27.8.2008
NÁVRH UZNESENIA
ktorý na základe vyhlásení Rady a Komisie
v súlade s článkom 103 ods. 2 rokovacieho poriadku
predkladajú Francis Wurtz, Gabriele Zimmer, Dimitrios Papadimoulis, Eva-Britt Svensson, Roberto Musacchio a Umberto Guidoni
v mene skupiny GUE/NGL
o sociálnom balíku
Uznesenie Európskeho parlamentu o sociálnom balíku
Európsky parlament ,
–
so zreteľom na oznámenie Komisie s názvom Obnovená sociálna agenda: Príležitosti, prístup a solidarita v Európe 21. storočia (KOM(2008) 412) a na početné nelegislatívne dokumenty priložené k tomuto oznámeniu,
–
so zreteľom na návrh Komisie na smernicu Európskeho parlamentu a Rady o uplatňovaní práv pacientov pri cezhraničnej zdravotnej starostlivosti (KOM (2008) 414),
–
so zreteľom na návrh Komisie na smernicu Európskeho parlamentu a Rady o zriaďovaní Európskej zamestnaneckej rady alebo postupu v podnikoch s významom na úrovni Spoločenstva a v skupinách podnikov s významom na úrovni Spoločenstva na účely informovania zamestnancov a prerokovania s nimi (prepracované znenie) (KOM(2008) 419 v konečnom znení),
–
so zreteľom na svoje uznesenie zo 4. septembra 2001 o správe Komisie o uplatňovaní smernice o zriadení Európskej zamestnaneckej rady alebo postupu v podnikoch s významom na úrovni Spoločenstva a v skupinách podnikov s významom na úrovni Spoločenstva na účely informovania zamestnancov a prerokovania s nimi,
–
so zreteľom na návrh Komisie na smernicu Rady o vykonávaní zásady rovnakého zaobchádzania s osobami bez ohľadu na náboženské vyznanie alebo vieru, zdravotné postihnutie, vek alebo sexuálnu orientáciu (KOM(2008)426),
–
so zreteľom na politickú dohodu Rady pre zamestnanosť a sociálne veci o revízii smernice o pracovnom čase a smernice o dočasných pracovníkoch z 9. júna 2008,
–
so zreteľom na rozsudky Súdneho dvora Európskych spoločenstiev vo veciach Viking Line, Laval, Rüffert a Komisia/Luxembursko a na súvisiacu kontroverznú politickú debatu,
–
so zreteľom na tieto dohovory ILO: ILO-94 o pracovných doložkách (verejné zákazky); ILO-87, o slobode združovania a ochrane práva organizovať sa; ILO-98, o práve organizovať sa a kolektívne vyjednávať; ILO-117, o základných cieľoch a štandardoch sociálnej politiky, najmä jeho časť IV; ILO-154 o kolektívnom vyjednávaní; ILO-MLC, o práci a pracovných normách v námornej doprave; so zreteľom na agendu ILO pre dôstojnú prácu,
–
so zreteľom na Integrované usmernenia pre rast a zamestnanosť 2008 – 2010 a na stratégiu EÚ pre sociálne začleňovanie a sociálnu ochranu;
–
so zreteľom na článok 103 ods. 2 rokovacieho poriadku,
A.
keďže počas súčasného volebného obdobia Európskeho Parlamentu sa Európska komisia a Rada zdráhali predkladať alebo prijímať akúkoľvek legislatívu týkajúcu sa sociálnej politiky a zameranú na sociálny pokrok v Európskej únii,
B.
keďže zamestnanosť a sociálne politiky zamerané na sociálny pokrok nepatria medzi štyri oficiálne priority súčasného francúzskeho predsedníctva Európskej únie; a keďže tvrdenia tohto predsedníctva, že rok 2008 bude rokom „nového začiatku sociálnej Európy“ , preto nepôsobia dôveryhodne;
C.
C. keďže cieľom politickej dohody Rady pre zamestnanosť a sociálne veci z 9. júna 2008 o revízii smernice o pracovnom čase je ďalšia deregulácia už beztak slabých minimálnych noriem ochrany zdravia a bezpečnosti pracovníkov pred mimoriadnym a dlhým pracovným časom; keďže súčasné kroky francúzske vlády smerujúce k zrušeniu vnútroštátnej legislatívy o 35-hodinovom pracovnom týždni a podobné kampane za dlhší pracovný čas v iných členských štátoch smerujú rovnako k sociálnej regresii;
D.
keďže Európsky súdny dvor vo svojich nedávnych rozsudkoch vo veciach Viking Line, Laval, Rüffert a Luxembursko obmedzil právo na štrajk a kolektívne vyjednávanie tvrdením, že slobody vnútorného trhu sú nadradené týmto základným sociálnym právam, keďže v rozsudkoch sa minimálne normy sociálnej ochrany uvedené v smernici o vysielaní pracovníkov vykladajú ako maximálne normy, čím sa uprednostňuje konkurencia o čo najnižšie mzdy na rovnakom pracovisku a členským štátom sa odopiera právo žiadať prostredníctvom vnútroštátnych právnych predpisov o priaznivejšie pracovné podmienky a mzdy pre vyslaných pracovníkov,
E.
keďže uvedené udalosti viedli k tomu, že široká verejnosť vníma situáciu tak, že EÚ zachádza priďaleko smerom k slobodnému trhu a hospodárskej súťaži a upúšťa od solidarity a sociálneho pokroku; keďže táto prehlbujúca sa kríza legitimity Európskej únie viedla k zväčšovaniu priepasti medzi trhovo orientovanými európskymi projektmi podporovanými elitou a skepsou mnohých občanov Európskej únie ohľadom „pridanej hodnoty“ európskych politík pre každodenný život a sociálnu pohodu, čomu svedčí aj zamietnutie Lisabonskej zmluvy v Írsku,
keďže v týchto súvislostiach sa tzv. obnovený sociálny program, ktorý predložila Komisia, musí vnímať ako pokus o upokojenie hnevu a nespokojnosti početných vrstiev obyvateľstva so súčasným neoliberálnym smerovaním projektu európskej integrácie; keďže tzv. sociálny balík ale pozostáva najmä s nelegislatívnych oznámení, správ a odporúčaní, ktorých účinky sú v súvislosti s podporou kvantifikovateľného sociálneho pokroku v celej Európskej únii diskutabilné,
1.
domnieva sa, že tzv. sociálny balík je nepodarený pokus o odvrátenie pozornosti občanov od sociálne regresívnych politických prístupov Komisie a Rady, medzi ktoré patrí plánovaná deregulácia smernice o pracovnom čase a katastrofálne dôsledky nedávnych rozsudkov Európskeho súdneho dvora na základné práva a kolektívne vyjednávanie;
2.
pripomína, že Parlament vyzval na postupné zrušenie možnosti neúčasti už v prvom čítaní revízie smernice o pracovnom čase; tvrdo kritizuje, že Rada v politickej dohode túto žiadosť odmietla; vyjadruje preto nesúhlas s dohodou Rady;
3.
trvá na tom, že ak má byť revízia smernice o pracovnom čase zo sociálneho hľadiska zmysluplná, musí sa sústrediť na zladenie pracovného a mimopracovného života skrátením maximálneho denného a týždenného pracovného času; zdôrazňuje, že možnosť neúčasti musí byť úplne zrušená, že judikatúra ESD o čase trávenom v pohotovosti a o čase náhradného odpočinku sa musí v plnom rozsahu vykonávať a integrovať do smernice, a že je nutné zastaviť akékoľvek zníženie úrovne ochrany zaručenej podľa jestvujúcej smernice;
4.
vyzýva Radu a členské štáty, aby diskutovali do podrobností o otázkach, ktoré boli nastolené v nedávnych rozsudkoch Súdneho dvora; dôrazne vyzýva Radu, aby konala a zabezpečila nadradenosť sociálnych práv nad slobodami vnútorného trhu; žiada preto o hlbokú revíziu zmlúv, aby sa tak otvorila cesta k sociálnej Európe; domnieva sa, že ak inštitúcie EÚ nedokážu splniť túto úlohu, vážna kríza legitímnosti súčasného európskeho hospodárskeho a sociálneho modelu sa ešte výrazne prehĺbi;
5.
berie na vedomie prvú dvojročnú správu Komisie o situácii sociálnych služieb všeobecnho záujmu v EÚ; trvá na tom, že otázka služieb všeobecného záujmu je ďalším dôležitým bodom, pokiaľ ide o revíziu zmlúv; v tejto súvislosti zdôrazňuje potrebu jasných ustanovení v primárnom práve EÚ, ktoré by zabezpečili, aby verejné tovary, verejné služby, služby všeobecného záujmu a neziskový sektor nepodliehali pravidlám hospodárskej súťaže, štátnej pomoci, verejného obstarávania a vnútorného trhu, ale aby tvorili sektor, ktorý by viedol iba verejný záujem a ktorý by bol organizovaný podľa zásady subsidiarity s jedinou právomocou členských štátov a príslušných regionálnych a miestnych orgánov - zabezpečiť ich riadne fungovanie;
6.
žiada Radu o zastavenie ratifikácie Lisabonskej zmluvy, ktorá už bola odmietnutá v írskom referende, a tiež aby ako prvý krok k náprave situácie zaviedla do zmluvy doložku o sociálnom pokroku, ktorej cieľom by bolo objasniť, že:
– zmluvu nie je možné interpretovať tak, že akýmkoľvek spôsobom ovplyvňuje uplatňovanie základných práv uznaných v členských štátoch, vrátane práva na štrajk a kolektívny postup na vnútroštátnej úrovni a tiež práva na cezhraničné štrajky a kolektívny postup;
– medzi tieto práva patrí aj sloboda prijať aj iné opatrenia, ktoré v členských štátoch pokrývajú špecifické systémy priemyselných vzťahov, vrátane opatrení zameraných na začiatok procesu uzatvorenia kolektívnych dohôd presahujúcich otázky minimálnych miezd a minimálnych noriem;
– zmluvu nemožno interpretovať tak, že má akýkoľvek vplyv na systémy priemyselných vzťahov a kolektívneho vyjednávania uznávané v ktoromkoľvek členskom štáte;
– zmluvu nemožno interpretovať tak, že má akýkoľvek vplyv na právomoci členských štátov prijímať sociálnopolitickú legislatívu stanovujúcu prísnejšie normy a požiadavky než tie, ktoré sú stanovené v smerniciach EÚ stanovujúcich minimálne normy;
– vždy, ak sú hore uvedené práva a sociálnopolitické kompetencie členských štátov alebo systémy priemyselných vzťahov v rozpore s právnymi predpismi o vnútornom trhu alebo tzv. základnými slobodami vnútorného trhu, musia byť predpisy o sociálnych otázkach (základné práva atď.) nadradené vnútornému trhu;
7.
konštatuje, že legislatívne návrhy uvedené v sociálnom balíku sú zamerané buď na prehĺbenie liberalizácie vnútorného trhu, ako je tomu v prípade navrhovanej smernice o uplatňovaní práv pacientov pri cezhraničnej zdravotnej starostlivosti, ktorá vychádza zo starých Bolkesteinovych návrhov o zdravotníctve v rámci smernice o službách, alebo im chýba ambícia pokiaľ ide o podporu sociálneho pokroku, ako je tomu v prípade návrhu revízie smernice o Európskej zamestnaneckej rade; preto sa domnieva, že nejde o nástroje, ktoré by stačili na „nový začiatok sociálnej Európy“, ako to tvrdí francúzske predsedníctvo;
8.
konštatuje, že služby zdravotnej starostlivosti boli vyňaté zo smernice o službách na vnútornom trhu z dobrých dôvodov, pretože zdravotníctvo je súčasťou systému sociálneho zabezpečenia a nie vecou trhu; zdôrazňuje, že nie je potrebné regulovať zdravotníctvo na základe pravidiel vnútorného trhu, a že EÚ nemá v tejto veci žiadne kompetencie; trvá na tom, že otázky, ktorými sa zaoberá návrh smernice predložený Komisiou, sa musia riešiť a regulovať v rámci koordinácie systémov sociálneho zabezpečenia (nariadenie 883/2204);
9.
dôrazne kritizuje návrh smernice o uplatňovaní práv pacientov pri cezhraničnej zdravotnej starostlivosti, ktorý predložila Komisia; konštatuje, že tento návrh je založený na prístupe vnútorného trhu a je zameraný najmä na to, aby mohli bohatších a vzdelanejších ľudia cestovať za hranice za lacnejšou zdravotnou starostlivosťou; zdôrazňuje, že týmto návrhom sa narušuje rovnosť zdravotníckych systémov, keďže pravidlá preplácania pre pacientov z chudobnejších členských štátov im neumožnia preplatiť náklady na vysoko kvalitnú starostlivosť v bohatších členských štátoch;
10.
dôrazne kritizuje, že návrh komisie na revíziu smernice o Európskych zamestnaneckých radách (EZR) nie je dostatočne ambiciózny; pripomína Komisii požiadavky Parlamentu v otázke revízie tejto smernice, ktoré boli uvedené už pred siedmymi rokmi v uznesení zo 4. septembra 2001 a v návrhu neboli zohľadnené;
11.
zdôrazňuje kľúčové požiadavky revízie smernice o EZR: spresnenie pojmov informácie a konzultácie (písomné a podrobné informácie predložené načas) a nadnárodné otázky; zníženie prahov na zriadenie EZR; uznanie úloh a práv odborových zväzov; zlepšenie pracovných podmienok EZR; účinné, proporčné a odradzujúce tresty pre spoločnosti porušujúce ustanovenia smernice; ustanovenie práva EZR vetovať plány manažmentu týkajúce sa reštrukturalizácie, fúzií, akvizícií alebo hromadného prepúšťania, odkladať konečné rozhodnutia dovtedy, kým EZR mohla predložiť alternatívne riešenia a o ktorých podrobne konzultovala EZR a manažment;
12.
víta skutočnosť, že Komisia navrhuje horizontálnu smernicu o nediskriminácii mimo pracoviska; dôrazne kritizuje, že smernica sa nemá týkať poistenia alebo ďalších finančných produktov, čo umožní bankovníctvu a poisťovníctvu pokračovať v diskriminačných praktikách požadujúcich vyššie príspevky z dôvodu rizík týkajúcich sa zdravotného stavu, veku, pohlavia a zdravotného postihnutia;
13.
berie na vedomie cieľ Komisie zlepšiť viditeľnosť a pracovné metódy stratégie EÚ pre sociálne začleňovanie a sociálnu ochranu a posilniť jej interakciu s inými politikami; konštatuje však, že Komisia a Rada zamietli výzvy Parlamentu na zavedenie nového usmernenia o sociálnom začleňovaní do usmernení pre zamestnanosť 2008-2010, a teda nezlepšili viditeľnosť a interakciu s inými politikami;
14.
podporuje návrh Komisie na stanovenie cieľov znižovania chudoby (chudoby všeobecne, chudoby detí, chudoby zamestnaných osôb a trvalej dlhodobej chudoby), na stanovenie minimálnej úrovne príjmu poskytovaného v dôchodkoch a o dostupnosti a kvalite zdravotnej starostlivosti (znižovanie úmrtnosti detí, zlepšovanie zdravotného stavu, predlžovanie očakávanej dĺžky života atď.) v nasledujúcej fáze stratégie EÚ pre sociálne začleňovanie a sociálnu ochranu; trvá na tom, že je potrebné stanoviť takéto ciele aj pokiaľ ide o systémy minimálnych príjmov (60 percent mediánového príjmu v národnom hospodárstve) a minimálnej mzdy (60 percent priemernej mzdy v národnom hospodárstve alebo v príslušnom odvetví hospodárstva) s cieľom bojovať proti chudobe a podporovať sociálne začleňovanie;
15.
podporuje cieľ Komisie, ktorým je podpora koncepcie dôstojnej práce vo vnútornej a zahraničnej politike EÚ; zdôrazňuje, že dôležitým pilierom koncepcie dôstojnej práce je idea dobrovoľne zvoleného zamestnania, ktoré musí byť zaručené; trvá preto na tom, že členské štáty musia zrevidovať politiky pracovného trhu, ktoré nútia nezamestnaných prijať slabo platené a neisté pracovné miesta, ktoré si nevybrali sami, alebo pracovať za to, že dostávajú podporu (tzv. workfare);
16.
podporuje návrh Komisie na začlenenie medzinárodných noriem o práci v námornej doprave (ILO MLC z roku 2006)do európskeho pracovného práva na základe európskej dohody medzi zamestnancami a odborovými zväzmi v tomto odvetví; podporuje aj úsilie Komisie o prednostné vykonávanie dohovorov ILO; zdôrazňuje však, že rozsudok ESD vo veci Rüffert je v rozpore s dohovorom ILO 94, ktorý výslovne vyžaduje súlad s kolektívnymi dohodami v právnych predpisoch týkajúcich sa verejného obstarávania; vyzýva Radu a Komisiu, aby zapísali dohovor ILO 94 na zoznam prioritného vykonávania;
17.
súhlasí s Komisiou, že je potrebné viac činností na zníženie a odstránenie rozdielov v mzdách v Európskej únii v závislosti od pohlavia; vyzýva Komisiu a Radu, aby ďalej posilnili právny rámec, stanovili konkrétne ciele znižovania rozdielu v mzdách medzi pohlaviami, tiež pokiaľ ide o prístup k odbornej príprave a uznanie kvalifikácií a odborných spôsobilostí žien, rozdielu v mzdách za prácu na čiastočný úväzok, rozdielu vo výške dôchodkov, a aby podporovali ustanovenia o rovnosti vo verejných zákazkach;
18.
berie na vedomie správu Komisie o nástrojoch Spoločenstva a politikách začleňovania Rómov; zdôrazňuje potrebu konať vo veci začleňovania Rómov (akčný plán pre Rómov ), o čo žiadal Parlament v uzneseniach k tejto veci;
19.
konštatuje, že akýkoľvek zmysluplný sociálny balík, ktorý má podporovať sociálny pokrok, musí byť doplnený podporujúcimi opatreniami hospodárskej a štrukturálnej politiky; domnieva sa, že je nutné uvoľniť menovú politiku ECB s cieľom bojovať proti dôsledkom súčasného spomalenia hospodárstva v Európe; vyzýva Komisiu a Radu na vypracovanie európskeho investičného programu pre trvalo udržateľný rozvoj, zamestnanosť a sociálne začleňovanie v objeme najmenej 1 % HDP EÚ, ktorý by mali dopĺňať podobné programy verejných investícií členských štátov s cieľom stabilizovať hospodárstvo a bojovať proti zmene klímy; navrhuje, aby členské štáty zaviedli aj opatrenia na stabilizáciu a zlepšenie kúpnej sily osôb s nízkymi príjmami (v dôsledku rastu cien potravín, energie, dopravy) napr. zavedením sociálnych štandardných taríf za plyn, elektrinu, telekomunikácie, verejnú dopravu atď.;
20.
zdôrazňuje, že súčasná lisabonská stratégia Európskej únie skončí v roku 2010; domnieva sa, že sa musí začať podrobná reflexia o budúcej stratégii na obdobie po roku 2010; zdôrazňuje, že treba upustiť od súčasného zamerania sa na liberalizáciu trhu a „konkurencieschopnosť“ a vytvoriť novú integrovanú európsku stratégiu solidarity a trvalo udržateľného rozvoja založenú na štyroch rovnocenných pilieroch (hospodárstvo, životné prostredie, sociálna ochrana a sociálne začleňovanie);
21.
poveruje svojho predsedu, aby toto uznesenie postúpil Rade, Komisii a parlamentom členských štátov;
