB na tlačových konferenciách, ktoré sa konajú každý mesiac.
37.
Aké závery vyvodzujete z porovnania politiky transparentnosti Federálnej rezervnej banky a ECB?
Čo si myslíte o zverejňovaní zápisníc zo zasadnutí Federálnej rezervnej banky alebo Bank of England?
Myslíte si, že ECB by mohla uplatňovať túto politiku?
Som presvedčený, že transparentnosť má pre centrálne banky, ktorých cieľom je zaručiť cenovú stabilitu, zásadný význam, čo potvrdzuje i prax najvýznamnejších centrálnych bánk.
Transparentnosť prispieva k znižovaniu neistoty v súvislosti s budúcimi politickými opatreniami a k nižšej kolísavosti inflácie, ako aj k stabilizácii očakávaní, pokiaľ ide o úroveň inflácie.
ECB, Federálna rezervná banka a Bank of England zlepšili svoje postupy a dnes sa môžu z hľadiska transparentnosti centrálnych bank považovať za svetovú špičku.
Transparentnosť si vyžaduje, aby centrálna banka zrozumiteľným spôsobom vysvetľovala, ako interpretuje svoj mandát a aby vopred ohlasovala svoje politické ciele tak, aby verejnosť mohla monitorovať a hodnotiť jej výkonnosť.
Okrem toho je potrebné, aby centrálna banka vysvetľovala analytický rámec, ktorý používa pri prijímaní interných rozhodnutí, a svoje posúdenie stavu ekonomiky, a aby často objasňovala ekonomické zdôvodnenie svojich politických rozhodnutí.
Centrálne banky majú spoločnú tendenciu k väčšej transparentnosti a som presvedčený, že ECB stála už v minulosti v mnohých ohľadoch na čele tohto procesu.
ECB oznámila oficiálnu stratégiu menovej politiky a pravidelne vysvetľuje rozhodnutia týkajúce sa menovej politiky, ktorými sa táto stratégia uplatňuje.
Tak ECB, ako aj Bank of England jasne a kvantitatívnym spôsobom stanovili, čo rozumejú pod cenovou stabilitou.
To v minulosti neplatilo o Federálnej rezervnej banke, ale z nedávnych oznámení vyplýva, že Federálna rezervná banka vymedzuje cenovú stabilitu podobným spôsobom ako ECB.
Všetky tieto tri centrálne banky, t. j.
Federálna rezervná banka, Bank of England a ECB, zdôraznili význam efektívnej komunikácie a náležitej interakcie s verejnosťou.
Existuje však niekoľko spôsobov, ako posilniť komunikáciu, a zverejňovanie zápisníc je iba jednou z viacerých možností.
V prípade Bank of England a jej Výboru pre menovú politiku, v ktorom sa uplatňuje individuálna zodpovednosť, dáva uverejňovanie zápisníc z politických zasadaní zmysel.
V prípade Federálnej rezervnej banky platí formálna požiadavka zverejňovať zápisnice, hoci zverejnené záznamy z hlasovaní nemusia v plnej miere odrážať názorové rozdiely prejavujúce sa v rámci rokovaní FOMC.
Na informovanie o týchto rozdieloch používa Federálna rezervná banka iné nástroje.
Ako som uviedol vo svojej predchádzajúcej odpovedi, ECB je povinná zachovávať dôvernosť rokovaní Rady guvernérov, čo jej umožňuje úplne nezávislé prijímanie rozhodnutí v oblasti menovej politiky prebiehajúce s dôrazom na jej kolektívnu zodpovednosť.
ECB však používa iné komunikačné nástroje, ktoré poskytujú informácie porovnateľné so zápisnicami zo zasadaní iných spomínaných centrálnych bánk.
Predovšetkým úvodný príspevok prezidenta ECB na tlačových konferenciách prináša celkové zhrnutie politicky relevantného hodnotenia hospodárskeho vývoja.
Ide o hodnotenie, s ktorým Rada guvernérov vyjadrila kolektívny súhlas.
Tieto informácie sú poskytované takmer v reálnom čase.
Okrem toho je v rámci tlačových konferencií, ktoré sa konajú každý mesiac, vyčlenený priestor na otázky a odpovede, čo predstavuje platformu umožňujúcu podávať verejnosti včasné a nestranné vysvetlenia rozhodnutí v oblasti menovej politiky.
Domnievam sa, že táto prax ECB, ktorá zahŕňa organizovanie tlačových konferencií a poskytovanie obsiahlejších informácií o rozhodnutiach verejnosti a médiám, sa osvedčuje, čo jasne dokázala skutočnosť, že tento model prevzali aj iné centrálne banky, najmä Bank of England a nedávno (od apríla minulého roku) i Federálna rezervná banka.
38.
Aký je Váš názor na dialóg s Európskym parlamentom o menovej politike?
Môžu členovia predstavenstva ECB diskutovať o menovej politike a jej rozhodnutiach s ostatnými politickými aktérmi alebo by to poškodilo nezávislosť banky?
Výbor Európskeho parlamentu pre hospodárske a menové veci organizuje raz za štvrťrok vypočutie prezidenta ECB.
Tieto pravidelné výmeny sú v súlade s nezávislosťou ECB a majú zásadný význam z hľadiska osvedčovania demokratickej zodpovednosti ECB.
Pre ECB predstavujú veľmi dôležitú príležitosť na to, aby svoje politiky vysvetlila priamo voleným zástupcom európskych občanov.
Tento rámec pravidelných vypočutí umožňuje dôkladnú a plodnú interakciu medzi oboma inštitúciami a pomáha zlepšovať pochopenie politík ECB v celej EÚ.
Dobre funguje aj inštitucionálny rámec pre vzťahy ECB s ostatnými inštitúciami a fórami EÚ.
Súčasný rámec umožňuje účinnú interakciu medzi rôznymi tvorcami politických rozhodnutí, napríklad Euroskupinou a Radou ECOFIN, alebo na nižšej úrovni na pôde Hospodárskeho a finančného výboru a Výboru pre hospodársku politiku EÚ.
Táto interakcia prebieha na základe ustanovení zmluvy a v plnom súlade s mandátom ECB a jej nezávislosťou.
E. Všeobecné
39.
Čo považujete za najvážnejšie riziká a problémy, ktorým čelí ECB?
Čo sa týka hlavných problémov a rizík, ktorým čelí ECB, tu by som sa obmedzil na tri z nich:
V oblasti menovej politiky predstavuje nepochybne veľkú výzvu doladenie podmienok pre skoncovanie s doposiaľ veľmi uvoľnenou menovou politikou a postupné ukončenie platnosti zostávajúcich neštandardných opatrení.
Štandardná menová politika (napr. stanovovanie našich základných úrokových sadzieb) by mala byť ako vždy prispôsobená zámeru plniť mandát ECB, t. j. v strednodobom výhľade udržiavať v eurozóne ako celku cenovú stabilitu.
Neštandardné opatrenia sa musia postupne zrušiť, keďže už nie sú potrebné na podporu uskutočnenia transmisie menovej politiky do ekonomiky a napokon do cien.
Pretrvávajúci vysoký stupeň neistoty v súvislosti s makroekonomickým a finančným prostredím spolu s dosiaľ neodstránenými nedostatkami si vyžaduje dôkladné posúdenie celkovej situácie a zostavenie výhľadu do budúcnosti.
To zase zabezpečí, aby zmena štandardnej a neštandardnej menovej politiky prebiehala postupne.
Ďalšia výzva, na ktorú by som chcel poukázať, súvisí s finančnou stabilitou.
Finančná kríza nastolila viacero otázok týkajúcich sa vzťahu medzi menovou politikou a finančnou stabilitou, pričom sa poukázalo na skutočnosť, že medzi cieľom cenovej stability a podporou, ktorú môže ECB poskytovať v iných oblastiach, ako je finančná stabilita, neexistuje žiadna rovnováha.
Je nevyhnutné lepšie pochopiť úlohu finančného sektora v transmisnom mechanizme.
Nakoniec mi dovoľte spomenúť samotnú Európu.
Kríza štátneho dlhu je skutočnou skúškou politickej vôle Európy prijať všetky potrebné opatrenia na zabezpečenie hospodárskej a menovej integrácie v Európe.
V tomto zmysle ide aj o skutočnú skúšku pevnosti európskych a vnútroštátnych inštitúcií.
Je potrebné prijať rozhodujúce opatrenia na obnovenie dôvery a zabránenie ďalšiemu šíreniu nákazy, čo platí najmä pre vlády krajín, ktoré postihla kríza štátneho dlhu.
V budúcnosti by sa mali vytvoriť inštitúcie, ktoré budú zabraňovať opätovnému vzniku nerovnováhy a ktoré – pokiaľ by takáto nerovnováha mala znova nastať – ju budú schopné účinne riešiť.
To si vyžaduje, aby sa vývoj v jednotlivých členských štátoch stával v čoraz väčšej miere súčasťou európskeho kontextu.
Fiškálne politiky, štrukturálne reformy a finančný dohľad by mali v plnej miere rešpektovať európsky rozmer, a najmä rozmer eurozóny.
Európske krajiny môžu v plnej miere využívať výhody, ktoré vyplývajú z toho, že sú súčasťou hospodárskej a menovej únie, iba prostredníctvom politických opatrení, ktoré sú v súlade s vyššími európskymi požiadavkami.
Táto obrovská výzva sa netýka iba mňa ako oddaného Európana, ale má význam aj pre menovú politiku ECB, keďže ovplyvňuje prostredie, v ktorom ECB vykonáva svoju činnosť.
VÝSLEDOK ZÁVEREČNÉHO HLASOVANIA VO VÝBORE
Dátum prijatia
15.6.2011
Výsledok záverečného hlasovania
+:
–:
0:
33
2
4
Poslanci prítomní na záverečnom hlasovaní
Sharon Bowles, Udo Bullmann, Pascal Canfin, Nikolaos Chountis, George Sabin Cutaş, Leonardo Domenici, Diogo Feio, Elisa Ferreira, Ildikó Gáll-Pelcz, José Manuel García-Margallo y Marfil, Jean-Paul Gauzès, Sven Giegold, Sylvie Goulard, Liem Hoang Ngoc, Gunnar Hökmark, Wolf Klinz, Jürgen Klute, Philippe Lamberts, Werner Langen, Astrid Lulling, Arlene McCarthy, Ivari Padar, Alfredo Pallone, Anni Podimata, Antolín Sánchez Presedo, Olle Schmidt, Edward Scicluna, Peter Simon, Peter Skinner, Theodor Dumitru Stolojan, Ivo Strejček, Kay Swinburne, Marianne Thyssen, Ramon Tremosa i Balcells, Corien Wortmann-Kool
Náhradníci prítomní na záverečnom hlasovaní
David Casa, Ashley Fox, Thomas Mann, Claudio Morganti
