KONEČNÉ ZNĚNÍ
A6-0162/2006
4. 5. 2006
ZPRÁVA
o veřejných financích v hospodářské a měnové unii (EMU)
(2005/2166(INI))
Hospodářský a měnový výbor
Zpravodaj:
Dariusz Rosati
PE 370.227v02-00
OBSAH
NÁVRH USNESENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU............................................................3
VYSVĚTLUJÍCÍ PROHLÁŠENÍ................................................................................................7
POSTUP.....................................................................................................................................7
NÁVRH USNESENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU
o veřejných financích v hospodářské a měnové unii (EMU)
( 2005/2166(INI) )
Evropský parlament ,
– s ohledem na sdělení Komise o veřejných financích v EMU – 2005 ( KOM(2005)0231 ),
– s ohledem na dokument Komise Integrované hlavní směry pro růst a zaměstnanost (2005–2008) ( KOM(2005)0141 ),
– s ohledem na hospodářské prognózy Komise z podzimu 2005
European Economy, č. 5/2005. ,
– s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1056/2005 ze dne 27. června 2005, kterým se mění nařízení (ES) č. 1467/97 o urychlení a vyjasnění postupu při nadměrném schodku
Úř. věst. L 174, 7.7.2005, s.5. ,
– s ohledem na doporučení Rady Itálii ze dne 12. července 2005 s cílem odstranit nadměrný schodek veřejných financí
11124/05, ECOFIN 242. ,
– s ohledem na rozhodnutí Rady ze dne 22. září 2005, kterým se ruší rozhodnutí 2005/136/ES ze dne 2. června 2004 o existenci nadměrného schodku v Nizozemsku
11898/05, ECOFIN 269. ,
– s ohledem na doporučení Rady ze dne 7. října 2005 s cílem odstranit nadměrný schodek veřejných financí v Portugalsku
12401/05, ECOFIN 289. ,
– s ohledem na rozhodnutí Rady ze dne 8. listopadu 2005, které v souladu s čl. 140 odst. 8 Smlouvy o založení Evropského společenství stanovuje, že opatření přijatá Maďarskem v reakci na doporučení Rady ze dne 8. března 2005 podle čl. 104 odst. 7 Smlouvy se ukázala být nedostatečná
14101/05, ECOFIN 337. ,
– s ohledem na rozhodnutí Rady ze dne 24. ledna 2006 o existenci nadměrného schodku ve Spojeném království
5366/06, ECOFIN 11. ,
– s ohledem na výroční zprávu Evropského institutu odborových svazů za rok 2005 o koordinaci kolektivního vyjednávání v Evropě,
– s ohledem na periodikum MMF World Economic Outlook z dubna 2005, které bylo věnováno tématu globalizace a vnější nevyváženosti,
– s ohledem na článek 45 jednacího řádu,
– s ohledem na zprávu Hospodářského a měnového výboru ( A6‑0162/2006 ),
1. je znepokojen dlouhodobě pomalým hospodářským růstem, který v Evropě trvá od roku 2002 a který se v eurozóně pouze mírně zvýšil z 0,6 % v roce 2003 na 1,3 % v roce 2005 v porovnání s 3,5% křivkou růstu v USA v roce 2005 a s rychlým růstem japonské ekonomiky způsobeným konečnou domácí poptávkou soukromých spotřebitelů; rovněž vyjadřuje znepokojení nad dlouhodobě vysokou 9% nezaměstnaností v EU, která v 15 starých členských státech dosahuje 8,1 %, jakož i nad mezerou výstupu, která v současnosti dosahuje -1 % HDP, což dosvědčuje, že hospodářský růst EU značně zaostává za svým dlouhodobým potenciálem a je omezen nepružnými strukturami, slabou vnitřní poptávkou a nerovnováhou mezi jednotlivými makroekonomickými politikami; zdůrazňuje, že evropský hospodářský potenciál růstu zůstává velmi nízký, asi na 2 %, což je mnohem nižší hodnota než jinde ve světě; domnívá se, že tento potenciál růstu je nedostatečný pro vytváření pracovních příležitostí a snížení míry nezaměstnanosti nebo pro rozvoj rozšířené Unie;
2. upozorňuje na riziko spojené s rychlým přizpůsobením se světové nerovnováze, jež může vést k poklesu poptávky ve Spojených státech, a tedy k omezení vývozu a pomalejšímu hospodářskému růstu v EU; rovněž zdůrazňuje, že kolísání směnného kurzu mezi eurem a americkým dolarem by mohlo tyto důsledky ještě více prohloubit;
3. bere na vědomí, že nestabilní cena ropy a její další zvyšování s sebou nese negativní důsledky pro vnitřní poptávku a hospodářský růst v EU, jakož i pravděpodobně druhotné dopady; vítá zodpovědné chování sociálních a hospodářských subjektů ve snaze zabránit jim bez ohledu na nízkou spotřebu domácností; zdůrazňuje, že vytvoření stabilní a konkurenceschopné makroekonomické politiky zaměřené na vývoz je nezbytným předpokladem udržitelné politiky v oblasti veřejných financí;
4. je znepokojen nízkou soukromou spotřebou, zvláště v některých členských státech EU , způsobenou přetrvávajícím pocitem nejistoty ohledně pracovních míst a důchodů, dlouhodobě vysokou úrovní nezaměstnanosti a pomalým růstem reálných mezd, která má podíl na pomalém hospodářském růstu v EU, a tak i na současné světové nerovnováze; připomíná střednědobý závazek integrovaného hlavního směru č. 4 podporovat vývoj nominálních mezd a nákladů na pracovní sílu v souladu s cenovou stabilitou a s trendy v oblasti produktivity;
5. vítá, že se díky obnovené důvěře mezi podnikateli a momentálně vysokému ziskovému rozpětí urychlily investiční výdaje, jak o tom na podzim 2005 ve svých ekonomických výhledech informovaly MMF a Komise; domnívá se, že stále existuje prostor a potřeba dalšího urychlení investičních aktivit, a proto nabádá ke strukturálním reformám a dodatečným opatřením, které by trvale zlepšily podmínky pro investice a podpořily jejich růst;
6. vyzývá, aby se veřejné výdaje přeorientovaly na akumulaci hmotného a lidského kapitálu a na vytvoření partnerství veřejného a soukromého sektoru v oblasti inovací, obnovitelných zdrojů energie, vzdělávání a odborné přípravy, výzkumu, informačních technologií, telekomunikací, dopravních sítí atd.;
7. vyjadřuje politování nad tím, že finanční výhled EU na období 2007–2013 nedostatečně zohledňuje výdaje, jež jsou v cílech Lisabonské strategie označeny za prioritní; zdůrazňuje, že by příspěvky do evropského rozpočtu měly být zvažovány se zřetelem k budoucím výhodám, přičemž se zohlední vedlejší důsledky a pákový efekt, za předpokladu, že se rozpočet EU zaměří na výdaje, které Evropě zajistí skutečný přínos;
8. upozorňuje, že zdravé veřejné finance nepředstavují zvláštní cíl, nýbrž prostředek pomocí něhož členské státy plní své veřejné povinnosti; zdůrazňuje význam zdravější daňové situace pro kvalitativní hospodářský růst, vytváření pracovních míst a Lisabonskou strategii, ale shledává, že kvůli nesprávnému uplatňování Paktu stability a růstu nebylo od loňského roku dosaženo významnějšího zlepšení daňové situace členských států, a to navzdory daňovému rámci; upozorňuje, že většina členských států, ať již jsou v eurozóně či nikoli, nesplnila střednědobý cíl dosáhnout vyváženého rozpočtu; shledává, že celkový schodek veřejného rozpočtu EU za rok 2005 činil 2,9 % HDP v eurozóně a 2,7 % v celé EU, přičemž 11 členských států EU vykazuje schodek přesahující 3 % HDP a mezi tyto státy patří i čtyři nejsilnější ekonomiky EU, tedy Francie, Německo, Itálie a Spojené království, a že od léta 2004 je proti celkem 10 členským státům veden postup při nadměrném schodku;
9. zdůrazňuje význam akcí zaměřených na dlouhodobé daňové zatížení; vítá, že orgány členských států vypracovaly politiky a veřejné závazky na snížení daňových schodků;
10. je znepokojen vyhlídkami na dlouhodobou udržitelnost rozpočtu, když zváží nárůst veřejného dluhu z 69,2 % v roce 2002 na 71,7 % v roce 2005 v eurozóně a z 61,4 % v roce 2002 na 64,1 % v roce 2005 v 25 členských státech EU, jehož příčinou je pomalý růst HDP a nedostatečně vynaložené úsilí na snížení rozpočtové nevyrovnanosti pomocí strukturální reformy;
11. zdůrazňuje, že s ohledem na nízkou důvěru spotřebitelů i investorů v EU je nezbytné korigovat veřejné schodky; je zklamán nedávnými trendy v oblasti veřejných financí, a bere na vědomí, že schodky členských států zůstávají mnohem vyšší, než je pro evropské hospodářství potřebné; domnívá se, že vlády používají pomalý růst jako omluvu pro ospravedlnění schodků, ačkoli ve skutečnosti schodky brání oživení hospodářství a vyostřují ekonomický cyklus; vyzývá ke snížení schodků veřejných financí v roce 2006, jež by mělo být mnohem ambicióznější než pouhé hospodářské přizpůsobení v důsledku očekávaného rychlejšího růstu evropského hospodářství;
12. Požaduje více transparentnosti ve veřejných financích jednotlivých členských států, a to i z hlediska bezvýhradných závazků, jako jsou závazky vůči důchodům ve veřejném sektoru, což značně zvýší břemeno zadluženosti veřejného sektoru v nadcházejících letech;
13. znovu připomíná svůj požadavek vyvarovat se procyklických fiskálních politik; zdůrazňuje, že je nezbytné provést strukturální a daňové reformy a současně že je třeba věnovat náležitou pozornost jejich vhodnému načasování;
14. vyzývá k dalšímu výzkumu různých druhů opatření v rámci strukturálních a makroekonomických reforem, jakož i jejich vzájemného vlivu a dopadu v různých fázích ekonomického cyklu, jehož účelem je naleznout nejlepší možné prostředky na posílení veřejných financí a současně na realizaci Lisabonské strategie;;
15. zdůrazňuje, že nedostatek politické vůle omezit veřejné výdaje, příliš optimistické výhledy, pokud jde o příjmy, kreativní účetnictví a konsolidace daní převážně na základě jednorázových opatření značně přispěly ke vzniku rozpočtových odchylek a slabého daňového rámce;
16. doporučuje, aby se zvážilo, zda by bylo vhodné stanovit jednotný kalendář pro rozpočtové postupy v celé EU, pokud možno na pololetním základě; je toho názoru, že plánování rozpočtu v členských státech musí být založeno na jednotných předpokladech týkajících se klíčových hospodářských parametrů, jako je vývoj cen ropy a směnných kurzů; vyzývá proto, aby byly tyto klíčové hospodářské parametry jednotně vyhodnoceny a stanoveny pro celou EU;
17. vyzývá členské státy, aby se začaly neodkladně zabývat problémem stárnutí společnosti a vyrovnaly se s dynamikou zadlužení zvláště těch členských států, které čelí vážnému riziku její dlouhodobé udržitelnosti;
18. vyzývá, aby se rozpočtové reformy více soustředily na udržitelnost opatření v oblasti výdajů a příjmů, které zaručí udržitelný stav veřejných financí a na náležité poskytování veřejných služeb, včetně daňové kázně a rizik explicitních a implicitních podmíněných závazků;
19. vítá úsilí, které Komise a Rada vynakládají na zkvalitnění řízení statistiky lepším předkládáním zpráv o rozpočtových údajích, které obsahují doporučení členským státům ohledně celoevropských standardů pro statistické úřady, mezi něž patří zásada profesionální nezávislosti, důvěrnosti, spolehlivosti a aktuálnosti údajů a adekvátnost zdrojů využívaných statistickými úřady a rozšíření dohlížecích práv Komise;
20. domnívá se, že existuje prostor pro lepší vedení účetnictví veřejného majetku a implicitních závazků, jež má zlepšit transparentnost a možnost porovnání a vytvořit zdravější základ pro přijímání rozhodnutí; je toho názoru, že Komise by měla v této oblasti zahájit iniciativu;
21. doporučuje, aby Komise vypracovala studii o nejosvědčenějších postupech, které se týkají řízení statistik předkládaných zpráv o rozpočtových údajích a vedení účetnictví veřejných aktiv a pasiv v členských státech;
22. vyzývá, aby byly zpracovány národní zprávy o dlouhodobé udržitelnosti veřejných financí, jejichž účelem je zvýšit informovanost a věrohodnost národních závazků, a domnívá se, že by se na vypracování výše zmíněných zpráv měly podílet národní parlamenty;
23. zdůrazňuje, že je nutné, aby fiskální politiky nových členských států sladily výše příjmů a finanční vývoj s průměrem v EU pomocí daňových a výdajových politik, pro něž bude příznačná účinnost, transparentnost a spolehlivost a které budou směřovat k rychlejšímu růstu, udržitelnosti a modernizaci i stabilizaci hospodářství;
24. vyjadřuje politování nad nedostatečnou koordinací politik v eurozóně a upozorňuje na různorodost fiskálních politik členských států v eurozóně a je znepokojen možnými antagonistickými efekty tohoto nedostatku koordinace;
25. s politováním konstatuje, že ve stávajícím rámci existují nedostatky pokud jde o koordinaci makroekonomik v Radě ECOFIN a že koordinace mezi samostatnými členskými státy je nedostatečná; vyzývá Komisi, aby provedla studii týkající se hospodářských výhod a omezení vyplývajících z větší koordinace hospodářské politiky; vyzývá k aktivnějšímu makroekonomickému dialogu v rámci kolínského procesu mezi ECOFIN, ECB a evropskými sociálními partnery;
26. vyzývá Radu, aby upravila harmonogram makroekonomické spolupráce tak, aby byla Parlamentu poskytnuta dostatečná doba na předložení příspěvků;
27. vyzývá předsedu euroskupiny, aby pro své funkční období navrhnul podrobný akční plán, v němž bude jasně definovat své cíle a plánovaná opatření; očekává pravidelné zprávy o dosažené úrovni realizace tohoto plánu;
28. vyzývá členské státy, aby v souladu se závazkem podle článku 99 Smlouvy chápaly své hospodářské politiky jako oblast obecného zájmu a aby své politiky vzájemně koordinovaly; připomíná členským státům, že lépe sladěné politiky a jejich vhodnější kombinace by mohly vést ke zlepšení celkových výsledků těchto politik; upozorňuje, že je třeba si lépe uvědomit, jaký mají národní hospodářské politiky dopad na evropské úrovni, a nezapomínat na povinnost přistupovat k hospodářské politice jako k oblasti obecného zájmu a vzájemně jednotlivé politiky sladit;
29. pověřuje svého předsedu, aby předal toto usnesení Komisi, Radě, parlamentům členských států a evropským sociálním partnerům.
VYSVĚTLUJÍCÍ PROHLÁŠENÍ
Maastrichtská smlouva jasně stanovuje, že by se na vývoj v oblasti veřejných financí v členských státech EU mělo velmi pozorně dohlížet na úrovni EU. Protože veřejné finance významně ovlivňují růst, zaměstnanost a makroekonomickou stabilitu a zajišťují zásadní kontext pro fungování jednotné měny, měly by být všemi členskými státy EU považovány za oblast společného zájmu.Ustanovení Smlouvy vymezující požadavky pro zdravé a udržitelné veřejné finance byly uskutečněny několika nařízeními Rady a podpořeny zprávami Komise. Z tohoto hlediska patří mezi klíčové dokumenty mimo jiné Pakt stability a růstu (PSR) s následnými nařízeními, kterými se mění ustanovení Paktu, a dále zprávy Komise obsahující hodnocení a doporučení určená jednotlivým členským státům. Evropský parlament tyto dokumenty hodnotí na pozadí makroekonomického a rozpočtového vývoje v členských státech a přijímá vlastní výroční zprávy o veřejných financích v EU.
Hlavním závěrem zprávy z tohoto roku je skutečnost, že rozpočtová situace ve většině členských států zůstává nevyvážená a že v této oblasti od minulého roku nedošlo prakticky k žádnému zlepšení. Schodek veřejných financí se ve 25 státech EU mírně snížil ze 3 % HDP v roce 2003 na 2,6 % v roce 2004 a v eurozóně ze 3 % na 2,7 %, přičemž toto snížení bylo většinou důsledkem cyklického vývoje, spíše než promyšlené politiky změn. Z tohoto důvodu se kvůli slabému růstu celkový schodek 25 států EU v roce 2005 zvýšil na 2,7 % a na 2,9 % v eurozóně. Od roku 2003 schodek jedenácti členských států EU překračuje 3% práh HDP a od léta 2004 je proti deseti členským státům EU veden v souladu s článkem 104 Smlouvy postup při nadměrném schodku. Závažným faktem je, že mezi zeměmi podléhajícími postupu při nadměrném schodku byly čtyři nejsilnější ekonomiky EU: Francie, Německo, Itálie a Spojené království. Zvláště znepokojivý je případ Řecka, nejen protože jeho schodek v roce 2004 překročil 6 % HDP, a tak dosáhl nejvyšší hodnotu v EU, ale také kvůli tomu, že podstatné opravy řeckých daňových údajů směrem nahoru vrhají pochybnosti na jejich spolehlivost. Z tohoto důvodu Rada podle čl. 104 odst. 9 adresovala Řecku výstražné upozornění, které je posledním krokem předcházejícím sankcím.
Jasným příznakem slabého prosazování daňových předpisů je skutečnost, že v několika členských státech je postup při nadměrném schodku uplatňován již několik let, a přesto těmto členských státům účinně nepomohl uvést jejich rozpočtovou situaci do souladu s ustanoveními PSR. Celková situace potvrzuje nejen to, že členské státy nebyly schopny zredukovat daňovou nevyváženost, ale rovněž skutečnost, že nápravné mechanismy PSR nefungují tak, jak by měly. Zpravodaj vyjadřuje své vážné znepokojení v souvislosti s tímto trvale laxním daňovým postojem a se zjevně nedostatečnou schopností členských států napravit daňovou nevyváženost.
V důsledku nevýrazného růstu a velmi pomalého provádění potřebných daňových úprav se podíl veřejného dluhu systematicky zvyšuje, a to z 61,4 % HDP v roce 2002 na 64,1 % v roce 2005 v 25 státech EU a z 69,2 % na 71,7 % v eurozóně. Rostoucí zadluženost je závažným problémem pro dlouhodobou udržitelnost rozpočtu celé EU, a to zejména v kontextu rostoucích dlouhodobých explicitních a možných implicitních závazků, včetně důchodů. Zvláště obtížná je situace některých nejvíce zadlužených členských států (Řecko, Itálie), v nichž zadluženost stále přesahuje 100 % HDP.
Mezi hlavní důvody této neutěšené rozpočtové situace patří trvale pomalý hospodářský růst v Evropě a nedostatek strukturálních reforem, jejímž cílem je dlouhodobě posílit veřejné finance. Hospodářský růst v 25 státech EU se snížil z 2,4 % v roce 2004 na 1,5 % v roce 2005 a v eurozóně z 2,1 % na 1,3 %. S tímto tempem je růst EU nižší, než umožňuje její potenciál, a mnohem pomalejší než růst jiných silných ekonomik jako například USA, Japonska, Číny, Indie nebo dalších nastupujících ekonomik. Příčinou nevýrazného růstu je nedostatek strukturálních reforem a stagnující domácí poptávka kvůli neustálé nejistotě spotřebitelů ohledně pracovních míst, sociální ochrany a důchodů a kvůli nejistotě investorů ohledně perspektiv poptávky. Daňové schodky mají v souvislosti s pomalým tempem růstu tendenci růst na základě jeho procyklického dopadu na příjmy z daní a výdaje spojené se sociálním zabezpečením. Vysoké ceny energie, nestabilita trhu s ropou a zemním plynem a obrovské světové nevyváženosti, které jsou způsobené vysokým dvojím schodkem v USA a projevují se trvale velkými přebytky na běžném účtu většiny asijských zemí, dále narušily důvěru podniků v Evropě.
Hospodářské politiky v EU nejsou schopné tyto překážky růstu překonat. Volné daňové politiky obecně nejsou pro přeorientování ekonomik EU na cestu rychlejšího tempa růstu účinné, neboť keynesovské efekty další konečné poptávky za podmínek výrazných strukturálních nepružností byly zřejmě více než vyváženy opačnými nekeynesovskými efekty, jež investiční výdaje udržují na nízkých hladinách a zvyšují celkovou nejistotu. Kromě toho struktura veřejných výdajů zůstává všeobecně neměnná s výjimkou omezených prostředků, které jsou vyhrazeny na akumulaci fyzického a lidského kapitálu, inovaci, podporu výzkumu a rozvoje a na další cíle orientované na růst. Oproti tomu jsou měnové politiky stále restriktivní na pozadí stagnujícího růstu HDP a trvale silného eura. Výsledná kombinace politik je tedy vzdálena optimálnímu stavu a udržování cenové stability navíc vyžadovalo vyšší makroekonomické náklady. Zpravodaj požaduje vyváženější kombinaci politik s disciplinovanější fiskální politikou, jež umožní méně restriktivní pozici měnové politiky.
Významným důvodem, proč se nepodařilo zlepšit současnou rozpočtovou situaci, je pomalé tempo potřebných strukturálních reforem. Nedostatek potřebných reforem snížil růst a zaměstnanost a způsobil napětí v oblasti veřejných financí. Ekonomiky EU trpí velkou nepružností trhu práce a služeb, přebytečným a nákladným regulováním obchodních aktivit a nevýraznými inovačními pobídkami. Lisabonská strategie, které byla zahájena v roce 2000, nabídla celkový program reforem, jehož skutečná realizace je však v jednotlivých státech váhavá a zaostává za plánem. Zpravodaj vyzývá členské státy, aby zvýšily úsilí na uplatňování Lisabonské agendy. Za tímto účelem by mělo být vynaloženo více prostředků na posílení pracovní činnosti a konkurenceschopnosti a na opatření, jako je snadnější přístup ke vzdělání a celoživotnímu vzdělávání, pružné předpisy pro zaměstnanost, podpora inovace a pro podniky zjednodušení administrativy. Přijetí lisabonských opatření by pomohlo stabilizovat veřejné finance prostřednictvím stimulačního účinku na růst a zaměstnanost. Významnou součástí tohoto procesu jsou také důchodové reformy, jež pomohou vypořádat se s nepříznivým dopadem stárnoucí populace na rozpočet a umožní dostat dynamiku veřejné zadluženosti pod kontrolu.
Vzhledem k obecně nepříznivé daňové situaci, k problémům, se kterými se potýkají členské státy při dosahování téměř vyváženého či přebytkového rozpočtu, a vzhledem k nedostatečné disciplíně donucovacích opatření uplatňovaných v rámci PSR, jak to potvrzuje vysoký počet případů probíhajícího postupu při nadměrném schodku, zpravodaj žádá koordinovanější a rozhodnější úsilí při zvyšování účinnosti opatření preventivních a nápravných politik, jejichž cílem je posílit a konsolidovat veřejné finance v EU. Pravidla reformovaného PSR jsou nyní realističtější, zahrnují více pobídek pro provádění strukturálních reforem a více se orientují na dlouhodobou udržitelnost dluhu. Umožňují také zohledňovat faktory specifické pro danou zemi, jako například skutečnou hladinu zadluženosti a probíhající strukturální reformy, což zajišťuje zdravější a méně kontroverzní základ pro posouzení daňové situace a politik jednotlivých členských států. Tyto revidované předpisy by nyní měly být přísně sledovány a pečlivě uplatňovány, přičemž Komise a Rada bude přijímat okamžitá a průhledná rozhodnutí vůči členským státům, jež tyto předpisy nesplňují. Tato opatření by pomohla obnovit důvěryhodnost PSR, která je nezbytná, má-li Pakt účinně plnit svou roli při stabilizaci a disciplíně.
Kromě těchto strukturálních reforem a lepšího rámce pro sledování a kontrolu vývoje v oblasti veřejných financí prostřednictvím PSR zpravodaj vybízí členské státy EU, aby úzce spolupracovaly a přijaly opatření s cílem zlepšit řízení statistik v rozpočtové oblasti a kvalitu finančních údajů tím, že vytvoří společná průhledná pravidla pro správu veřejného majetku a implicitních závazků a vyhnou se kreativnímu účetnictví. Aby se zamezilo přehnaně optimistickým rozpočtovým prognózám, měly by být členské státy vyzvány, aby využívaly odhady Komise jako společný základ pro plánování příjmů a výdajů. Alternativním řešením by bylo postoupení úkolu vypracování rozpočtových prognóz nezávislé instituci.
Jednou z významných cest, jak posílit účinnost opatření na obnovu vyváženosti veřejných financí, by bylo zvýšit informovanost veřejnosti o národních závazcích ohledně schodku a zadluženosti, jakož i důvěryhodnost těchto závazků. Za tímto účelem zpravodaj vyzývá k vypracování národních zpráv na vysoké úrovni o dlouhodobé udržitelnosti veřejných financí, které by upozornily na možná rizika a nabídly alternativní politiky. Dále by bylo užitečné zvážit výhody spojené se založením nezávislých národních orgánů, které by byly odpovědné za určování ročních hladin schodku v souladu se střednědobým cílem vyváženého rozpočtu. Členy těchto národních orgánů (výbory fiskální politiky) by byly jmenovány osoby s výjimečnými profesními zkušenostmi, jež by byly politicky nezávislé a nesly by odpovědnost za udržování daňové stability ve střednědobém výhledu. Založení takové instituce by umožnilo přijímat rozhodnutí o výši rozpočtového schodku mimo rámec politických diskusí týkajících se krátkodobého výhledu, přičemž zásadní hospodářsko-politické otázky o hladině a struktuře rozpočtových příjmů a výdajů by zůstaly v pravomoci politických orgánů.
Zpravodaj vyjadřuje obavy ohledně nedostatku potřebné koordinace mezi členskými státy v oblasti fiskální politiky. Koordinace politik je obzvláště důležitá v eurozóně, kde stav společné měny závisí především na daňové situaci jednotlivých členských států a kde hrozí značné riziko „černého pasažérství“. Strukturální reforma zahájená v jednom členském státě eurozóny je přínosem pro celou oblast, neboť posiluje společnou měnu a snižuje dlouhodobé úrokové sazby. A naopak, nepřijetí potřebných reforem v jednom či více členských státech má nepříznivý dopad na ostatní členské státy prostřednictvím oslabování jednotné měny a zvyšování úrokových sazeb. Koordinace politik je tedy nezbytná k dosažení důležitých synergií reforem a k zamezení protichůdným postupům členských států.
Skutečná koordinace je podmíněna politickou vůlí a připraveností podnikat společné akce. Zpravodaj se domnívá, že tento úkol může být usnadněn zavedením technických opatření, která by přispěla k vytvoření lepšího rámce pro koordinaci fiskálních politik na úrovni EU, včetně takových opatření, jako je dohoda na jednotném harmonogramu pro rozpočtové postupy v jednotlivých členských státech a vybídnutí členských států, aby rozpočet připravovaly na pololetní bázi nebo aby v rámci národních rozpočtových postupů používaly cyklicky upravený koncept deficitu. Zpravodaj vyzývá Komisi, aby provedla hodnotící studii dopadu o hospodářských přínosech a výhodách plynoucích ze skutečné koordinace fiskálních politik v rámci EU a o nákladech EU kvůli nedostatečné koordinaci.
Zpravodaj zdůrazňuje, že zdravé fiskální politiky mají zvláštní význam v nových členských státech, jejichž cílem je sladit výše příjmů a životní úroveň s průměrem v EU. Protože většina nových členských států obyčejně disponuje malými národními úsporami, ponechávají rozpočtové schodky vůči HDP, jejichž úroveň je ve srovnatelné výši jako v 15 starých státech EU, na soukromé investice méně prostředků, a negativně ovlivňují hospodářský růst. Proto je třeba pokračovat ve fiskálních a strukturálních reformách, aby byla v nových členských státech zajištěna dostatečně vysoká míra růstu, a tak zajištěna reálná a nominální konvergence nových členských států se zbytkem EU.
Zpravodaj zdůrazňuje význam zdravých a udržitelných veřejných financí pro dosažení rychlejšího tempa růstu a většího počtu pracovních míst v EU. Vyzývá členské státy, aby přijaly svůj závazek vymezený článkem 99 Smlouvy o ES nahlížet na své hospodářské politiky jako na oblast společného zájmu a aby tyto politiky lépe koordinovaly. V tomto procesu musí hrát Parlament v návaznosti na své pravomoci a výsady významnou a konstruktivní úlohu.
POSTUP
Název
Veřejné finance v hospodářské a měnové unii (EMU))
Číslo postupu
2005/2166(INI)
Příslušný výbor Datum, kdy bylo na zasedání oznámeno udělení svolení
ECON 29.9.2005
Výbor(y) požádaný(é) o stanovisko Datum oznámení na zasedání
BUDG 29.9.2005
Nezaujaté stanovisko Datum rozhodnutí
BUDG 15.3.2006
Užší spolupráce Datum oznámení na zasedání
Zpravodaj(ové Datum jmenování
Dariusz Rosati
4.7.2005
Předchozí zpravodaj(ové)
Projednání ve výboru
28.11.2005
20.3.2005
25.4.2005
Datum přijetí
25.4.2005
Výsledek závěrečného hlasování
+
-
0
37
2
1
Členové přítomní při závěrečném hlasování
Zsolt László Becsey, Pervenche Berès, Sharon Bowles, Udo Bullmann, Ieke van den Burg, David Casa, Jan Christian Ehler, Elisa Ferreira, Jean-Paul Gauzès, Robert Goebbels, Karsten Friedrich Hoppenstedt, Sophia in 't Veld, Othmar Karas, Wolf Klinz, Christoph Konrad, Guntars Krasts, Kurt Joachim Lauk, Astrid Lulling, Gay Mitchell, Cristobal Montoro Romero, Joseph Muscat, John Purvis, Alexander Radwan, Bernhard Rapkay, Dariusz Rosati, Eoin Ryan, Peter Skinner, Margarita Starkevičiūtė, Ivo Strejček, Sahra Wagenknecht, John Whittaker
Náhradník(ci) přítomný(í) při závěrečném hlasování
Jorgo Chatzimarkakis, Harald Ettl, Satu Hassi, Ján Hudacký, Werner Langen, Jules Maaten, Thomas Mann, Corien Wortmann-Kool
Náhradník(ci) (čl. 178 odst. 2) přítomný(í) při závěrečném hlasování
Íñigo Méndez de Vigo
Datum předložení
4.5.2006
Poznámky (údaje, které jsou k dispozici jen v jednom jazyce))
