<QUEST VERSION="2"><TI><TI-INTRO>Suuliselt vastatav küsimus <QREF QID="O-2011-000301">O-000301/2011</QREF></TI-INTRO><TI-DEST><INST TYPE="COM">komisjonile</INST></TI-DEST><TI-RULES-EP>Kodukorra artikkel 115</TI-RULES-EP><TI-AUTHOR><PERSON ID="96872">Nadja Hirsch</PERSON>, <PERSON ID="97086">Sonia Alfano</PERSON>, <PERSON ID="28266">Sophia in 't Veld</PERSON>, <PERSON ID="96670">Louis Michel</PERSON>, <PERSON ID="96677">Cecilia Wikström</PERSON>, <PERSON ID="28208">Nathalie Griesbeck</PERSON>, <PERSON ID="4398">Gianni Vattimo</PERSON>, <PERSON ID="4335">Marielle De Sarnez</PERSON>, <PERSON ID="97203">Ramon Tremosa i Balcells</PERSON>, <PERSON ID="28246">Alexander Alvaro</PERSON>, <PERSON ID="4253">Frédérique Ries</PERSON>, <PERSON ID="34234">Antonyia Parvanova</PERSON>, <PERSON ID="108329">Andrea Zanoni</PERSON><BRK/>fraktsiooni <GRPOL GRPOLID="1119">ALDE</GRPOL> nimel</TI-AUTHOR></TI><OBJECT OBJID="OBJ000301">Teema: Ebaseaduslike sisserändajate juurdepääs tervishoiule </OBJECT><CONTENT><PARA>Kõik 27 liikmesriiki on kirjutanud alla ÜRO majanduslike, sotsiaalsete ja kultuuriliste õiguste rahvusvahelisele paktile, mis sätestab kõikide inimeste sotsiaalse põhiõigusena õiguse tervisele. Sellekohane veendumus kajastub ka ELi toimimise lepingus ja Euroopa Liidu põhiõiguste hartas.</PARA><PARA>Euroopa Liidu Põhiõiguste Ameti (FRA) hiljuti läbiviidud ning kümmet liikmesriiki hõlmanud uurimus<FNREF FNIDREF="FN1"/> näitas, et ebaseaduslike sisserändajate tervishoiule juurdepääsuga seotud siseriiklikud meetmed on väga erinevad. Kuues uuringus osalenud liikmesriigis puudub ebaseaduslikel sisserändajatel tasuta juurdepääs riiklikule tervishoiule, nad saavad vaid vältimatut abi. Ühes liikmesriigis on ebaseaduslikel sisserändajatel olemas juurdepääs tervishoiule, ent haiglad on kohustatud teatama neist ametiasutustele. Hirmust avastamise ees panevad ebaseaduslikud sisserändajad seetõttu pigem ohtu oma tervise. </PARA><PARA>Liikmesriigid on hirmul võimalike kulude pärast, mis kaasnevad ebaseaduslikele sisserändajatele tasuta osutatavate tervishoiuteenustega. Ent mida suuremad on investeeringud kõikidele inimestele tasuta osutatavatesse põhilistesse tervishoiuteenustesse, seda väiksem on kalli vältimatu abi kulu ning oht rahva tervisele. Õigus põhilistele tervishoiuteenustele on põhiõigus ega sõltu isiku staatusest. Riik peab võtma selle eest vastutuse, mitte jätma seda valitsusväliste organisatsioonide ja kodanikuühiskonna esindajate kanda, nii nagu see on praegu mitmes liikmesriigis, kus puudub juurdepääs põhilistele tervishoiuteenustele.</PARA><PARA>Kas komisjonil oleks võimalik esitada põhjalik uuring, kus oleks välja toodud kõigi 27 liikmesriigi meetmed, mis on seotud ebaseaduslike sisserändajate juurdepääsuga tervishoiule?</PARA><PARA>Kas komisjonil oleks eelkõige võimalik esitada umbkaudne hinnang, kui suur oleks summa, mis kuluks ELis ebaseaduslikele sisserändajatele tasuta osutatavatele tervishoiuteenustele aastas? </PARA><PARA>Kas komisjon võib kinnitada seost mõnedes liikmesriikides tasuta osutatavate tervishoiuteenuste ja ebaseaduslike sisserändajate arvu vahel neis liikmesriikides või lükkab komisjon sellise seose võimalikkuse ümber? Teiste sõnadega, kas on tõendeid selle kohta, et tasuta tervishoiuteenustel on ligitõmbav mõju?</PARA><PARA>Ja lõpuks, kas komisjon võiks täpsustada, milline mõju on ELi Põhiõiguste Ameti uuringul tervishoiuga seotud sätetele varjupaigapaketi menetluses ja vastuvõtudirektiivis, mille üle praegu läbirääkimisi peetakse?</PARA><FN FNID="FN1">  ELi Põhiõiguste Amet, Ebaseaduslikud sisserändajad: juurdepääs tervishoiule Euroopa Liidu 10 liikmesriigis, Viin 2011.</FN></CONTENT></QUEST>