A6-0324/2008
24. 7. 2008
ZPRÁVA
o změně článku 121 jednacího řádu Evropského parlamentu týkajícího se podávání žalob u Soudního dvora
(2007/2266(REG))
Výbor pro ústavní záležitosti
Zpravodaj:
Costas Botopoulos
PE 402.934v03-00
OBSAH
NÁVRH ROZHODNUTÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU......................................................3
VYSVĚTLUJÍCÍ PROHLÁŠENÍ................................................................................................5
VÝSLEDEK ZÁVĚREČNÉHO HLASOVÁNÍ VE VÝBORU.................................................10
NÁVRH ROZHODNUTÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU
o změně článku 121 jednacího řádu Evropského parlamentu týkajícího se podávání žalob u Soudního dvora
( 2007/2266(REG) )
Evropský parlament ,
– s ohledem na dopis předsedy Výboru pro právní záležitosti ze dne 26. září 2007,
– s ohledem na články 201 a 202 jednacího řádu,
– s ohledem na zprávu Výboru pro ústavní záležitosti ( A6‑0324/2008 ),
1. se rozhodl změnit jednací řád tak, jak je uvedeno níže;
2. upozorňuje, že změna vstupuje v platnost prvním dnem příštího dílčího zasedání;
3. pověřuje svého předsedu, aby pro informaci předal toto rozhodnutí Radě a Komisi.
Pozměňovací návrh
1
Jednací řád Evropského parlamentu
Čl. 121 – odst. 3 a (nový)
Původní znění
Pozměňovací návrh
3a. Předseda předloží připomínky nebo vystoupí jménem Parlamentu při soudních řízeních po konzultaci s příslušným výborem.
Má-li předseda v úmyslu odchýlit se od doporučení příslušného výboru, informuje výbor o této skutečnosti i o důvodech svého rozhodnutí a postoupí záležitost Konferenci předsedů.
Domnívá-li se Konference předsedů, že by Parlament výjimečně neměl předložit připomínky nebo vystoupit před Soudním dvorem v případě zpochybnění platnosti aktu přijatého Parlamentem, je věc bezodkladně postoupena k projednání v plénu.
V naléhavých případech smí předseda přijmout předběžná opatření v zájmu dodržení lhůt stanovených příslušným soudem. V takových případech se postup stanovený v tomto odstavci použije při první nejbližší příležitosti.
Výklad :
Jednací řád nijak příslušnému výboru nebrání v přijetí vhodných procedurálních opatření umožňujících, aby výbor v naléhavých případech předložil své doporučení včas.
VYSVĚTLUJÍCÍ PROHLÁŠENÍ
Souvislosti
1. V dopise ze dne 26. září 2007 předložil předseda Výboru pro právní záležitosti předsedovi Výboru pro ústavní záležitosti návrh týkající se výkladu článku 121 jednacího řádu Parlamentu. Ve svém dopise žádal pan Gargani Výbor pro ústavní záležitosti o vyjasnění, zda se tento článek, a zejména jeho odstavec 3, týká pouze žalob, které Parlament podá u Soudního dvora, nebo zda je možné jej vykládat tak, že se vztahuje i na připomínky předkládané Soudnímu dvoru a vstupování Parlamentu do jeho řízení.
2. Znění článku 121 nazvaného „Řízení před Soudním dvorem“ je následující:
1. Ve lhůtách stanovených ve smlouvách a ve statutu Soudního dvora pro žalobu podanou orgány Unie a fyzickými nebo právnickými osobami, zkoumá Parlament právní předpisy Společenství a prováděcí předpisy s cílem zajistit, aby byla plně dodržována ustanovení smluv, zejména ustanovení týkající se práv Parlamentu.
2. Příslušný výbor informuje Parlament, v případě nutnosti ústně, pokud se domnívá, že došlo k porušení práva Společenství.
3. Předseda podá na základě doporučení příslušného výboru jménem Parlamentu žalobu u Soudního dvora.
Na začátku následujícího dílčího zasedání může předseda předložit plénu rozhodnutí o pokračování v řízení. Jestliže se plénum vysloví většinou hlasů proti žalobě, vezme ji předseda zpět.
Jestliže předseda podá žalobu v rozporu s doporučením příslušného výboru, může předložit plénu rozhodnutí o pokračování v řízení na začátku následujícího dílčího zasedání.
Rozsah působnosti výkladu
3. Článek 121 se nazývá „Řízení před Soudním dvorem“, zatímco odstavec 3 výslovně odkazuje na „žaloby“ u Soudního dvora podané předsedou jménem Parlamentu. Čl. 121 odst. 3 tedy platí, když Parlament soudní řízení zahájí . V takovém případě předseda jedná na doporučení Výboru pro právní záležitosti. Pokud se předseda rozhodne se tímto doporučením neřídit, musí být záležitost předložena plénu ke konečnému rozhodnutí, přestože předseda může přijmout preventivní opatření.
4. Pokud je Parlament v řízení před Soudním dvorem žalovanou stranou , je zřejmé, že předseda musí hájit postoj Parlamentu v souladu s čl. 19 odst. 4 jednacího řádu, který mu výslovně uděluje pravomoc zastupovat Parlament v právních věcech.
5. Existují také další typy řízení podávaných u Soudního dvora, během nichž může mít Parlament zájem vstoupit do řízení nebo předložit připomínky v souladu s ustanoveními statutu Soudního dvora. To se týká zejména předběžného řízení, v němž je zpochybňována platnost právního aktu, a to zejména pokud byl tento akt společně přijat Parlamentem i Radou. Podle současné praxe je v takových případech konzultován Výbor pro právní záležitosti, který uvede, zda je vhodné předložit Soudnímu dvoru připomínky, zatímco konečné rozhodnutí přijímá předseda Parlamentu na základě pravomocí, které mu poskytuje čl. 19 odst. 4.
6. Ve výše zmíněném dopise předseda Výboru pro právní záležitosti navrhuje, aby byl čl. 121 odst. 3 vykládán tak, že se netýká pouze žalob podaných Parlamentem, ale i připomínek a vstupování do věcí projednávaných před Soudním dvorem. V praxi by to znamenalo, že v případě rozporu mezi předsedou a Výborem pro právní záležitosti by se předseda musel obrátit na plénum, nejen pokud jde o rozhodnutí, zda pokračovat v žalobě, ale i v případě rozhodnutí, zda předložit připomínky nebo vstoupit do řízení před Soudním dvorem. Z pohledu Výboru pro právní záležitosti by mohl být takový výklad ospravedlněn skutečností, že v anglické a německé verzi názvu článku 121 je použit obecný termín „řízení“ („proceedings“) (na rozdíl od francouzské a jiných jazykových verzí, které uvádějí termín „žaloba“ („recours“)).
Úvahy zpravodaje
7. Zpravodaj se domnívá, že nejasnosti způsobené různými jazykovými verzemi názvu článku 121 („ proceedings “, „ Verfahren“ , „ recours“ , „ ricors i“ atd.) se netýkají článku 3, v němž je termín „žaloba“ („action“) přeložen do všech jazyků jednotně („ Klage “, „ recours“ , „ ricorso “ atd.). Dále je třeba zdůraznit, že článek 121, který v prvních dvou odstavcích stanoví, že „... zkoumá Parlament právní předpisy Společenství a prováděcí předpisy s cílem zajistit, aby byla plně dodržována ustanovení smluv, zejména ustanovení týkající se práv Parlamentu “ a že „ příslušný výbor informuje Parlament, v případě nutnosti ústně, pokud se domnívá, že došlo k porušení práva Společenství“ se vztahuje na případy, kdy se Parlament rozhodne zahájit řízení před Soudním dvorem, jako je například žaloba pro neplatnost, aby hájil své pravomoci nebo zajistil soulad právních předpisů Společenství se smlouvami.
8. Z výše uvedených důvodů se zpravodaj domnívá, že není ospravedlnitelné, aby byla rozšířena oblast působnosti technického termínu „žaloba“ („action“, „recours“, „Klage“, „ricorso“ apod.), který je použit v článku 121 odst. 3, pouze kvůli širšímu smyslu termínu, který byl použit v některých jazykových verzích názvu tohoto článku. Protože je zřejmé, že oblast působnosti odstavce 3 je omezena na „žaloby“ podané Parlamentem, nelze jej vykládat tak široce, aby zahrnoval i připomínky a vstupování do řízení, protože se jedná o kvalitativně odlišné postupy.
9. Dalo by se namítnout, že i přesto může existovat legitimní důvod pro zavedení specifického postupu pro rozhodování o tom, zda by Parlament v případě rozporu mezi předsedou a příslušným výborem měl předkládat připomínky nebo vstoupit do řízení před Soudním dvorem. Všeobecně se má za to, že pokud Parlament přijme nový právní akt, je odpovědný za obhájení jeho platnosti před Soudním dvorem. Tato zásada je zakotvena v dopise ze dne 10. prosince 1997, který zaslal předseda Výboru pro právní věci a občanská práva pan Willy de Clercq předsedovi Evropského parlamentu panu Josému Mariovi Gil-Roblesovi, a v němž stanoví kritéria, podle nichž by měl Evropský parlament postupovat při rozhodování o tom, zda předložit připomínky v předběžném řízení. V takto stanovené zásadě se uvádí, že by Parlament měl předložit připomínky v předběžném řízení v případě, kdy je zpochybňována právní platnost aktu přijatého postupem spolurozhodování, a nezapojovat se do řízení týkajících se výkladu právního aktu.
10. Zpravodaj však ví o dvou případech, kdy Výbor pro právní záležitosti poradil předsedovi, aby před Soudním dvorem neobhajoval platnost aktu přijatého postupem spolurozhodování. V obou případech se předseda rozhodl přijmout opatření, které bylo v rozporu s doporučením příslušného výboru.
– V roce 1999 se předseda José Maria Gil-Robles rozhodl předložit připomínky k Soudnímu dvoru, aby obhájil zákonnost směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/43/ES ze dne 6. července 1998 o sbližování právních a správních předpisů členských států ve vztahu k reklamě na tabákové výrobky a sponzorství souvisejícího s tabákovými výrobky.
– V roce 2005 se předseda Josep Borrell-Fontelles rozhodl obhajovat před Soudním dvorem platnost směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/97/ES ze dne 4. prosince 2001, kterou se mění směrnice Rady 91/308/EHS o předcházení zneužití finančního systému k praní peněz a financování terorismu.
11. Rozhodnutí předsedy vyplývalo v obou případech ze zavedené praxe obhajování platnosti právních aktů přijatých postupem spolurozhodování v souladu s kritérii, která stanovil Výbor pro právní záležitosti. Je třeba připomenout, že přestože čl. 3 odst. 121 byl v době druhého případu již v platnosti, předseda nepožádal plénum, aby jeho rozhodnutí potvrdilo; tento odstavec byl správně vyložen tak, že se vztahuje pouze na „žaloby“ podané předsedou jménem Parlamentu.
12. Zpravodaji nepřísluší, aby posuzoval právní úvahy, které stály za rozhodnutím příslušného výboru poradit předsedovi, aby ve výše uvedených případech nepředkládal připomínky. Domnívá se, že Parlament by měl zásadně obhajovat platnost svých aktů ve věcech předložených Soudnímu dvoru v souladu s presumpcí zákonnosti a zásadou loajální spolupráce se svým spoluzákonodárcem (Radou).
13. Zpravodaj se však domnívá, že mohou existovat výjimečné případy, kdy by mohl být Parlament oprávněn zaujmout jiný postoj než při postupu spolurozhodování pod podmínkou, že došlo k významné změně právních okolností (např. reforma Smlouvy, vstup v platnost Listiny základních práv EU, judikatura), které mohou vést k tomu, že určitý předpis již nebude v souladu s primárním právem Unie. Takový akt by platil v podobě, v níž byl přijat v předchozím právním rámci, ale protože Parlament nemá právo iniciativy, neměl by možnost jej změnit a uvést do souladu s novými právními okolnostmi. Dalo by se namítnout, že v tomto konkrétním případě by Parlament mohl mít legitimní důvod se rozhodnout, že nepředloží připomínky nebo nevystoupí před Soudním dvorem.
Je také třeba připomenout, že článek 34 jednacího řádu Parlamentu stanoví, že „během posuzování legislativního návrhu věnuje Parlament zvláštní pozornost dodržování základních práv, a zejména tomu, zda je právní akt v souladu s Chartou základních práv Evropské unie, se zásadou subsidiarity a proporcionality a s právním státem“.
14. Pokud si uvědomíme, že jednací řád v současnosti nijak neupravuje vnitřní postup, kterým by se měl Parlament řídit při rozhodování o tom, zda je vhodné předložit Soudnímu dvoru připomínky nebo vstoupit do jeho řízení, je zpravodaj toho názoru, že existují dvě otázky, k nimž by se měl výbor AFCO vyjádřit. Zaprvé – je lepší vyřešit tuto otázku výkladem, tedy jednoduše potvrdit, že předseda Parlamentu má právo, v souladu se současnou praxí, přijmout rozhodnutí v rozporu s doporučením příslušného výboru? A zadruhé – pokud by bylo považováno za vhodnější upravit tuto záležitost doplněním článku 121, kterému orgánu a jakým postupem by mělo být uděleno právo rozhodnout?
Závěry a doporučení
15. Zpravodaj by rád zopakoval, že k dodržení zásady zákonnosti a k zajištění vlastní důvěryhodnosti spoluzákonodárce by měl mít Parlament pouze za výjimečných okolností a jen na základě řádného právního posouzení možnost se během předběžného řízení rozhodnout, že zaujme odlišný postoj než při postupu spolurozhodování.
16. Zdá se být zřejmé, že čl. 121 odst. 3 se ve své stávající podobě vztahuje pouze na „žaloby“ podané Parlamentem a netýká se „připomínek“ nebo „vstupování“ do soudního řízení. Pokud by článek zůstal zachován ve své stávající podobě, musel by zpravodaj výboru navrhnout přijetí explicitního výkladu, podle něhož by pravomoc rozhodnout o předkládání připomínek nebo vystoupení před Soudním dvorem vždy náležela předsedovi Parlamentu.
17. Z důvodu úplnosti a právní jistoty se zpravodaj domnívá, že by k článku 121 měl být přidán nový odstavec, který by do jednacího řádu začlenil zavedenou praxi, že předseda předkládá připomínky nebo vstupuje do řízení před Soudním dvorem jménem Parlamentu na základě doporučení Výboru pro právní záležitosti. Tento nový odstavec by také stanovil postup pro případ, že se postoje předsedy a příslušného výboru budou lišit.
18. Zpravodaj se domnívá, že v případě rozporu by mělo být rozhodnutí přijato postupem zajišťujícím zvýšenou demokratickou legitimitu. Vzhledem k povaze záležitosti předkládá návrh, aby rozhodnutí bylo nejprve přenecháno Konferenci předsedů, tedy orgánu, který odráží poměr sil celého Parlamentu, a je také schopen posoudit celou záležitost z právního hlediska poté, co vyslechne různé názory a zohlední stanovisko právní služby Parlamentu. Pokud Konference předsedů dospěje k závěru, že by Parlament neměl předkládat připomínky nebo vstupovat do řízení před Soudním dvorem, aby hájil platnost právního aktu přijatého postupem spolurozhodování, musela by být záležitost předložena plénu. Poslanci Parlamentu by měli mít k dispozici všechny příslušné dokumenty a informace, které by jim umožnily záležitost podrobně přezkoumat a přijmout rozhodnutí.
Zpravodaj se domnívá, že v případě řízení, kdy se Parlament výjimečně rozhodne neobhajovat platnost právního aktu, který přijal společně s Radou, by mělo být rozhodnutí přijato poté, co budou zajištěny hlasy většiny ze všech poslanců Parlamentu. To by odpovídalo stávajícím požadavkům na hlasování, které platí v případě, kdy Parlament zamítne, nebo pozmění společný postoj Rady podle článku 251 Smlouvy o ES. Avšak vzhledem k tomu, že v rámci článku 198 Smlouvy o ES není možné uplatnit požadavek na absolutní většinu, navrhuje zpravodaj výjimečný postup, v němž by byla záležitost nejprve předána Konferenci předsedů, tedy orgánu, který odráží většinové stanovisko všech poslanců Parlamentu, zatímco konečné rozhodnutí by měl přijmout nejvyšší orgán Parlamentu, tedy plénum. Je třeba připomenout, že pokud se Konference předsedů rozhodne předložit připomínky k obhájení platnosti právního aktu, jedná na základě dřívějšího plenárního rozhodnutí přijatého v rámci postupu spolurozhodování. Není tedy třeba záležitost znovu postupovat plénu. Pokud se však Konference předsedů domnívá, že by Parlament neměl právní platnost aktu výjimečně obhajovat, musela by být záležitost postoupena plénu, protože pouze plénum může zrušit své předchozí rozhodnutí.
19. Zpravodaj navrhuje, aby ve výjimečných případech, kdy Výbor pro právní záležitosti není schopen poskytnout své doporučení včas, měl předseda možnost přijmout předběžná opatření s cílem dodržet lhůty stanovené Soudním dvorem. Tak by tomu mohlo být například v nedávno zavedeném naléhavém řízení o předběžné otázce týkající se oblasti svobody, bezpečnosti a práva, které je používáno od 1. března 2008, u něhož je stanovena kratší lhůta pro předkládání písemných připomínek. Cílem posledního pododstavce nového čl. 121 odst. 4 je tedy vytvořit postup pro ty případy, kdy je třeba rozhodnutí přijmout naléhavě, a to nejen tehdy, když Soudní dvůr použije zkrácené nebo naléhavé řízení, ale také v případech, kdy postup stanovený v novém čl. 121 odst. 4 nelze uplatnit z důvodů souvisejících s parlamentním harmonogramem. V takových případech by měl mít předseda možnost předkládat připomínky bez předchozí konzultace s příslušným výborem. Příslušný výbor však může rozhodnout o vhodných procedurálních opatřeních, aby mohl předložit své doporučení včas. Tato možnost je vysvětlena prostřednictvím výkladu obsaženého v pozměňovacím návrhu Výboru pro ústavní záležitosti.
VÝSLEDEK ZÁVĚREČNÉHO HLASOVÁNÍ VE VÝBORU
Datum přijetí
16.7.2008
Výsledek závěrečného hlasování
+:
–:
0:
17
3
0
Členové přítomní při závěrečném hlasování
Enrique Barón Crespo, Richard Corbett, Hanne Dahl, Jean-Luc Dehaene, Andrew Duff, Maria da Assunção Esteves, Ingo Friedrich, Genowefa Grabowska, Sylvia-Yvonne Kaufmann, Jo Leinen, Íñigo Méndez de Vigo, Rihards Pīks
Náhradník(ci) přítomný(í) při závěrečném hlasování
Graham Booth, Costas Botopoulos, Panayiotis Demetriou, Klaus Hänsch, Roger Helmer, Gérard Onesta, Georgios Papastamkos, Reinhard Rack
