KONEČNÉ ZNENIE
A6-0308/2006
28.9.2006
SPRÁVA
o uplatňovaní smernice 96/71/ES o vysielaní pracovníkov
(2006/2038(INI))
Výbor pre zamestnanosť a sociálne veci
Spravodajkyňa:
Elisabeth Schroedter
PE 372.101v02-00
OBSAH
NÁVRH UZNESENIA EURÓPSKEHO PARLAMENTU.........................................................3
ODÔVODNENIE.....................................................................................................................12
STANOVISKO Výboru pre vnútorný trh a ochranu spotrebiteľa ...........13
POSTUP...................................................................................................................................17
NÁVRH UZNESENIA EURÓPSKEHO PARLAMENTU
o uplatňovaní smernice 96/71/ES o vysielaní pracovníkov
( 2006/2038(INI) )
Európsky parlament ,
– so zreteľom na smernicu 96/71/ES Európskeho parlamentu a Rady zo 16. decembra 1996 o vysielaní pracovníkov v rámci poskytovania služieb
Ú. v.
ES L 18, 21.1.1997, s.
1. (smernica o vysielaní pracovníkov),
– so zreteľom na oznámenie Komisie o vykonávaní smernice 96/71/ES v členských štátoch ( KOM(2003)0458 ),
– so zreteľom na oznámenie Komisie o usmerneniach na vysielanie pracovníkov v rámci poskytovania služieb ( KOM(2006)0159 ),
– so zreteľom na správu útvarov Komisie o vykonávaní smernice 96/71/ES o vysielaní pracovníkov v rámci poskytovania služieb ( SEC(2006)0439 (správa útvarov Komisie),
– so zreteľom na svoje uznesenie z 15. januára 2004 o vykonávaní smernice 96/71/ES v členských štátoch
Ú. v.
EÚ C 92 E, 16.4.2004, s.
404. ,
– so zreteľom na články 27 a 34 Charty základných práv Európskej únie,
– so zreteľom na Dohovor C143 Medzinárodnej organizácie práce o migrujúcich pracovníkoch (doplňujúce ustanovenia),
– so zreteľom na rámcové rozhodnutie Rady 2005/214/SVV z 24. februára 2005 o uplatňovaní zásady vzájomného uznávania na peňažné sankcie
Ú. v.
EÚ L 76, 22.3.2005, s.
16. ,
– so zreteľom na rozsudky Súdneho dvora Európskych spoločenstiev z 9. augusta 1994 vo veci C-43/93, Vander Elst
[1994] ECR I-3803. , z 23. novembra 1999 vo veciach C-369/96 a 376/96, Arblade
[1999] ECR I-8453. , z 25. októbra 2001 vo veciach C-49/98, C-50/98, C-52/98, C-54/98, C-68/98 a C-71/98, Finalarte
[2001] ECR I-7831. , zo 7. februára 2002 vo veci C-279/00, Komisia/Taliansko
[2002] ECR I-1425. , z 12. októbra 2004 vo veci C-60/03, Wolff & Müller GmbH
[2004] ECR I-9553. , z 21. októbra 2004 vo veci C-445/03, Komisia/Luxembursko
[2004] ECR I-10191. , a z 19. januára 2006 vo veci C-244/04, Komisia/Nemecko
[2006] ECR I-885. ,
– so zreteľom na smernicu Rady 91/533/ES o povinnosti zamestnávateľa informovať zamestnancov o podmienkach vzťahujúcich sa na zmluvu alebo na pracovno-právny vzťah
Ú. v.
ES L 288, 18.10.1991, s.
32. ,
– so zreteľom na článok 45 rokovacieho poriadku,
– so zreteľom na správu Výboru pre zamestnanosť a sociálne veci a stanovisko Výboru pre vnútorný trh a ochranu spotrebiteľa ( A6‑0308/2006 ),
A. keďže smernica o vysielaní pracovníkov má dva dôležité ciele, ktorými sú zaručenie voľného pohybu osôb a služieb a zároveň zabezpečenie toho, že sa na vyslaných pracovníkov budú vzťahovať podmienky a náležitosti hostiteľského členského štátu týkajúce sa minimálnych mzdových taríf, pracovných podmienok a zdravia a bezpečnosti podľa článku 3 smernice o vysielaní pracovníkov; keďže toto je dôležitý nástroj zabezpečenia spravodlivého zaobchádzania,
B. keďže normy a podmienky stanovené v článku 3 smernice o vysielaní pracovníkov by sa mali považovať len za minimálne normy; keďže článok 3 ods. 7 smernice o vysielaní pracovníkov ustanovuje, že podmienky uvedené v odsekoch 1 až 6 článku 3 nebudú brániť uplatneniu pracovných podmienok výhodnejších pre pracovníkov,
C. keďže podľa článku 2 ods. 2 smernice o vysielaní pracovníkov je hostiteľská krajina povinná určiť, kedy sa pracovník stáva zamestnancom; keďže vyššie uvedená správa útvarov Komisie potvrdzuje, že v tejto súvislosti je rozhodujúcim kritériom skutočná pracovná situácia v hostiteľskej krajine,
D. pripomínajúc, že keďže Parlament vo svojom stanovisku zo 16. februára 2006 vypustil články 24 a 25 z navrhovanej smernice o službách na jednotnom trhu
Prijaté texty , P6_TA(2006)0061 . ,
E. keďže vo veci Wolff & Müller Súdny dvor rozhodol, že opatrenia hostiteľskej krajiny na elimináciu nekalej hospodárskej súťaže, ktoré vyslaným zamestnancom zabezpečujú minimálne normy podľa článku 3 smernice o vysielaní pracovníkov, sú oprávnené a takéto cielené ochranné opatrenia sú opodstatneným obmedzením slobody poskytovania služieb,
F. keďže vo veci Wolff & Müller Súdny dvor rozhodol, že medzi slobodou poskytovania služieb a podporovaním spravodlivej hospodárskej súťaže na jednej strane a zabezpečením ochrany pracovníkov na strane druhej nemusí byť nevyhnutne rozpor,
G. keďže zásada rovnakého zaobchádzania v smernici o vysielaní pracovníkov pôsobí v dvoch smeroch, pričom zaručuje na jednej strane rovnaké zaobchádzanie s podnikmi v rámci slobody poskytovania služieb a na strane druhej rovnaké zaobchádzanie s vyslanými zamestnancami na základe minimálnych pracovných podmienok a náležitostí platných na mieste výkonu činnosti v súlade s článkom 3,
H. keďže Komisia vo svojich usmerneniach požaduje opatrenia na zabránenie tomu, aby sa minimálne ochranné normy a práva obchádzali v neprospech vyslaných pracovníkov,
I. keďže len veľmi malý počet sťažností, ktoré Komisia dostala a ktoré sa týkali uplatňovania smernice o vysielaní pracovníkov, a obmedzený počet konaní o porušení povinností, ktoré Komisia iniciovala, poukazuje na fakt, že ľudia nepoznajú svoje práva, ktoré im vyplývajú zo smernice, a tá preto nedosahuje svoje ciele,
J. keďže partneri v rámci kolektívneho vyjednávania môžu hrať významnú úlohu pri úspešnej realizácii smernice o vysielaní pracovníkov a keďže posilňovanie úlohy sociálnych partnerov a väčšia cezhraničná spolupráca by preto predstavovali rozhodujúci krok k dosiahnutiu požadovanej rovnosti; keďže však v mnohých krajinách pracovníci väčšinou nie sú členmi odborov, a práve táto skupina nezačlenených pracovníkov dostáva najmenej informácií o svojich právach a povinnostiach,
K. keďže by bolo vhodné, aby sociálni partneri v tých členských štátoch, v ktorých sa smernica uplatňuje prostredníctvom kolektívnych dohôd, získali prístup k informáciám o vysielajúcich spoločnostiach na účel vykonávania kontroly, ktorú v iných členských štátoch vykonávajú orgány majúce takýto prístup k informáciám o spoločnostiach,
L. keďže tam, kde dvojstranné a trojstranné dohody medzi členskými štátmi a medzi partnermi v rámci kolektívnych dohôd navzájom uznávajú vnútroštátne normy bezpečnosti pri práci a pracovné podmienky, sa obchádzaniu vnútroštátnych noriem úspešne darí predchádzať, a keďže táto situácia sa zlepšila aj vďaka spolupráci kontaktných miest a výmene informácií medzi odbormi,
M. keďže smernica o vysielaní pracovníkov je naďalej potrebná na poskytovanie právnej istoty vyslaným pracovníkom a príslušným podnikom a keďže Komisia musí zaujať aktívny postoj, aby zefektívnila spoluprácu medzi členskými štátmi, ich kontaktnými miestami a inšpektorátmi práce, najmä s cieľom bojovať proti nekalej hospodárskej súťaži a sociálnemu dumpingu,
N. keďže členské štáty EÚ 15 sa v prednostnej doložke zmluvy o pristúpení zaviazali neposkytovať v rámci slobody pohybu štátnym občanom z desiatich nových členských krajín menej výhodné zaobchádzanie ako štátnym občanom tretích krajín; keďže toto je možné zabezpečiť len vtedy, keď je pobyt štátnych občanov tretích krajín známy príslušným orgánom; keďže hostiteľské členské štáty nesmú stanovovať dodatočné podmienky pre pracovníkov vyslaných z tretích krajín, ak ich poskytovateľ služieb so sídlom v členskom štáte zamestnal v súlade s právnymi predpismi,
1. konštatuje, že Komisia vo svojich usmerneniach uznáva sociálny cieľ smernice o vysielaní pracovníkov, ako aj plnú zodpovednosť hostiteľskej krajiny za realizáciu tohto cieľa prostredníctvom zaručenia ochrany a práv všetkých zamestnancov dočasne vyslaných do zahraničia; domnieva sa, že Komisia by mala vyzvať členské štáty na prevzatie tejto zodpovednosti a zároveň zaručenie práv spoločností na poskytovanie cezhraničných služieb podľa článku 49 Zmluvy o ES;
2. poukazuje na skutočnosť, že ťažkosti pri uplatňovaní smernice o vysielaní pracovníkov sčasti súvisia s tým, že ju netransponovali všetky členské štáty, a vyzýva Komisiu, aby informovala Parlament o vývoji konaní o porušení povinností voči členským štátom, ktoré smernicu doteraz netransponovali; upozorňuje tiež na ťažkosti pri vykonávaní smernice o vysielaní pracovníkov následkom rozdielnych výkladov určitých kľúčových pojmov, ako napr. pracovník, minimálna mzda a zadávanie zákaziek pre subdodávateľov, na problém pracovníkov a malých podnikov pri získavaní informácií a na problémy s monitorovaním dodržiavania smernice;
3. konštatuje, že usmernenia Komisie sa usilujú o lepšie uplatňovanie smernice o vysielaní pracovníkov s cieľom obmedziť existujúce prekážky v členských štátoch, ktoré vážne narúšajú účinné vysielanie pracovníkov; upozorňuje však, že Komisia pri svojej právnej interpretácii prekračuje rámec toho, čo bolo stanovené judikatúrou Súdneho dvora; podotýka, že Komisia v záveroch svojho dokumentu o usmerneniach uznáva potrebu jasnejšie vymedziť kontrolné opatrenia a zlepšiť prístup k informáciám; očakáva však prijatie primeraných opatrení na presadzovanie smernice;
4. vyzýva Komisiu, aby predložila návrh smernice o podmienkach pre posádky plavidiel poskytujúcich služby pravidelnej prepravy pasažierov a nákladu medzi členskými štátmi;
5. podotýka, že jednou z rozhodujúcich praktických ťažkostí pri úspešnom uplatňovaní smernice o vysielaní pracovníkov je zdvojené vysielanie a že na jeho zamedzenie je potrebná lepšia koordinácia medzi členskými štátmi a zdokonalené postupy oznamovania;
6. upozorňuje na poznámku v usmerneniach Komisie, že smernica o vysielaní pracovníkov sa v niektorých členských štátoch v praxi nevykonáva a vyzýva Komisiu, aby v tejto súvislosti prijala primerané opatrenia;
Pracovné vzťahy a definície „pracovníka”
7. súhlasí s analýzou v usmerneniach Komisie, v ktorej sa uvádza, že smernica o vysielaní pracovníkov nie je vhodným rámcom na riešenie otázok v súvislosti s právnou situáciou samostatne zárobkovo činných osôb; usudzuje na základe správ vychádzajúcich zo skutočnej praxe, že predstieraná samostatná zárobková činnosť je stratégiou, ktorá sa bežne využíva na obchádzanie minimálnych noriem podľa článku 3 ods. 1 smernice o vysielaní pracovníkov;
8. vyzýva členské štáty, aby so zreteľom na Perulliho štúdiu o ekonomicky závislých pracovných pomeroch/pracovných pomeroch medzi závislosťou a nezávislosťou (zamestnanie na rozhraní medzi samostatnou a závislou zárobkovou činnosťou: právne, sociálne a ekonomické aspekty), upravili svoje vymedzenia pojmu zamestnanci tak, že budú zreteľne vyjadrovať rozdiel medzi statusom podnikateľov zahŕňajúcich ekonomicky nezávislé podniky pracujúce pre niekoľko vzájomne nezávislých spoločností na jednej strane a statusom zamestnancov vykonávajúcich z organizačného a ekonomického hľadiska závislú činnosť pod dohľadom a za odmenu na strane druhej;
9. konštatuje, že Súdny dvor pri viacerých príležitostiach formuloval podrobné kritériá, ktoré umožňujú vymedziť rozdiel medzi pracovníkmi a samostatne zárobkovo činnými osobami; domnieva sa pri zohľadnení kompetencie členských štátov určiť tento status so zreteľom na pracovné právo, že Komisia by mala zabezpečiť vymedzenie rozdielu v súlade s usmerneniami stanovenými Súdnym dvorom; vyzýva Komisiu, aby urýchlene iniciovala rokovania s členskými štátmi s cieľom stanoviť transparentné a konzistentné kritériá pre určovanie statusu pracovníkov a samostatne zárobkovo činných osôb so zreteľom na pracovné právo;
10. poukazuje na skutočnosť, že dokazovanie toho, že osoba predstierajúca samostatnú zárobkovú činnosť je v skutočnosti zamestnanec, je v súčasnosti ťažké a zdĺhavé a že vyslaný pracovník môže ukončiť prácu a vrátiť sa domov, kým budú k dispozícii potrebné dôkazy;
11. žiada, aby sa podporovali výmeny medzi inšpektorátmi práce členských štátov s cieľom umožniť spoločnú kampaň proti predstieranej samostatnej zárobkovej činnosti, najmä prostredníctvom vzájomného informovania;
12. podotýka, že existujúca judikatúra uznáva právo hostiteľského členského štátu vyžadovať dokumenty potrebné na overenie dodržiavania pracovných podmienok stanovených v smernici o vysielaní pracovníkov; zastáva názor, že tieto žiadosti o dokumenty by sa nemali obmedzovať len na pracovné výkazy alebo dokumenty týkajúce sa zdravotných a bezpečnostných podmienok na pracovisku, za predpokladu, že žiadosti sú primerané; zdôrazňuje, že členský štát, v ktorom spoločnosť za normálnych podmienok pôsobí (vysielajúci štát), je povinný poskytnúť hostiteľskému štátu formulár E101 dokazujúci, že vyslaný pracovník je zapojený do systému sociálneho zabezpečenia vysielajúceho štátu;
13. konštatuje, že môžu vzniknúť rozdiely medzi pracovnými podmienkami v členských štátoch, ktoré nezaviedli ustanovenia podľa článku 3 ods. 9 smernice na zabezpečenie toho, že pracovníci dočasne najímaní cez agentúry budú mať prospech z podmienok vzťahujúcich sa na dočasných pracovníkov v členskom štáte, v ktorom sa práca vykonáva; vyzýva príslušné členské štáty, aby prijali opatrenia na ukončenie takejto diskriminácie;
Zabezpečenie pracovných podmienok podľa článku 3 smernice o vysielaní pracovníkov
14. opakuje, že smernica o vysielaní pracovníkov stanovuje minimálne základné pravidlá ochrany pracovníkov a zamestnania platné pre vyslaných pracovníkov na ich území a nebráni členským štátom určovať ďalšie podmienky práce a zamestnania stanovené v kolektívnych zmluvách označovaných za všeobecne platné, ani určovať ďalšie podmienky práce a zamestnania v prípade, že predstavujú ustanovenia verejnej politiky; odmieta obmedzujúci výklad ustanovení verejnej politiky, ktorý podáva Komisia, najmä schválením ustanovení Dohovoru o rozhodnom práve pre zmluvné záväzky z 19. júna 1980 v podobe nariadenia 80/934/EHS
Ú. v.
ES L 266, 9.10.1980, s.
1. ,
15. podotýka, že v mnohých členských štátoch sú odbory partnermi pri kolektívnom vyjednávaní a že Komisia uviedla v konaniach pred Súdnym dvorom
Vec C-341/05, Laval. , že osobitná forma niektorých severských kolektívnych vyjednávaní je v súlade so Zmluvou o ES a smernicou o vysielaní pracovníkov;
16. domnieva sa, že v členských štátoch, v ktorých sú sociálni partneri (spolu)zodpovední za zabezpečenie riadneho uplatňovania smernice o vysielaní pracovníkov, je nevyhnutné, aby bola k dispozícii osoba, ktorá by mohla konať ako zástupca vysielajúcej spoločnosti;
17. konštatuje, že pri absencii osobitných kolektívnych zmlúv sa uplatňujú vnútroštátne právne predpisy týkajúce sa podmienok na pracovisku a podmienok zamestnania vrátane zákonných ustanovení o minimálnej mzde;
18. podotýka, že všetky opatrenia informujúce pracovníkov o ich právach vrátane miezd, na ktoré majú nárok, prispievajú k úspešnému vykonávaniu smernice o vysielaní pracovníkov; domnieva sa, že informovanie a povedomie všetkých zainteresovaných strán o právach a nárokoch, ktoré smernica stanovuje, sa musí urýchlene zlepšiť; vyzýva Komisiu, aby aktívne podporovala tieto opatrenia; víta preto iniciatívu Komisie na vytvorenie internetovej stránky venovanej vysielaniu pracovníkov, ktorá obsahuje priame odkazy na relevantné vnútroštátne právne predpisy; zdôrazňuje, že informácie by sa mali poskytovať v príslušných jazykoch;
19. je presvedčený, že účinné vykonávanie smernice o vysielaní pracovníkov sa nedosiahne rozsiahlou byrokraciou, ale naopak zvýšeným informovaním a jednoduchými postupmi, ktoré umožnia ľuďom oboznámiť sa so svojimi právami; vyzýva preto Európsku nadáciu na zlepšovanie životných a pracovných podmienok (EUROFOUND) v Dubline, aby vypracovala usmernenia pre osvedčené postupy pri príprave informácií pre zamestnancov a zamestnávateľov;
20. zdôrazňuje význam zachovania práva hostiteľských členských štátov na určovanie minimálnej mzdy podľa čl. 3 ods. 1 smernice o vysielaní pracovníkov, no vyzýva tie členské štáty, ktoré stanovujú minimálne mzdové tarify kolektívnou dohodou, aby uľahčili prístup k informáciám o výške minimálnej mzdy podnikom majúcim v úmysle usadiť sa v inom členskom štáte;
21. vyjadruje poľutovanie nad nedostatočnou spoluprácou medzi rôznymi orgánmi na európskej i vnútroštátnej úrovni s odvetvovými sociálnymi partnermi, ktorí zohrávajú veľmi dôležitú úlohu, a očakáva, že Komisia bude stimulovať spoluprácu medzi vnútroštátnymi kontaktnými miestami a príslušnými odvetvovými sociálnymi partnermi; domnieva sa, že na európskej úrovni je naliehavo potrebná spolupráca medzi útvarmi Komisie vrátane skupiny expertov a odvetvových sociálnych partnerov;
22. požaduje účinné opatrenia na ochranu pracovníkov, ktorí oznámia porušovanie práv na ich pracovisku;
23. konštatuje, že účasť na dovolenkových fondoch podľa všeobecne záväzných kolektívnych zmlúv predstavuje v niektorých členských štátoch dodatočnú ochranu vyslaných pracovníkov a že priame platby pracovníkom sú podľa rozsudku Súdneho dvora vo veci Finalarte primerané, čo znamená, že od vysielajúcich spoločností sa môže vyžadovať, aby odvádzali príspevky do dovolenkových fondov, ktoré musia byť otvorené aj pre vyslaných pracovníkov; považuje za nevyhnutné, aby v záujme zaručenia rovnakého zaobchádzania medzi podnikmi hostiteľskej krajiny a vysielajúcimi podnikmi mali všetky podniky rovnakú povinnosť odvádzať príspevky do dovolenkových fondov v členských štátoch, ktorých sa to týka;
24. poukazuje na to, že v niektorých odvetviach vytvárajú sociálni partneri informačné nástroje s vysvetlením podmienok vzťahujúcich sa na vyslaných pracovníkov; vyzýva členské štáty, aby podporovali zbieranie takýchto informácií v iných oblastiach hospodárskej činnosti v snahe uľahčiť pracovníkom a rovnako aj zamestnancom prístup k týmto nevyhnutným informáciám a zlepšiť dodržiavanie smernice o vysielaní pracovníkov;
25. poukazuje na skutočnosť, že v súčasnej dobe experti spracúvajú informácie o krajinách, ktoré rozšíria obsah usmernení Komisie; odporúča, aby sa v usmerneniach Komisie tieto príspevky plne zohľadnili v záujme preklenutia informačnej medzery;
26. podotýka, že orgány verejnej moci majú jasnú zodpovednosť za zabránenie nekalej hospodárskej súťaži a musia k nemu výrazne prispieť zadávaním zákaziek len tým firmám, ktoré dodržiavajú všetky ustanovenia platné v hostiteľskej krajine vzhľadom na článok 3 smernice o vysielaní pracovníkov; v tejto súvislosti odkazuje na článok 55 smernice o verejnom obstarávaní
Smernica 2004/18/ES Európskeho parlamentu a Rady z 31. marca 2004 o koordinácii postupov zadávania verejných zákaziek na práce, verejných zákaziek na dodávku tovaru a verejných zákaziek na služby (Ú. v.
EÚ L 134, 30.4.2004, s.
114) , na základe ktorého môžu zmluvné strany požadovať podrobnosti týkajúce sa ochrany zamestnania a pracovných podmienok, ak sa ponuky ukážu byť vzhľadom na tovar, práce alebo služby neobvykle nízke;
27. domnieva sa, že spoločnosti, ktoré vysielajú pracovníkov, a zákazníci týchto spoločností by mali byť spoločne považovaní za zodpovedných za životné podmienky vyslaných pracovníkov v hostiteľskej krajine s cieľom zabezpečiť, aby tieto podmienky boli dôstojné;
28. odkazuje na vec Wolff & Müller , v ktorej Súdny dvor rozhodol, že právny systém všeobecnej zodpovednosti zmluvných strán prispieva k zabezpečeniu ochrany pracovníkov, a preto je prvoradým dôvodom vo všeobecnom záujme; vyzýva členské štáty, ktoré ešte nemajú takéto vnútroštátne právne predpisy, aby tento nedostatok bezodkladne napravili; vyzýva Komisiu, aby regulovala spoločnú a individuálnu zodpovednosť hlavných alebo najdôležitejších podnikov s cieľom riešiť zneužívanie pri zadávaní zákaziek pre subdodávateľov a využívaní externých služieb cezhraničných pracovníkov a aby vytvorila transparentný a konkurenčný vnútorný trh pre všetky spoločnosti;
Zabezpečenie účinnej kontroly
29. podotýka, že na základe platnej judikatúry môžu vnútroštátne orgány prijať primerané opatrenia, aby sa zabezpečilo monitorovanie dodržiavania minimálnych požiadaviek článku 3 smernice o vysielaní pracovníkov; podporuje záver Komisie, že hostiteľský členský štát by mal mať možnosť vopred vyžadovať vyhlásenie poskytovateľa služieb, aby mohol overiť dodržiavanie podmienok zamestnania;
30. domnieva sa, že jednotná akcia zameraná na kontrolu dodržiavania pravidiel má dôležité administratívne výhody v porovnaní s bilaterálnymi kontaktmi medzi členskými štátmi; vyzýva preto Komisiu, aby koordinovala akciu členských štátov na kontrolu dodržiavania smernice podnikmi v hostiteľských krajinách;
31. konštatuje, že opatrenia v zmysle článku 5 smernice o vysielaní pracovníkov sú účinné len v prípade, že je možné ukladať pokuty; podotýka, že v tejto súvislosti musí byť možné doručiť rozhodnutie o uložení pokuty zástupcovi spoločnosti, ktorý je oprávnený ju zastupovať na základe vnútroštátneho práva, pretože postupy vyberania pokút sa môžu v súlade so zásadou vzájomného uznávania vykonávať len vtedy, ak sa právoplatne začne trestné stíhanie v hostiteľskej krajine;
32. poukazuje na vyjadrenie Komisie týkajúce sa neefektívnosti vnútroštátnych kontaktných miest; podotýka tiež, že cieľ zameraný na dosiahnutie toho, aby vnútroštátne kontaktné miesta pracovali, patrí k najzákladnejším prioritám Komisie a členských štátov a že zodpovednosť za fungovanie vnútroštátnych kontaktných miest má Komisia i členské štáty;
33. dôrazne podporuje výzvu Komisie, aby členské štáty poskytli kontaktným miestam a inšpekčným úradom potrebné vybavenie a zdroje, a umožnili im tak účinne reagovať na žiadosti o informácie a spoluprácu; vyzýva členské štáty, aby zaviedli vhodnú cezhraničnú spoluprácu medzi inšpekčnými orgánmi; požaduje, aby Komisia aktívne podporovala úzku spoluprácu medzi členskými štátmi zlepšením informácií dostupných na svojej internetovej stránke, vytvorením záväzného kontaktného miesta pre vyslaných pracovníkov a sociálnych partnerov hostiteľskej krajiny, a následným vytvorením trvalej európskej štruktúry cezhraničnej spolupráce;
34. poukazuje na to, že Komisia do 12 mesiacov od schválenia svojich vyššie uvedených usmernení prijme správu, ktorá bude popisovať situáciu vo všetkých členských štátoch so zreteľom na všetky aspekty uvedené v usmerneniach s cieľom zhodnotiť pokrok dosiahnutý v týchto otázkach; trvá na tom, že táto správa by sa mala venovať aj snahám o vyriešenie právnych otázok uvedených v správe útvarov Komisie o vykonávaní smernice o vysielaní pracovníkov; požaduje, aby sa táto správa riadne konzultovala s Parlamentom s cieľom rozhodnúť, či je potrebná revízia smernice;
35. vyzýva Komisiu, aby každé dva roky predkladala Parlamentu a Rade konkrétne údaje o transpozícii smernice o vysielaní pracovníkov na vnútroštátnej úrovni, pričom sa zameria na prípady porušovania smernice;
o
o o
36. poveruje svojho predsedu, aby postúpil toto uznesenie Rade, Komisii, vládam členských štátov a Európskemu hospodárskemu a sociálnemu výboru.
ODÔVODNENIE
Smernica o vysielaní pracovníkov
96/71/ES upravuje minimálne normy bezpečnosti práce a podmienok zamestnávania (článok 3) pre rôzne formy zamestnávania zamestnancov (článok 1), ktorí dočasne pracujú v rámci poskytovania služieb v inom členskom štáte (hostiteľskej krajine).
Pracovná zmluva pracovníka uzatvorená v krajine pôvodu, ktorá musí byť platná počas celého obdobia vyslania, nebude vyslaním nijako ovplyvnená.
Princípy smernice uľahčia podnikom ponúkať svoje služby na voľnom vnútornom trhu bez diskriminácie .
Požadované minimálne normy musia zodpovedať normám platným pre podniky so sídlom v hostiteľskej krajine.
Podľa smernice majú vyslaní zamestnanci, vzhľadom na minimálne normy stanovené v článku 3, právo na rovnaké zaobchádzanie ako zamestnanci v hostiteľskej krajine.
Smernica o vysielaní pracovníkov zahŕňa všetky oblasti a viaceré formy vysielania pracovníkov.
Výnimkou sú posádky plavidiel a obchodné loďstvo.
Rozhodujúce pre minimálne normy bezpečnosti práce a podmienok zamestnávania sú podľa článku 3 zákonné normy, resp. kolektívne zmluvy hostiteľskej krajiny.
Práve hostiteľská krajina nesie plnú zodpovednosť za poskytnutie práv a ochrany vyslaným pracovníkom.
Je povinná prijať opatrenia (článok 5), aby zabránila obchádzaniu zákonov a predišla tak sociálnemu dumpingu a nekalej súťaži.
V dôsledku veľkých nedostatkov a chýbajúcich vyjadrení
KOM(2003)0458 Komisie v správe o realizácii smernice o vysielaní pracovníkov v členských krajinách žiadal Európsky parlament od Komisie do konca roku 2004 druhú správu.
Táto správa
KOM(2006)0439 /2 bola Parlamentu doručená, ignorujúc všetky jeho požiadavky, až v apríli 2006.
Zároveň prijala Komisia obmedzenia v smernici o službách
KOM(2004)0002 , v článkoch 24 a 25, týkajúcich sa vnútroštátnych opatrení vo vzťahu k poskytovateľovi služieb pri vykonávaní smernice o vysielaní pracovníkov.
Medzi tieto obmedzenia patrí povinný zápis, povinný právny zástupca v hostiteľskej krajine, uchovávanie dokumentov o zamestnaní na svojom území a v prípade štátnych príslušníkov tretích krajín povinnosť požiadať o povolenie k pobytu.
Parlament je toho názoru, že hostiteľská krajina takto príde o základné prostriedky, potrebné na kontrolu dodržiavania minimálnych noriem z článku 3, a preto vypustil článok 24 a článok 25 zo smernice o službách.
V rámci zmeneného a doplneného návrhu Komisie, týkajúceho sa smernice o službách
KOM(2006)0160 , reagovala Komisia na vypustenie usmerneniami
KOM(2006)0159 , do ktorých boli prebrané články 24 a 25, a pokúsila sa takto neoficiálne obmedziť základné kontrolné nástroje členských krajín.
Požadovaná správa
KOM(2006)0439 /2 sa požiadavkami Parlamentu o preskúmanie veľkých nedostatkov pri vykonávaní a kontrole smernice o vysielaní pracovníkov zaoberá len okrajovo, preberá však hlavné vyjadrenia príručky o obmedzení kontrolných nástrojov.
21.
6.
2006
STANOVISKO Výboru pre vnútorný trh a ochranu spotrebiteľa
pre Výbor pre zamestnanosť a sociálne veci
o uplatňovaní smernice 96/71/ES o vysielaní pracovníkov
(2006/2038 (INI))
Spravodajkyňa výboru požiadaného o stanovisko:
Małgorzata Handzlik
NÁVRHY
Výbor pre vnútorný trh a ochranu spotrebiteľa žiada Výbor pre zamestnanosť a sociálne veci, aby ako gestorský výbor prijal do svojho návrhu uznesenia tieto návrhy:
A. keďže smernica 96/71/ES by sa mala vykladať v zmysle článkov 49 a 50 zmluvy, pretože vyslaní pracovníci sú vlastnou súčasťou slobodného poskytovania služieb, bez toho však, aby sa zabúdalo na cieľ, ktorým je zabezpečenie pracovných práv vyslaných pracovníkov;
B. keďže zaužívané precedenčné právo Európskeho súdneho dvora poukazuje na to, že v záujme ochrany pracovníkov je možné obmedziť slobodu poskytovania služieb, pokiaľ sa na pracovníkov v členskom štáte, v ktorom má sídlo ich zamestnávateľ, nevzťahuje podobná úroveň ochrany a pokiaľ uplatňovanie týchto predpisov zodpovedá sledovanému cieľu, ktorým je verejný záujem; keďže smernica 96/71/ES stanovuje základné podmienky zamestnávania, ktoré sa musia vzťahovať na vyslaných pracovníkov;
1. zdôrazňuje, že ťažkosti, ktoré sa objavili pri vykonávaní smernice 96/71/ES, sú na jednej strane spôsobené tým, že nie všetky členské štáty ju transponovali, a vyzýva Komisiu, aby informovala Parlament o ďalšom vývoji konaní o porušení povinností, a na druhej strane ťažkosťami s jej uplatňovaním, ktoré vyplývajú z rozdielov v interpretácii určitých kľúčových pojmov („pracovník“, „minimálna mzda“ a „uzatváranie čiastkových zmlúv“), ťažkosťami – pre pracovníkov aj pre MSP – pri získavaní informácií a ťažkosťami pri kontrole dodržiavania smernice;
2. víta nedávno prijaté usmernenia Komisie pre členské štáty o vyslaných pracovníkoch v rámci poskytovania služieb týkajúce sa určitých nepomerných administratívnych postupov, ktoré by mohlo, bez toho, aby tým bolo dotknuté dosahovanie cieľov tejto smernice, zabrániť voľnému pohybu služieb, ktoré sa vykonávajú v zmysle zaužívaného precedenčného práva Európskeho súdneho dvora, ale s poľutovaním konštatuje, že usmernenia nedokážu zabezpečiť adekvátne riešenia mnohých problémov členských štátov, podnikov a pracovníkov, pokiaľ ide o nedostatočné uplatňovanie smernice v členských štátoch, a že v nich chýba jasný záväzok Komisie vyvíjať ďalšie úsilie pri odstraňovaní prekážok voľného pohybu služieb a pracovníkov;
3. zdôrazňuje, že iba vydanie oznámenia je nepostačujúce a vyzýva Komisiu, aby využila svoje výhradné právo, ktoré jej poskytuje zmluva, a zabezpečila, že členské štáty budú dodržiavať právo Spoločenstva, pokiaľ ide o vyslaných pracovníkov v rámci poskytovania služieb ;
4. vyzýva členské štáty, pokiaľ je to nevyhnutné, aby zlepšili svoju spoluprácu za účelom vykonávania smernice 96/71/ES a zjednodušili potrebné postupy a formality;
5. je presvedčený, že členské štáty musia bezpodmienečne vybudovať efektívny systém spolupráce, vyzýva preto členské štáty, aby zabezpečili lepšie vybavenie kontaktných kancelárií pokiaľ ide o financie a personál, sprístupnili informácie jednoduchším a transparentnejším spôsobom a aby znížili jazykové bariéry; podporuje Komisiu v jej snahe prispieť k zlepšeniu európskej spolupráce, keďže lepšia výmena informácií medzi kontaktnými kanceláriami napokon povedie k lepšej ochrane vyslaných zamestnancov;
6. je taktiež presvedčený, že členské štáty musia bezpodmienečne vybudovať efektívny systém spolupráce, ktorý nahradí všetky nepomerné administratívne požiadavky, keďže lehota vykonávania smernice 96/71/ES uplynula v členských štátoch 16. decembra 1999;
7. zdôrazňuje, že budúca smernica o službách na vnútornom trhu nebude regulovať administratívnu spoluprácu týkajúcu sa vyslaných pracovníkov, ale že smernica 96/71/ES, ktorú objasňuje uvedené usmernenie Komisie, stanovuje právne povinnosti, s cieľom zabezpečiť účinnú spoluprácu medzi správnymi orgánmi členských štátov;
8. zdôrazňuje, že členské štáty musia zintenzívniť snahy na získanie informácií o požiadavkách a podmienkach zamestnanosti, ktoré musia aplikovať poskytovatelia služieb a zabezpečiť, že zahraniční poskytovatelia služieb a pracovníci budú mať k týmto informáciám prístup;
9. vyzýva členské štáty, aby bezodkladne odstránili administratívne prekážky pre vyslaných pracovníkov v rámci poskytovania služieb v súvislosti s povinnosťou nadobudnúť oprávnenie, prijať vyhlásenie, mať uznávaného zástupcu na svojom území a viesť a udržiavať dokumenty o zamestnaní na svojom území, pretože tieto povinnosti porušujú zásady nediskriminácie, nevyhnutnosti a proporcionality;
10. je pevne presvedčený, že Komisia by mala sledovať a bezodkladne iniciovať konania o porušení povinností proti členským štátom, ktoré nedodržiavajú zmluvu a smernicu 96/71/ES, najmä pokiaľ ide o administratívne prekážky v súvislosti s vyslanými pracovníkmi a o uplatňovanie a dodržiavanie smernice;
11. vyzýva Komisiu, aby dodržiavala prístup, ktorý sa zameriava na rozšírenú spoluprácu a zlepšenie uplatňovania smernice, ako aj na zvýšenú transparentnosť, zjednodušenie a urýchlenie správnych postupov s ňou spojených v súvislosti so spoločnosťami, ktoré vysielajú pracovníkov, a žiada Komisiu, aby do konca roku 2007 a po konzultácii s európskymi sociálnymi partnermi predložila Parlamentu a Rade správu o svojom vyhodnotení pokroku, ktorý členské štáty dosiahli v rámci realizácie a uplatňovania smernice a v rámci zjednodušovania správnych postupov v oblastiach stanovených v usmerneniach, ako aj konaniach o porušení povinností proti členským štátom, aby bolo možné zvážiť nevyhnutnosť dodatočných činností alebo legislatívnych opatrení.
POSTUP
Názov
Uplatňovanie smernice 96/71/ES o vysielaní pracovníkov
Referenčné čísla
2006/2038 INI
Gestorský výbor
EMPL
Výbor, ktorý predložil stanovisko dátum oznámenia na schôdzi
IMCO 16.2.2006
Rozšírená spolupráca - dátum oznámenia na schôdzi
Spravodajkyňa výboru požiadaného o stanovisko dátum menovania
Małgorzata Handzlik 21.2.2006
Predchádzajúci spravodajca výboru požiadaného o stanovisko
Prerokovanie vo výbore
21.3.2006
2.5.2006
20.6.2006
Dátum prijatia
20.6.2006
Výsledok záverečného hlasovania
+:
–:
0:
29
1
2
Poslanci prítomní na záverečnom hlasovaní
Charlotte Cederschiöld, Mia De Vits, Bert Doorn, Janelly Fourtou, Evelyne Gebhardt, Małgorzata Handzlik, Malcolm Harbour, Anneli Jäätteenmäki, Pierre Jonckheer, Kurt Lechner, Toine Manders, Arlene McCarthy, Manuel Medina Ortega, Zita Pleštinská, Heide Rühle, Leopold Józef Rutowicz, Andreas Schwab, József Szájer, Jacques Toubon, Bernadette Vergnaud, Barbara Weiler
Náhradníci prítomní na záverečnom hlasovaní
Ieke van den Burg, , Jean-Claude Fruteau, Joel Hasse Ferreira, Othmar Karas, Guntars Krasts, Cecilia Malmström, Maria Matsouka, Joseph Muscat
Náhradníci (čl. 178 ods. 2) prítomní na záverečnom hlasovaní
Jean Louis Cottigny, Věra Flasarová, Jaroslav Zvěřina
Iní poslanci (čl. 183 ods. 3)
Elisabeth Schroedter
Poznámky (údaje, ktoré sú k dispozícii iba v jednej jazykovej verzii)
POSTUP
Názov
Uplatňovanie smernice 96/71/ES o vysielaní pracovníkov
Referenčné číslo
2006/2038(INI)
Gestorský výbor dátum oznámenia na schôdzi
EMPL 16.2.2006
Výbor požiadaný o stanovisko dátum oznámenia na schôdzi
IMCO 16.2.2006
Bez predloženia stanoviska dátum rozhodnutia
Rozšírená spolupráca - dátum oznámenia na schôdzi
Spravodajca dátum menovania
Elisabeth Schroedter 27.10.2005
Predchádzajúci spravodajca
Prerokovanie vo výbore
25.1.2006
21.2.2006
20.4.2006
3.5.2006
22.6.2006
10.7.2006
Dátum prijatia
13.9.2006
Výsledok záverečného hlasovania
+
-
28
13
1
Poslanci prítomní na záverečnom hlasovaní
Jan Andersson, Jean-Luc Bennahmias, Iles Braghetto, Philip Bushill-Matthews, Milan Cabrnoch, Alejandro Cercas, Ole Christensen, Derek Roland Clark, Luigi Cocilovo, Proinsias De Rossa, Harald Ettl, Richard Falbr, Carlo Fatuzzo, Ilda Figueiredo, Roger Helmer, Stephen Hughes, Karin Jöns, Jan Jerzy Kułakowski, Jean Lambert, Raymond Langendries, Bernard Lehideux, Elizabeth Lynne, Mary Lou McDonald, Thomas Mann, Mario Mantovani, Jan Tadeusz Masiel, Ana Mato Adrover, Maria Matsouka, Ria Oomen-Ruijten, Marie Panayotopoulos-Cassiotou, Pier Antonio Panzeri, Jacek Protasiewicz, José Albino Silva Peneda, Jean Spautz, Anne Van Lancker, Gabriele Zimmer
Náhradníci prítomní na záverečnom hlasovaní
Udo Bullmann, Françoise Castex, Richard Howitt, Dimitrios Papadimoulis, Elisabeth Schroedter, Gabriele Stauner, Patrizia Toia, Anja Weisgerber
Náhradníci (čl. 178 ods. 2) prítomní na záverečnom hlasovaní
Dátum predloženia
28.9.2006
Poznámky (údaje, ktoré sú k dispozícii iba v jednej jazykovej verzii)
