KONEČNÉ ZNĚNÍ
A6-0159/2006
3. 5. 2006
ZPRÁVA
o situaci žen v ozbrojených konfliktech a jejich úloze při rekonstrukci a v demokratickém procesu v zemích v postkonfliktní situaci
(2005/2215(INI))
Výbor pro práva žen a rovnost pohlaví
Zpravodajka:
Véronique De Keyser
PE 370.262v02-00
OBSAH
NÁVRH USNESENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU............................................................3
VYSVĚTLUJÍCÍ PROHLÁŠENÍ..............................................................................................13
STANOVISKO VÝBORU PRO ZAHRANIČNÍ VĚCI...........................................................16
STANOVISKO VÝBORU PRO ROZVOJ...............................................................................20
POSTUP...................................................................................................................................23
POSTUP...................................................................................................................................24
NÁVRH USNESENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU
o situaci žen v ozbrojených konfliktech a jejich úloze při rekonstrukci a v demokratickém procesu v zemích v postkonfliktní situaci
( 2005/2215(INI) )
Evropský parlament ,
– s ohledem na rezoluci Rady bezpečnosti OSN č. 1325 ze dne 31. října 2000, podle které je důležité, aby v úsilí o udržení a podporu míru a bezpečnosti byly ženy rovny mužům a aby se těchto procesů plně účastnily,
– s ohledem na své usnesení ze dne 30. listopadu 2000 o účasti žen na řešení konfliktů mírovými prostředky
Úř. Věst. C 228, 13.8.2001, s. 186. ,
– s ohledem na Všeobecnou deklaraci lidských práv OSN ze dne 10. prosince 1948 a Vídeňskou deklaraci a akční plán, jejichž výsledkem byla Světová konference o lidských právech pořádaná ve dnech 14. až 25. června 1993,
– s ohledem na zprávu generálního tajemníka OSN ohledně specifických opatření na ochranu proti sexuálnímu vykořisťování a násilí (ST/SGB/2003/13),
– s ohledem na deklaraci OSN o odstranění násilí páchaného na ženách ze dne 20. prosince 1993 a úmluvu OSN o právech dítěte ze dne 20. listopadu 1989,
– s ohledem na Úmluvu o odstranění všech forem diskriminace žen (CEDAW), která byla přijata v roce 1979 Valným shromážděním OSN, a na její dobrovolný protokol,
– s ohledem na úmluvu OSN proti mučení a dalšímu krutému, nelidskému nebo ponižujícímu zacházení nebo trestání ze dne 10. prosince 1984 a deklaraci Valného shromáždění OSN č. 3318 o ochraně žen a dětí za mimořádných událostí a za ozbrojených konfliktů ze dne 14. prosince 1974, zejména na odstavec 4, podle něhož musí být přijata účinná opatření k zákazu pronásledování, mučení, násilí a ponižujícího zacházení prováděných na ženách,
– s ohledem na rezoluci Rady bezpečnosti OSN č. 1265 o ochraně civilistů během ozbrojených konfliktů ze dne 17. září 1999, zejména na odstavec 14, podle něhož zaměstnancům OSN zapojeným do obnovy, udržování a upevňování míru bude poskytnuto patřičné školení, zejména v oblasti lidských práv, včetně opatření týkajících se zvláštností obou pohlaví,
– s ohledem na rezoluci Valného shromáždění OSN č. 3519 o účasti žen na posílení míru a mezinárodní bezpečnosti ze dne 15. prosince 1975, deklaraci Valného shromáždění č. 3763 o účasti žen na činnostech zaměřených na mír a mezinárodní spolupráci ze dne 3. prosince 1982, zejména odstavec 12 týkající se konkrétních opatření, která je třeba přijmout k posílení účasti žen na mírovém úsilí,
– s ohledem na deklaraci a akční platformu z Pekingu, které jsou výsledkem světové konference OSN o ženách, jež se konala ve dnech 4. až 15. září 1995, zejména na oddíl E o ženách a ozbrojených konfliktech, politickou oblast, a dokument přijatý na závěr zvláštního zasedání OSN Peking +5 a Peking +10 o nových činnostech a iniciativách zaměřených na uplatňování Pekingské deklarace a akční platformy, které proběhlo ve dnech 5. až 9. června 2000, zejména na odstavec 13 týkající se překážek bránících rovné účasti žen na úsilí o obnovu míru, a odstavec 124 o rovné přítomnosti mužů a žen na misích zaměřených na obnovu míru a na mírových jednáních,
– s ohledem na Římský statut z roku 1998, kterým byl zřízen Mezinárodní trestní soud, zejména na jeho články 7 a 8, které označují znásilnění, pohlavní vykořisťování, nucené těhotenství, nucenou sterilizaci a všechny další formy sexuálního násilí za zločiny proti lidskosti a válečné zločiny a považuje je také za způsob mučení a za vážný válečný zločin, ať už jsou tyto činy v mezinárodních konfliktech či konfliktech vnitřních páchány systematicky či nikoliv,
– s ohledem na Ženevské úmluvy z roku 1949 a jejich doplňující protokoly z roku 1977, podle nichž jsou ženy chráněny před znásilněním a všemi ostatními formami sexuálního násilí,
– s ohledem na usnesení č. 1385 (2004) a doporučení č. 1665 (2004) Parlamentního shromáždění Rady Evropy s názvem „Předcházení konfliktů a jejich řešení: úloha žen“, oba přijaté dne 23. června 2004,
– s ohledem na usnesení přijaté na 5. evropské ministerské konferenci o rovnosti žen a mužů, která se konala ve dnech 22. a 23. ledna 2003 ve Skopje, nazvané „úloha žen a mužů při předcházení konfliktů, upevňování míru a v demokratickém procesu v postkonfliktní situaci – hledisko pohlaví (gender perspective)“,
– s ohledem na prohlášení „Rovnost pohlaví: zásadní otázka v měnících se společnostech“ a na akční program, který se k němu vztahuje, přijaté na výše zmíněné 5. evropské ministerské konferenci,
– s ohledem na rozhodnutí č. 14/04 přijaté OBSE dne 7. prosince 2004 v Sofii o akčním plánu OBSE 2004 na podporu rovnosti pohlaví,
– s ohledem na rozhodnutí č. 14/05 přijaté ministerskou radou OBSE dne 6. prosince 2005 v Ljubljaně o ženách a předcházení konfliktů, řízení krizí a obnově po konfliktu,
– s ohledem na doporučení (2002) č. 5 Výboru ministrů Rady Evropy členským státům ohledně ochrany žen proti násilí, zejména pokud jde o násilí v období konfliktu a po konfliktu,
– s ohledem na „operační dokument“ Rady o provádění rezoluce 1325 Rady bezpečnosti OSN v rámci společné zahraniční a bezpečnostní politiky, jak jej přijala Rada v září 2005,
– s ohledem na článek 45 jednacího řádu,
– s ohledem na zprávu Výboru pro práva žen a rovnost pohlaví a stanovisko Výboru pro zahraniční věci a Výboru pro rozvoj ( A6‑0159/2006 ),
A. vzhledem k tomu, že civilní obyvatelstvo ženského pohlaví, stejně jako děti a staří lidé, jsou v době konfliktu vystaveny nejrůznějšímu týrání včetně sexuálního,
B. vzhledem k tomu, že násilí na ženách při ozbrojených konfliktech mnohdy působí nejen fyzické a/nebo sexuální týrání, ale ohrožuje rovněž jejich ekonomická, sociální a kulturní práva,
C. vzhledem k tomu, že hlubší příčiny zranitelnosti žen v období konfliktů spočívají často v tom, že společnost obecně ženy podceňuje, a v tom, že mají omezený přístup zejména ke vzdělávání a zaměstnání, a že je proto emancipace žen nezbytnou podmínkou boje proti násilí zaměřenému na jedno pohlaví v ozbrojených konfliktech,
D. vzhledem k tomu, že znásilnění a sexuální týrání se používá jako válečná zbraň k ponížení a psychologickému oslabení protivníka, avšak oběti jsou navíc často stigmatizovány, odvrhovány, týrány, a aby byla obnovena čest společenství, někdy dokonce zavražděny,
E. zdůrazňuje, že dějiny ukazují, že válčení propadají zejména muži, a že by tedy zvláštní schopnosti žen k vedení dialogu a nenásilnému řešení mohly velmi účinně pomoci předcházet konfliktům a řešit je mírovou cestou,
F. vzhledem k tomu, že v období konfliktu je pro ženy obtížné dostat se k reprodukční péči, kterou ženy nutně potřebují, jako je antikoncepce, léčba pohlavně přenosných nemocí, péče v těhotenství, předčasné ukončení těhotenství, pokud si to žena přeje, porod, poporodní péče a léčba menopauzy,
G. vzhledem k tomu, že dobrovolné nebo vynucené sexuální praktiky, aniž by žena měla přístup k ochraně, mohou napomoci šíření pohlavně přenosných nemocí, jako je HIV, a že k těmto praktikám dochází zejména v období konfliktů a v uprchlických táborech,
H. vzhledem k tomu, že ženy, které se v období konfliktu stanou obětí sexuálního týrání, nacházejí zřídkakdy ochranu, psychologickou pomoc, lékařskou péči a zákonné prostředky, které by jim pomohly překonat utrpení a vedly by k potrestání násilníků,
I. vzhledem k tomu, že domácí násilí, které je přítomné za každé konfliktní situace, se nezmenšuje v období po konfliktu, poté co se bojující vrátí domů,
J. vzhledem k tomu, že ženy pracující pro mír se na celém světě sdružují v sítích, aby tak zahájily dialog mezi bojujícími stranami a žádaly spravedlnost pro své zmizelé bližní,
K. vzhledem k tomu, že mírová hnutí založená ženami se ne vždy vědomě zasazují o změnu pravidel a společenských vztahů, které určují mocenské vztahy mezi muži a ženami,
L. vzhledem k tomu, že přítomnost žen u vyjednávání a v aktivních úlohách ve prospěch mírového přechodu k demokracii tvoří nezbytnou, avšak nedostatečnou etapu na cestě k demokracii, a vzhledem k tomu, že tyto ženy tedy potřebují podporu a pomoc v politických postupech,
M. vzhledem k tomu, že jen několik výjimečných žen přešlo z politického odboje na nejvyšší místa ve státě, jako Hélène Sirleaf v Libérii a Micheline Bachelet v Chile, ale že těchto případů je stále ještě příliš málo,
N. vzhledem k tomu, že výbory „Pravda a usmíření“ usnadňují postup usmíření ve společnostech po konfliktu, ale že v nich stále ještě pracuje příliš málo žen,
O. vzhledem k tomu, že iniciativy, které podnikly některé země nebo mezinárodní organizace, aby začlenily tento aspekt pohlaví, musí být pochváleny a stát se příkladem dobrých postupů,
P. vzhledem k tomu, že ženy byly vždy bojovnicemi a účastnicemi odboje, ale vzhledem k tomu, že v současné době v duchu rovnosti pohlaví patří oficiálně k ozbrojeným silám mnoha států,
Q. vzhledem k tomu, že jev kamikadze je relativně nový, není příliš rozšířen a týká se zemí s islámskou tradicí, a vzhledem k tomu, že sebevražedných atentátnic není mnoho,
R. vzhledem k tomu, že často zoufalá politická, osobní a sociální situace, s níž jsou tyto ženy konfrontovány, je rozhodujícím faktorem, který je podnítí k tomu, aby se uvedeným způsobem zapojily,
S. vzhledem k tomu, že současný fundamentalismus oslavuje mučednictví, což má odezvu u žen v odboji a u bojovnic, které touží po sociální rovnosti,
T. vzhledem k tomu, že tento jev je čím dál více extrémně medializován, takže pro slabé mladé lidi je sebevražedný útok lákavý, neboť po jejich smrti dopadne sláva na jejich rodinu,
1. zdůrazňuje potřebu učinit hledisko rovnosti pohlaví jedním z hlavních témat v mírovém výzkumu, předcházení konfliktům a jejich řešení, při operacích na zachování míru, rehabilitaci a obnově po ukončení konfliktu a zajistit zařazení prvku rovnosti pohlaví do programů přímo na místě;
Ženy jako válečné oběti
2. připomíná význam přístupu ke službám v oblasti reprodukčního zdraví v konfliktních situacích a uprchlických táborech, bez nichž roste úmrtnost matek a dětí a šíří se pohlavně přenosné nemoci; zdůrazňuje, že manželské násilí, prostituce a znásilnění, kterým se za těchto okolností daří, vyžadují, aby se těmto službám věnovalo ještě více pozornosti, stejně jako nutnosti umožnit ženám porodit v nemocnici nebo ukončit nechtěné těhotenství a mít přístup k psychologické pomoci; podporuje zaručení okamžitého přístupu žen a dívek, které se staly oběťmi znásilnění k následné antikoncepci; zastává názor, že opatření na zajištění plného dodržování sexuálních a reprodukčních práv pomohou minimalizovat akty sexuálního násilí v situacích konfliktu;
3. upozorňuje na to, že členské státy jsou odpovědné za ukončení beztrestnosti a za zahájení soudních stíhání osob odpovědných za genocidu, zločiny proti lidskosti, válečné zločiny, včetně sexuálního násilí páchaného na ženách a dívkách, jako znásilnění, sexuální zotročování, nucená prostituce, nedobrovolné těhotenství, násilná sterilizace a všechny ostatní formy sexuálního násilí, které je srovnatelně závažné jako zločin proti lidskosti a válečný zločin a zdůrazňuje v této souvislosti, že je nezbytné vyjmout tyto zločiny, pokud je to možné, z opatření pro amnestii;
4. požaduje, aby ženy, které jsou během konfliktů vystaveny týrání a násilí, mohly podat žalobu u mezinárodních soudů za podmínek respektujících jejich důstojnost a pod podmínkou, že budou těmito soudy chráněny před násilnými útoky a otřesy, které by mohly utrpět při výsleších, jež neberou ohled na emoční šoky; požaduje, aby tyto ženy dosáhly zadostiučinění, ať už z občanského nebo trestního hlediska, a aby byly vytvořeny podpůrné programy, které by jim po stránce ekonomické, společenské a psychologické umožnily návrat do společnosti;
5. považuje za prioritu, aby bylo zastaveno zneužívání dětí jako vojáků v konfliktech, a to i děvčátek, které zde čelí skutečnému pohlavnímu vykořisťování; trvá na tom, aby pro tyto děti byly vytvořeny dlouhodobé psychologické, společenské , vzdělávací a ekonomické programy pro opětovné zařazení do společnosti;
6. odsuzuje násilí páchané na ženách za jakýchkoliv okolností, ale žádá o nulovou toleranci sexuálního vykořisťování dětí, dívek a žen v ozbrojených konfliktech a v uprchlických táborech; požaduje přísné sankce na správní a trestní úrovni vůči humanitárním pracovníkům, zástupcům mezinárodních organizací, mírových jednotek a diplomatům, kteří se uchýlili k těmto praktikám;
7. přeje si, aby se prostřednictvím mezioborových programů uvolnily finanční prostředky na řešení problému domácího násilí, které v období, jež následuje po skončení konfliktu, značně narůstá z důvodu obecně rozšířené brutality, fyzické a ekonomické nejistoty a otřesů, které prožili rovněž muži; konstatuje, že domácí násilí v období po ukončení konfliktů je přehlížené téma, které se pokládá za málo důležité; zachovává však již před začátkem konfliktu stanovený řád pohlaví a posiluje traumata, jimiž trpí ženy, které se staly oběťmi (sexuálního) násilí;
8. zdůrazňuje, že velký počet žen a dětí registrovaný mezinárodními institucemi mezi uprchlíky a vysídlenými osobami v důsledku ozbrojeného konfliktu a občanské války je důvodem k velkému znepokojení;
9. zdůrazňuje zvláštní potřeby žen a dívek, pokud jde o odminování a zdůrazňuje, že ačkoliv nášlapné miny byly použity pro účely válečných situací, byli to většinou ženy, děti a muži nevojáci, kdo jimi byl zabit nebo zmrzačen a zbaven tak schopnosti zajistit si obživu; znovu opakuje, že EU musí podporovat dodržování ottawské Úmluvy o zákazu používání, skladování, výroby a převodu protipěchotních min a jejich zničení, zvláště v Africe, ale částečně i v Evropě a jinde ve světě; naléhá na EU, aby zvýšila úsilí zaměřené na odminování postkonfliktních oblastí a zajistila léčbu a rehabilitaci obětem a kultivaci zaminované půdy, aby zde lidé mohli opět bezpečně žít a pracovat;
Ženy jako bojovnice za mír
10. vyzdvihuje pozitivní roli, kterou ženy hrají při řešení konfliktů, a žádá Komisi a členské státy EU, aby poskytly přiměřenou technickou a finanční pomoc při podpoře programů, zajišťujících ženám plnou účast při mírových jednáních a při posílení role žen v civilní společnosti vůbec;
11. zdůrazňuje pozitivní roli, kterou mohou ženy hrát při obnově po skončení konfliktů, a to zejména v odzbrojovacích, demobilizačních a reintegračních programech, zvláště pokud jde o programy zacílené na dětské vojáky; vyzývá členské státy EU, aby zajistily maximální účast žen v těchto programech a zejména aby se snažily přizpůsobit tyto programy potřebám reintegrace dětských vojáků;
12. zdůrazňuje, že ženská mírová hnutí by měla být po ukončení konfliktu podporována pedagogicky, politicky , finančně a právně, aby tak mohla vzniknout demokratická společnost, která dbá na práva žen; vítá různé mezinárodní iniciativy, které se v tomto duchu angažovaly, jako např. iniciativa australská v oblasti Papua-Nová Guinea a norská na Srí Lance;
13. vítá jednotlivé iniciativy na vytvoření ukazatelů zohledňujících hledisko pohlaví a zaměřených na rychlé varování a dohled nad konflikty, jako například iniciativy rozvojového fondu pro ženy UNIFEM, Rady Evropy, Švýcarské mírové nadace, organizace International Alert (Mezinárodní bdělost) a Fóra o včasném varování a včasné reakci (Forum on Early Warning and Early Response);
14. je potěšen, že se Rada v roce 2005 v rámci evropské bezpečnostní a obranné politiky zabývala prováděním rezoluce OSN č. 1325 a že do ní zahrnula podporu rovnosti pohlaví, a žádá ji, aby do civilních mírových jednotek, které spravuje Evropská unie, neopomněla zapojit poradce pro rovnost pohlaví a aby zajistila školení v oblasti podpory rovnosti pohlaví;
15. opakuje své předchozí výzvy k účinné parlamentní kontrole evropské bezpečnostní a obranné politiky (EBOP);
16. zdůrazňuje význam uplatňování a dalšího propracování obecných norem chování při operacích EBOP, přičemž by se měla věnovat náležitá pozornost souladu těchto norem s pravidly platnými pro jiné druhy přítomnosti EU ve třetích zemích, s pokyny pro ochranu civilistů při operacích pro řešení krizí pod vedením EU;
17. velmi vítá pracovní dokument Rady o „Uplatňování rezoluce Rady bezpečnosti OSN č. 1325 v kontextu EBOP“ přijatý v listopadu 2005;
18. vyzývá EU k podpoře opatření zaměřených na výrazné zvýšení počtu žen na všech úrovních v misích EBOP, a zejména aby podporovala kandidaturu žen a aby předkládala jejich jména jako kandidátky na pozice vojenských, policejních a politických úřednic při misích EBOP již v nejrannější etapě plánování těchto misí;
19. je přesvědčen o tom, že naplánování misí EBOP by mělo přihlédnout k zapojení místních ženských organizací do mírového procesu, aby se tak využilo specifického přínosu, kterým mohou přispět, a aby se přesně určilo, jak jsou ženy konflikty poznamenány;
20. vyzývá EU, aby věnovala větší pozornost přítomnosti, přípravě, školení a vybavení policie účastnící se vojenských misí, neboť policejní jednotky představují hlavní prostředek k zajištění bezpečnosti civilního obyvatelstva, hlavně žen a dětí;
21. je potěšen, že v mírových misích, které od roku 2000 zřídila OSN, jsou přítomni poradci pro rovnost pohlaví a že v roce 2003 byla tato pracovní pozice vytvořena i v Odboru mírových operací;
22. žádá, aby se nezapomínalo na odvážné ženy, které se rozhodly pro mírové formy politického odporu a které za to zaplatily, nebo stále platí, uvězněním, domácím vězením s dohledem nebo unesením;
23. zdůrazňuje, že ačkoliv doufá, že kvóty jednou nebudou dále zapotřebí, představují v současné době jediný způsob, který ženám umožňuje vykonávat při obnově země významné rozhodovací politické úlohy a zajišťuje jejich politickou přítomnost při jednáních, podporuje doporučení rezoluce č. 1325 a usnesení Evropského parlamentu ze dne 30. listopadu 2000 („účast žen při mírovém řešení konfliktů“), s cílem dosáhnout, aby se na celkovém mírovém procesu ženy podílely nejméně ze 40 %, tzn. ve zprostředkovatelských misích, při udržování míru, při zákrocích a vytváření míru, předcházení konfliktům, informování a pozorování a rovněž při mírových vyjednáváních; žádá EU, aby zajistila zapojení žen do politického dialogu;
24. pokládá za nezbytné podporovat zvýšenou účast a přítomnost žen ve sdělovacích prostředcích a platformách pro vytváření veřejného mínění, jejichž prostřednictvím mohou ženy nechat zaznít své názory;
25. vítá podporu, kterou Komise věnuje pořádání svobodných voleb v zemích, ve kterých proběhl konflikt, je potěšen účastí žen v těchto volbách; vítá rovněž, že do vedení některých volebních misí byly jmenovány ženy, a vyzývá důrazně k dalšímu zvyšování počtu žen jmenovaných do vedení volebních misí;
26. upozorňuje na přetrvávající diskriminaci žen z hlediska přístupu ke kapitálu a zdrojům, jako jsou potraviny a vzdělání, k informačním technologiím, zdravotní péči a dalším sociálním službám; je toho názoru, že zapojení žen do hospodářských činností ve venkovských i v městských oblastech má rozhodující význam pro podporu jejich sociálního a hospodářského postavení ve společnosti po vyřešení konfliktu; zdůrazňuje pozitivní úlohu, kterou již mají mikroúvěry při posílení postavení žen, a vyzývá mezinárodní společenství, aby podniklo kroky pro podporu jejich využívání v zemích zotavujících z konfliktu;
Ženy ve válce
27. odsuzuje obhajobu mučednické smrti, která je dnes zaměřena na mladé lidi včetně mladých žen; zdůrazňuje, že výzva k sebevražednému útoku je matoucí, když směšuje náboženskou horlivost, zoufalý odpor vůči okupaci nebo nespravedlnosti a konečně také terče tohoto druhu akcí, jejichž oběťmi jsou nevinní civilisté;
28. upozorňuje na problém sebevražedných atentátnic a zdůrazňuje, že znásilnění jakožto válečná zbraň se týká všech žen, ať jsou jakékoli národnosti, náboženského vyznání či ať už vyznávají jakoukoli ideologii; upozorňuje, že ženy, které se staly obětí znásilnění, společnost odsuzuje a vylučuje nebo dokonce zabíjí; že na Srí-Lance je Tygři osvobození Eelam tamoul využívají k provádění sebevražedných útoků; že v Čečensku jsou často nuceny proti své vůli páchat sebevražedné útoky; konstatuje, že tyto ženy jsou mnohem otevřenější k tomuto druhu násilí, protože poté, co byly znásilněny, ztratily „právo na život a čest“, a také proto, aby se pomstily „nepříteli“ za „hanbu“, kterou prožily; že tento jev nezávisí na islámu, ale na tradiční úloze a na hodnotě žen, tedy jejich panenství (což existuje rovněž v neislámských společenstvích); že se kromě toho jedná o jistý druh odporu proti jejich úloze a tomu, co se od nich na základě tradice očekává ve společnosti, kterou řídí muži;
29. je potěšen, že některé islámské orgány v současnosti tento fenomén, jeho šíření a mediální manipulaci, odsuzují ve jménu Koránu , který velebí úctu k životu;
30. vyzývá k tomu, aby byla věnována pozornost sebevražedným činům páchaným v duchu tradiční krevní msty a z politických, sociálních a kulturních důvodů a naléhavě vyzývá mezinárodní společenství, aby prosazovalo mezinárodní právo a pokusilo se znovu zavést mír všude tam, kde byly do sebevražedných útoků zapojeny ženy, nebo jim hrozí, že do nich budou zapojeny;
Doporučení
31. podporuje všechna doporučení, která po vydání rezoluce OSN č. 1325 usilovala o zlepšení údělu žen v období konfliktu, a vyzývá Radu a Komisi, aby tato doporučení, a zejména ta, jež jsou zahrnuta ve výše zmíněném usnesení Evropského parlamentu ze dne 30. listopadu 2000, zahrnula do všech svých politik a provedla je co nejrychleji;
32. konstatuje, že navzdory usnesením, výzvám a doporučením jednotlivých mezinárodních a evropských orgánů se ženy stále plně neúčastní předcházení a řešení konfliktů, operací na udržení a obnovu míru; bere tedy na vědomí, že úkolem není vytvářet nová doporučení, a žádá, aby byl vypracován přesný akční plán, který určí nástroje pro jeho provádění, a současně zhodnotí překážky a upřesní prostředky, jak kontrolovat výsledky; žádá, aby byla Evropskému parlamentu předkládána výroční zpráva o provádění programu;
33. zdůrazňuje význam rovnocenné účasti žen v diplomatických misích a vyzývá členské státy, aby zaměstnávaly více žen ve svých diplomatických službách a aby vyškolily ženy v diplomacii v technikách vyjednávání a prostřednictví, tak aby se vytvořily seznamy žen kvalifikovaných k tomu, aby pracovaly na místech spojených s mírem a bezpečností;
34. žádá, aby se při přechodech k demokracii a právnímu státu používaly v mírových procesech pojmy „spravedlnosti v období přechodu k demokracii“ a zároveň bylo respektováno svědectví žen a zajištěna rovná účast žen ve vznikajících vyšetřovací výborech pro usmíření a aby se rovněž mezi opatření přijatá těmito výbory začlenil zájem o zajištění rovnosti mezi muži a ženami;
35. navrhuje omezit svá doporučení na zásadní záležitosti, a zejména požádat orgány Společenství, aby některé konkrétní činnosti uskutečňovaly v součinnosti s mezinárodními orgány sledujícími stejné cíle a aby jako podněty a hybné síly co nejlépe využívaly nové finanční nástroje finančního výhledu na období 2007–2013;
36. doporučuje Komisi, Radě a členským státům, aby do všech školních programů a programů odborného vzdělávání v zemích a regionech nacházejících se v období konfliktu, s nimiž Evropská unie spolupracuje, zařadily nauku o míru a respektu k ženám, aby se tak společnost , síly udržující mír a zásahové síly, úředníci misí EU a jiné organizace mezinárodní pomoci více zaměřili na problematiku míru a ženských práv; navrhuje, aby se na tomto projektu podílely místní ženské organizace, sdružení matek, vychovatelé v mládežnických táborech a učitelé;
37. žádá Komisi, aby podala Parlamentu zprávu o zavádění obecných zásad z roku 2003 týkajících se dětí v ozbrojených konfliktech;
38. doporučuje členským státům, aby rozšířily programy přijímání dětí a dospívajících přicházejících z regionů, v nichž probíhá konflikt, do zemí Evropské unie, které by těmto dětem umožnily najít cestu ze světa násilí a zoufalství, neboť samo zoufalství je za násilí, a to i násilí na ženách, odpovědné; žádá Radu, aby vyzvala členské státy, aby toto přijímání mladých lidí zjednodušily a nevytvářely zbytečné překážky; žádá naléhavě, aby bylo dosaženo dohody s tranzitními zeměmi o tom, aby tyto humanitární programy nebrzdily;
39. žádá Komisi, aby podpořila mírové iniciativy předložené sdruženími žen, zejména iniciativy multikulturní, přeshraniční a regionální tím, že poskytne politickou, technickou a finanční pomoc organizacím zapojených do řešení konfliktů a budování míru; naléhavě žádá Radu, aby v tomto ohledu zajistila politickou návaznost uvnitř rozhodovacích orgánů v daných zemích; vybízí Evropský parlament a zejména Výbor pro práva žen, aby pro konfliktní zóny vytvořily smířené výbory, které by zahrnovaly ženy z těchto sítí a poslance Evropského parlamentu;
40. vyzývá Komisi a ostatní dárce, aby vyčlenili zdroje na podporu budování kapacit zejména místních sdružení žen zapojených do nenásilného řešení konfliktů, prostřednictvím organizací občanské společnosti, a aby poskytovali technickou pomoc a odborný výcvik;
41. považuje za prvořadé, aby Komise ve finančním výhledu na období 2007–2013 zachovala Evropskou iniciativu pro demokracii a lidská práva jako specifický nástroj; připomíná, že v minulosti tento nástroj úspěšně vedl nabídková řízení a zajistil využití rozpočtových položek vztahujících se k právům žen, aniž by žádal o souhlas místní vlády; žádá Komisi, aby zajistila, že řízení konfliktů bude v rámci nástroje stability zahrnovat také hledisko pohlaví, které by umožnilo řešit v průběhu konfliktů problémy žen;
42. žádá, aby se podpora rovnosti pohlaví viditelně a skutečně rozšířila do všech finančních nástrojů, konkrétně do předvstupního nástroje, evropské politiky sousedství a Nástroje pro rozvojovou spolupráci a hospodářskou spolupráci (DCECI), a aby se stala nedílnou součástí podmínek dohod o přidružení;
43. zdůrazňuje, že pokud bude existovat politická vůle, budou strategické a akční plány jednotlivých zemí významným nástrojem této podpory rovnosti pohlaví, žádá, aby všechny činnosti evropské bezpečnostní a obranné politiky uplatňovaly rezoluci OSN č. 1325 a rovněž usnesení Evropského parlamentu ze dne 30. listopadu 2000 a aby o nich Evropský parlament dostával výroční zprávu;
44. žádá, aby bylo zachováno právo na reprodukční zdraví a aby jej Komise považovala za prioritu ve svých činnostech zaměřených na spolupráci a v nástroji stability, v oblastech, kde probíhá konflikt, což by se mělo odrážet v jejích rozpočtových položkách;
45. zdůrazňuje potřebu lepší kontroly rozdělování potravin, oděvů a zdravotnických potřeb, např. hygienických vložek, během nouzových operací a žádá mezinárodní humanitární agentury, aby podporovaly bezpečnostní akce uvnitř uprchlických táborů a aby pomáhaly tyto akce zlepšovat za účelem snížení rizika násilí vůči ženám a dívkám a jejich sexuálního zneužívání, aby vytvořily v uprchlických táborech programy v oblasti reproduktivního zdraví a aby všem znásilněným ženám a dívkám zajistily okamžitý přístup k postexpoziční profylaxi;
46. doporučuje aby Evropský parlament, Rada Evropy, NATO, veškeré příslušné orgány OSN včetně UNIFEM, OBSE a případně další organizace zahájily spolupráci k vytvoření ukazatelů zohledňujících hledisko pohlaví pro kontrolu během konfliktů, které mohou být zahrnuty do nových nástrojů zahraniční a rozvojové politiky a které mohou sloužit pro rychlé varování;
47. domnívá se, že účast žen na všech úrovních společenského , hospodářského a politického života v zemi v postkonfliktní situaci by měla být rovná účasti mužů; je si vědom toho, že takové kvóty nemohou vzhledem ke kultuře a sociálnímu vývoji dané země docílit rovnosti naráz; žádá tedy Komisi, aby podpořila zavedení kvót stanovených v rezoluci č. 1325 do svých akčních plánů, aby dohlížela na vývoj směrem k rovnosti a aby o výsledcích informovala Evropský parlament;
48. podporuje patřičné uplatňování ustanovení o lidských právech, která jsou obsažena v dohodách se třetími zeměmi, a zásad mezinárodního humanitárního práva a s ním spojených mezinárodních dohod, se zvláštním odkazem na práva a potřeby žen;
49. domnívá se, že pokud by se z Kodexu chování EU pro vývoz zbraní učinil právně závazný dokument, značně to přispěje ke snížení utrpení žen, neboť se omezí počet ozbrojených konfliktů na celém světě;
50. doporučuje, aby se Evropský parlament začal zabývat problémem sebevražedných útoků u žen, aby na toto téma zahájil studii, kterou by uzavřel konferencí, jíž by se zúčastnili vědečtí pracovníci a jiné osoby kompetentní v otázkách genderu z dotčených zemí a islámští náboženští vůdcové;
51. pověřuje svého předsedu, aby předal toto usnesení Radě, Komisi a vládám členských států a přistupujích a kandidátských zemí.
0
0 0
VYSVĚTLUJÍCÍ PROHLÁŠENÍ
V rámci postoje žen k míru a válce není vždy snadné objasnit hledisko pohlaví. Proč bychom se už dopředu měli domnívat, že ženy jsou mírumilovnější než muži, když historie ukazuje něco jiného? Bájné amazonky mají dnes podobu jak slavných válečnic, tak i mírumilovných žen. Dostatečným důkazem je přítomnost žen v sebevražedných atentátech v Palestině nebo Čečensku. Představa ženy – oběti nepatří do knihy naivních barevných obrázků, řada historiků považuje takový postoj žen k válce pouze za částečnou pravdu. Tato zpráva pojednává o třech úrovních : ženách – obětech, ženách – bojovnicích za mír a ženách – bojovnicích za válku. Jak však pochopíme, nebude se týkat výhradně žen, nýbrž hlediska pohlaví, tedy skladby společnosti, na kterou může politický svět působit, což na pohlaví příliš nemůže. Tato zpráva pojednává o různých mechanismech, které občas povznášejí, občas ovlivňují úděl žen : 1) o postoji společnosti k sexualitě a reprodukci, 2) o postoji k postavení a jednotlivým rolím ženy: matky, manželky či družky, dcery či sestry, 3) o únikových cestách ze společenské nerovnosti včetně způsobů nepřijatelných.
Ve válkách mezi národy nebo ve vnitřních konfliktech jsou vždy prvními oběťmi ti nejslabší: ženy, děti a staří lidé. Ženy a dívky proto, že jsou z biologického hlediska vystaveny rizikům reprodukce, pohlavně přenosných nemocí, zejména AIDS, a válka a konflikty jim ne vždy umožňují přístup ke službám sexuálního a reprodukčního zdraví. Čísla jsou výmluvná: v chudých zemích a zemích v období konfliktu, v uprchlických táborech se za pohlavní styk, porod, ukončení nechtěného těhotenství nebo těhotenství vzniklého následkem znásilnění velmi často platí smrtí. A samotné děti, jejichž úmrtnost je vzhledem k nedostatku péče, podvýživě, epidemiím a AIDS vysoká, platí konfliktům příliš vysokou daň. K těmto dramatickým důsledkům biologického předurčení ženy se navíc přidává skutečné barbarství vůči ženám, které má svůj původ ve společenské instrumentalizaci této sexuality. Skupinová soulož jako válečný nástroj k ponížení nepřítele, vagíny probodnuté bajonetem, plod vyrvaný z břicha matky, manželky znásilněné před očima manžela a jejich dětí nejsou skutečnosti, ke kterým by docházelo jen zřídka, nýbrž slouží jako válečné zbraně. A jejich oběťmi nejsou vždy jen ženy, vždyť vězení Abou Graïb smutně proslavilo ženu, která sexuálně týrala vězně, aby zlomila jejich psychologický odpor. Pokud je obětí tohoto týrání žena, může hanba přimět rodinu a její okolí k vraždě: zločin k zachování cti smývá vinu, která se ve vší velikosti vpisuje do stavby společnosti. A právě tento společenský vztah sexuality ke cti a hrdosti podporuje zločin, ať už se jedná o válečný zločin či zločin k zachování cti.
Neoddělitelná úloha žen jako matek, dcer, manželek a sester je motorem identifikace, díky níž získaly všechnu svou odvahu. Tato odvaha může být někdy dvojsečná; víme přece, že v zoufalých situacích, které v konfliktech vznikají, je v případě, že muž zemřel nebo je nezvěstný, prostituce pro ženu způsobem, a někdy bohužel jediným, k zajištění rodiny. Odvahu žena také potřebuje, žádá-li spravedlnost. Spousta žen dokázala vzdorovat diktátorským režimům, s holýma rukama a pouze tím, že hrdě kráčela, aby zachovala památku svých zmizelých nebo žádala spravedlnost. Nejznámějšími jsou matky z Květnového náměstí v Argentině, ale mezi tyto nezlomné bojovnice patří také Ženy v černém a Ženy v bílém, které Evropský parlament v roce 2005 ocenil Sacharovovou cenou. Tyto ženy, které nemají v politických sférách rozhodovací pravomoci, využily asociativního pouta a vlivu médií k tomu, aby zabránily zapomenutí zločinu a požadovaly odplatu. V jiných případech ženy povstaly namísto mrtvých mužů a začaly bojovat. V tomto odporu převládá vedle obrovské lásky také identifikace s tradičnými úlohami ženy, žena se stává Antigonou i matkou Kuráží. A jak jsme si všimli, může dokonce souhlasit se sexuálním vykořisťováním, aby zabezpečila rodinu. Vdovy nebo osamělé ženy, jejichž muži jsou mrtví či bojují a které mají zodpovědnost za rodinu, mohou být opravdu ve velké finanční tísni.
Nerovné složení našich společností propůjčuje ženám tradiční úlohy nebo podřízené postavení. Válka a konflikty mohou být také paradoxně způsobem, jakým si potvrzují rovnost. Obě světové války, které Evropě přinesly smutek, byly svědkem toho, že ve všech společenských oblastech povstaly ženy místo mužů: na poli i v továrně, v profesích, o kterých se traduje, že jsou určeny výhradně mužům. Po konfliktech se tyto ženy bohužel velmi rychle vrátily do domácnosti. Historikové poukazují na snížení postavení žen v době po válkách. V našich západních společnostech, které dbají na rovnost pohlaví, umožnila řada armád vstup ženám a bitvou za rovnost svých práv si tyto ženy vydobyly i to, že se nyní mohou účastnit konfliktů. Avšak v muslimských společnostech, kde je úloha ženy pevně zakořeněná v patriarchální tradici, dostaly ženy přístup k mučednictví teprve nedávno. Fenomén sebevražedných útoků nový není, a to ani u žen. V minulosti, a zejména v carském Rusku, se proslavily ženy, které umíraly v krvavých atentátech zamířených na nejvyšší představitele režimu. Historie z nich udělala odpůrkyně proti utiskovatelům, dokonce hrdinky. Dnes fenomén sebevražedných atentátnic, jako v Čečensku, Palestině a v Iráku, nabývá nového rozměru, ale zdaleka nevzbuzuje ve světě stejný obdiv. I když tyto lidské bomby ztělesňují legitimní odpor k okupaci a naprostou oddanost často zoufalé věci, nemůžeme zapomínat, že jsou namířeny proti naprosto nevinným civilním obětem. Pro tyto operace jsou vybírány ženy – bojovnice, poněvadž stereotyp slabé a bezbranné ženy funguje dobře i u nepřítele. Jsou vybírány, vedeny i přesvědčovány o tom, že se ve smrti vyrovnají mužům. Ospravedlnění mučednické smrti, společenské uznání celé rodiny po smrti sebevražedné atentátnice, zařazení činu do náboženského kontextu, to vše zvyšuje přitažlivost tohoto řešení, které spočívá v myšlence zemřít v rovnosti namísto žít v rovnosti. Vaše zpravodajka v ní vidí instrumentalizaci odporu a hledání důstojnosti žen a perverzi náboženského poslání k politickým účelům. Tento fenomén, který se rozšiřuje i do našich zemí – srov. belgická sebevražedná atentátnice v Iráku – zasluhuje pozornost našich evropských síní.
Konflikty skládající se z období před konfliktem, samotného konfliktu a období po konfliktu pokračují. Bohužel násilí na ženách, ať už v domácím, společenském či politickém prostředí, je v každé této fázi doprovází v podobě pro každou fázi specifickou. Pokud se často říká, že v konfliktech jsou ženy znásilňovány a muži zabíjeni – což je strohá a poněkud neúplná formulace – pak domácí násilí, místo aby po konfliktech či válkách polevovalo, ještě stoupá. Ženy se jen těžko zapojují do politického dění společnosti, která začíná znovu fungovat. Jako oběti pohlavního násilí jsou psychologicky zničeny, často také vyloučeny ze společnosti, aniž by se mohly dovolávat spravedlnosti. Ze společenského i politického hlediska jsou často vytlačovány na okraj a ztrácejí těch několik vymožeností spojených s rovnoprávností, které jim konflikt zajistil. Z tohoto důvodu se jeví jako čím dál důležitější, aby se na této rozhodující fázi rekonstrukce země podílelo i mezinárodní společenství, které by požadovalo, aby ženy usedly vedle mužů za jednací stůl a byly zastoupeny ve všech vznikajících občanských i politických aparátech: parlamentním, vládním, správním i v oblasti mezinárodního zastoupení. Nedávné pozitivní příklady utvrzují vaši zpravodajku v jejím postoji. Do čela Libérie byla právě zvolena žena, Ellen Johnson Sirleafová, dobře známá jako obhájkyně práv žen, bojovnice proti korupci a zastánkyně demokracie. Další žena byla jmenována do čela Chile, žena, jejíž otec byl zavražděn a která sama byla během diktatury generála Pinocheta vězněna a mučena a která se místo oběti stala aktérkou demokratické přeměny. Ženy oživují parlamentní řady a vládní skupiny v Rwandě, Timoru, Indonésii, Afghánistánu i v Palestině, často nedostatečně, ale zato významným způsobem. Můžeme jen doufat, že tento vstup na politickou scénu bude v těchto zemích znamenat skutečné naklonění práv k ženám, včetně ochrany a práva na spravedlnost pro ty, které byly během těchto konfliktů zneužívány.
Období před konflikty a během konfliktů se často vyznačují tím, že při nich ženy aktivně spolupracují s ženami protivníků na snaze o mír. Vznikají četná ženská sdružení opírající se o skupiny ženských sdružení, občas diskrétně a tiše, jako je tomu v konfliktech probíhajících v Africe, občas viditelnějším způsobem, jako to v květnu 1989 udělalo sdružení Give Peace a Chance ( Dejte šanci míru ) a v květnu 2004 Jerusalem link ( Jeruzalémské pouto ), skupina palestinských a izraelských žen, které si chtěly od roku 2004 podat ruce a společně se pokusit nalézt řešení postavení Jeruzalému. Těchto propojení je nekonečná řada, avšak konkrétní dosažené výsledky jsou umírněné. Války a konflikty měly vždy svůj původ v geostrategických, hospodářských a územních činitelích a k nalezení politického řešení dobrá vůle nestačí. Tato sdružení však mají alespoň dvě výhody. Předně otevírají dveře naději a spravují strukturu společnosti, kterou nenávist mezi dvěma stranami narušila. Navíc jsou schopna ovlivňovat politické sféry, které zase mají přímý vliv na politická jednání, která mohou způsobovat obtíž. Můžeme jen doufat, že v rámci izraelsko-palestinského konfliktu bude Mezinárodní parlamentní komise žen
International Women’s Commission for a Just and Sustainable Israeli-Palestinian Peace (IWC) (Mezinárodní výbor žen pro spravedlivý a udržitelný mír mezi Palestinou a Izraelem) , která v současné chvíli vzniká, hrát úlohu nátlakové skupiny na vysoké úrovni.
Všechny tyto otázky zazněly v řadě zpráv a usnesení. Jako příklady citujme rezoluci OSN č. 1325 z roku 2000, zprávu Evropského parlamentu od Maj Britt Theorinové z roku 2000
Usnesení Evropského parlamentu o účasti žen na mírovém řešení konfliktů (2000/2025(INI;( A5-0308/2000 ). a zprávu Elizabeth Rehnové a Ellen Johnson Sirleafové
Elizabeth Rehnová a Ellen Johnson Sirleafová, Ženy, Válka a mír: The Independent, Hodnocení odborníků, Pokrok světových žen, svazek 1, New York, Rozvojový fond OSN pro ženy (2002) z roku 2002. Všechny tyto dokumenty, jako ostatně i jiné, učinily velmi přesné návrhy. Úkolem vaší zpravodajky bude též posoudit, do jaké míry se tyto návrhy konkretizovaly, a pokud se tak nestalo, analyzovat překážky. Ženy nejsou mírumilovnější a nepochybně ani demokratičtější než muži, úkolem Parlamentu je však ve jménu hodnot, které sám uznává, šířit všechny ženské iniciativy, které podporují lidská práva, mír a demokracii ve světě. To je naše forma solidarity a účasti všech stran.
26. 4. 2006
STANOVISKO VÝBORU PRO ZAHRANIČNÍ VĚCI
pro Výbor pro práva žen a rovnost pohlaví
k postavení žen v ozbrojených konfliktech a jejich úloze při obnově zemí po ukončení konfliktu a v demokratickém procesu v těchto zemích
( 2005/2215(INI) )
Navrhovatelka:
Jana Hybášková
NÁVRHY
Výbor pro zahraniční věci vyzývá Výbor pro práva žen a rovnost pohlaví jako příslušný výbor, aby do svého návrhu usnesení začlenil tyto návrhy:
1. opakuje své předchozí výzvy k účinné parlamentní kontrole evropské bezpečnostní a obranné politiky (EBOP), která by zajistila transparentní sledování situace žen v nestabilních oblastech, v nichž působí ozbrojené síly EU nebo se v nich EU chystá tyto síly rozmístit;
2. zdůrazňuje význam uplatňování a dalšího propracování obecných norem chování při operacích EBOP, přičemž by se měla věnovat náležitá pozornost souladu těchto norem s pravidly platnými pro jiné druhy přítomnosti EU ve třetích zemích, s pokyny pro ochranu civilistů při operacích pro řešení krizí pod vedením EU a při výcvikových akcích plánovaných jako součást koncepce odborné přípravy EU v rámci EBOP; vyzývá Radu, aby zajistila, že všichni pracovníci v EU účastnící se řešení krizí budou povinně vyškoleni v problematice ochrany dětí, zejména dívek, a jejich práv; zdůrazňuje naléhavou potřebu školení zaměřených podle pohlaví do všech školicích programů pro pracovníky podílející se na misích EBOP;
3. žádá Komisi, aby podala Parlamentu zprávu o zavádění obecných zásad z roku 2003 týkajících se dětí v ozbrojených konfliktech;
4. podtrhuje potřebu zahrnout toto téma do evropské bezpečnostní strategie, stejně jako do hlavních cílů vojenských i civilních týmů pro řešení krizí a do programů pro předcházení konfliktům; žádá Radu, aby zohlednila hledisko pohlaví ve všech školicích aktivitách EBOP, které jsou v kompetenci Evropského obranného a bezpečnostního sboru;
5. vyzývá EU, aby věnovala větší pozornost přítomnosti, přípravě, školení a vybavení policie účastnící se vojenských misí, neboť policejní jednotky představují hlavní prostředek k zajištění bezpečnosti civilního obyvatelstva, hlavně žen a dětí; je toho názoru, že pravomoci vojenských pracovníků ve vojenských misích EU nejsou takové, aby tito pracovníci mohli poskytovat dostatečnou ochranu, záruku bezpečnosti a specifické služby pro ženy a děti během řešení konfliktu a v postkonfliktním období; navrhuje, aby vojenské mise EU při operacích EBOP tvořili vojenští i policejní pracovníci;
6. zdůrazňuje význam, který může hrát přítomnost žen v mírových misích při zmírňování násilí páchaného na ženách v konfliktních a postkonfliktních oblastech, a vyzývá EU k podpoře opatření zaměřených na výrazné zvýšení počtu žen na všech úrovních v misích EBOP;
7. vyzývá členské státy EU, aby učinily maximum pro povolávání žen do pozic vojenských, policejních a politických vyšších úřednic i diplomatek; žádá členské státy EU, aby podporovaly kandidaturu žen a aby předkládaly jejich jména jako kandidátky na pozice vojenských, policejních a politických úřednic při misích EBOP již v nejrannější etapě plánování těchto misí;
8. velmi vítá pracovní dokument Rady o „Uplatňování rezoluce Rady bezpečnosti OSN 1325 v kontextu EBOP“ přijatý v listopadu 2005 a zaměřený na praktická opatření vedoucí k tomu, aby se problematika rovnosti pohlaví dostala do středu zájmu politického procesu EBOP a aby ženy byly systematicky začleňovány do vojenských i nevojenských misí EU na všech úrovních;
9. zdůrazňuje nutnost zapojit ženy do jednání o ukončení ozbrojených konfliktů a naléhavě žádá Radu a Komisi, aby válčící strany při každé příležitosti podněcovaly k náležitému zohledňování této nutnosti a aby v průběhu mírových procesů a procesů přechodu k demokracii a k právnímu státu byly aplikovány principy přechodného práva, respektující práva obětí, zajišťující rovné zastoupení žen ve vyšetřovacích výborech ustanovených za účelem smíření a zohlednění rovnosti mužů a žen, pokud jde o opatření přijatá těmito výbory;
10. rozhodně podporuje výzvu významné koalice ženských organizací z Kosova ze dne 8. března 2006 k zapojení žen do mezinárodního sedmičlenného kosovského týmu, který vyjednává o budoucím statutu oblasti; lituje, že výzva byla dosud ignorována;
11. je přesvědčen, že do plánování misí EBOP by měly být zapojeny místní ženské organizace působící v mírovém procesu, jejichž specifický přínos může spočívat v rozpoznání specifických dopadů ozbrojeného konfliktu na ženy;
12. vyzdvihuje pozitivní roli, kterou ženy hrají při řešení konfliktů, a žádá Komisi a členské státy EU, aby poskytly přiměřenou technickou a finanční pomoc při podpoře programů, zajišťujících ženám plnou účast při mírových jednáních a při posílení role žen v civilní společnosti vůbec;
13. zdůrazňuje pozitivní roli, kterou mohou ženy hrát při obnově po skončení konfliktů, a to zejména v odzbrojovacích, demobilizačních a reintegračních programech, zvláště pokud jde o programy zacílené na dětské vojáky; vyzývá členské státy EU, aby zajistily maximální účast žen v těchto programech a zejména aby se snažily přizpůsobit tyto programy potřebám reintegrace dětských vojáků;
14. vyzývá k tomu, aby pachatelé válečných zločinů na civilním obyvatelstvu a zejména na dětech byli postaveni před soud; naléhá na členské státy EU, aby v tomto ohledu podpořily úlohu Mezinárodního soudního dvora;
15. zdůrazňuje, že Mezinárodní soudní dvůr jednoznačně definuje podstatu zločinů proti lidskosti a vyzývá k zavedení postupů pro oznamování sexuálně násilných činů a masového znásilňování použitých jako válečné zbraně, aby bylo zajištěno, že takové jednání bude potrestáno; zdůrazňuje nutnost zaručit všem ženám a dívkám, které se staly obětí znásilnění, dostupnost postkoitální antikoncepce a domnívá se, že opatření zajišťující respekt k sexuálním a reprodukčním právům pomohou minimalizovat sexuální násilí páchané v konfliktních situacích;
16. zdůrazňuje, že velký počet žen a dětí registrovaný mezinárodními institucemi mezi uprchlíky a vysídlenými osobami v důsledku ozbrojeného konfliktu a občanské války je důvodem k velkému znepokojení;
17. zdůrazňuje zvláštní potřeby žen a dívek, pokud jde o odminování a rehabilitaci a reintegraci obětí ozbrojených konfliktů; žádá Evropské společenství, aby vyčlenilo dostatečné finanční prostředky na uplatnění hlediska rovnosti pohlaví v těchto programech v rámci nástroje pro stabilitu pro nadcházející programové období (2007–2013);
18. zdůrazňuje, že ačkoliv nášlapné miny byly použity pro účely válečných situací, byli to většinou ženy, děti a muži nevojáci, kdo jimi byl zabit nebo zmrzačen a zbaven tak schopnosti zajistit si obživu; znovu opakuje, že EU musí podporovat dodržování ottawské Úmluvy o zákazu používání, skladování, výroby a převodu protipěchotních min a jejich zničení, zvláště v Africe, ale částečně i v Evropě a jinde ve světě; naléhá na EU, aby zvýšila úsilí zaměřené na odminování postkonfliktních oblastí a zajistila léčbu a rehabilitaci obětem a kultivaci zaminované půdy, aby zde lidé mohli opět bezpečně žít a pracovat;
19. podporuje patřičné uplatňování ustanovení o lidských právech, která jsou obsažena v dohodách se třetími zeměmi, a zásad mezinárodního humanitárního práva a s ním spojených mezinárodních dohod, se zvláštním odkazem na práva a potřeby žen;
20. domnívá se, že pokud by se z Kodexu chování EU pro vývoz zbraní učinil právně závazný dokument, značně to přispěje ke snížení utrpení žen, neboť se omezí počet ozbrojených konfliktů na celém světě.
POSTUP
Název
Postavení žen v ozbrojených konfliktech a jejich úloha při obnově zemí po ukončení konfliktu a v demokratickém procesu v těchto zemích
Číslo postupu
2005/2215(INI)
Příslušný výbor
FEMM
Výbor, který vypracoval stanovisko Datum oznámení na zasedání
AFET 17.11.2005
Užší spolupráce – datum oznámení na zasedání
Navrhovatelka Datum jmenování
Jana Hybášková
25.1.2006
Předchozí navrhovatelka
Projednání ve výboru
SEDE
23.3.2006
AFET
19.4.2006
Datum přijetí
20.4.2006
Výsledek závěrečného hlasování
+:
–:
0:
48
3
3
Členové přítomní při závěrečném hlasování
Elmar Brok, Simon Coveney, Giorgos Dimitrakopoulos, Camiel Eurlings, Jana Hybášková, Vytautas Landsbergis, Edward McMillan-Scott, Francisco José Millán Mon, Alojz Peterle, João de Deus Pinheiro, Paweł Bartłomiej Piskorski, Jacek Emil Saryusz-Wolski, György Schöpflin, Gitte Seeberg, Antonio Tajani, Ari Vatanen, Karl von Wogau, Panagiotis Beglitis, Monika Beňová, Véronique De Keyser, Ana Maria Gomes, Richard Howitt, Toomas Hendrik Ilves, Pasqualina Napoletano, Raimon Obiols i Germà, Michel Rocard, Libor Rouček, Luis Yañez-Barnuevo García, Jelko Kacin, Cecilia Malmström, Philippe Morillon, Annemie Neyts-Uyttebroeck, Baroness Nicholson of Winterbourne, István Szent-Iványi, Paavo Väyrynen, Angelika Beer, Raül Romeva i Rueda, André Brie, Tobias Pflüger, Bastiaan Belder, Paul Marie Coûteaux, Konrad Szymański,
Náhradníci přítomní při závěrečném hlasování
Laima Liucija Andrikienė, Michael Gahler, Kinga Gál, Tunne Kelam, Carlos Carnero González, Alexandra Dobolyi, Miguel Angel Martínez Martínez, Inger Segelström, Hélène Flautre, Milan Horáček, Ģirts Valdis Kristovskis, Irena Belohorská
Náhradník(ci) (čl. 178 odst. 2) přítomný(í) při závěrečném hlasování
Poznámky (údaje, které jsou k dispozici jen v jednom jazyce)
26. 4. 2006
STANOVISKO VÝBORU PRO ROZVOJ
pro Výbor pro práva žen a rovnost pohlaví
k postavení žen v ozbrojených konfliktech a jejich úloze při obnově zemí po ukončení konfliktu a v demokratickém procesu v těchto zemích
( 2005/2215(INI) )
Navrhovatelka: Feleknas Uca
NÁVRHY
Výbor pro rozvoj vyzývá Výbor pro práva žen a rovnost pohlaví jako příslušný výbor, aby do svého návrhu usnesení začlenil tyto návrhy:
1. zdůrazňuje potřebu učinit hledisko rovnosti pohlaví jedním z hlavních témat v mírovém výzkumu, předcházení konfliktům a jejich řešení, při operacích na zachování míru, rehabilitaci a obnově po ukončení konfliktu a zajistit zařazení prvku rovnosti pohlaví do programů přímo na místě;
2. vítá současné přístupy feministického mírového výzkumu v tradici studií o ženách a rovnosti pohlaví, jak je např. provádí Mezinárodní liga žen za mír a svobodu (WILPF);
3. vyzývá členské státy EU a mezinárodní společenství, aby podporovaly provádění rezoluce Rady bezpečnosti OSN č. 1325/2000 a aby vyvinuly vnitrostátní akční plány a strategické dokumenty;
4. vyzývá Komisi a ostatní kapitálové účastníky, aby vyčlenili zdroje na podporu budování kapacit prostřednictvím organizací občanské společnosti, zejména místních sdružení žen, které jsou zapojeny do nenásilného řešení konfliktů, a aby poskytovali technickou pomoc a odborný výcvik;
5. žádá mezinárodní společenství, aby zajistilo, že mírové dohody budou z hlediska rovnosti pohlaví řešit celý rozsah bezpečnostních aspektů včetně aspektů právních, politických, sociálních, hospodářských a fyzických a že se budou zabývat specifickými potřebami a prioritami žen a dívek;
6. vyzývá mezinárodní společenství, aby při stíhání a trestání zločinů v rámci trestních řízení zajistilo, že bude zachována důstojnost svědkyň a že jim bude poskytnuta vhodná péče, tlumočnické služby a ochrana při poskytování svědectví;
7. zdůrazňuje, že během konfliktu jsou ženy více ohroženy násilím vázaným na pohlaví a poukazuje zejména na současné extrémní utrpení a pronásledování žen v Dárfúru, Rwandě a Konžské demokratické republice;
8. vyzývá EU, aby podporovala opatření, která pomohou snížit počet útoků na ženy a zvýšit bezpečnost a která rovněž posílí přítomnost civilní policie, hlavně policistek;
9. zdůrazňuje potřebu lepší kontroly rozdělování potravin, oděvů a hygienických potřeb, např. hygienických vložek, během nouzových operací a žádá mezinárodní humanitární agentury, aby schvalovaly bezpečnostní akce uvnitř uprchlických táborů a aby pomáhaly tyto akce zlepšovat za účelem snížení rizika násilí vůči ženám a dívkám a jejich sexuálního zneužívání, aby vytvořily v uprchlických táborech programy v oblasti reproduktivního zdraví a aby všem znásilněným ženám a dívkám zajistily okamžitý přístup k postexpoziční profylaxi;
10. požaduje, aby ženy a dívky, které se staly obětí sexuálního násilí, měly plný přístup ke službám i k poradenství souvisejícím se sexuálním a reproduktivním zdravím, a žádá, aby byly vytvořeny programy s cílem bojovat proti stigmatům, jimž mohou čelit, a pomoci při jejich opětovné integraci do společnosti;
11. zdůrazňuje potřebu zaměřit se zvláště na sebevražedné atentátníky ženského pohlaví a vyzdvihuje důležitost stanovit programy na podporu ohrožených žen; doporučuje, aby se zaměstnancům místních úřadů a nevládních organizací poskytoval odborný výcvik;
12. zdůrazňuje potřebu podporovat úlohu, kterou při přechodu k demokracii hrají vnitrostátní a mezinárodní nevládní organizace, nestátní účastníci a občanská společnost;
13. uznává značnou zranitelnost dívek z hlediska násilí a diskriminace a vyzývá k většímu úsilí na ochranu dívek před všemi formami násilí, včetně znásilnění, sexuálního vykořisťování a náboru do ozbrojených sil, a podporuje politiky a programy na podporu statutu dívek během konfliktu a v situacích po ukončení konfliktu
14. je toho názoru, že zapojení žen do hospodářských činností ve venkovských i v městských oblastech má rozhodující význam pro podporu jejich sociálního a hospodářského postavení ve společnosti po vyřešení konfliktu; zdůrazňuje pozitivní úlohu, kterou již mají mikroúvěry při posílení postavení žen, a vyzývá mezinárodní společenství, aby podniklo kroky pro podporu jejich využívání v zemích zotavujících z konfliktu;
15. zdůrazňuje potřebu podporovat plnou účast žen v politickém životě včetně uplatňování vzorců nebo kvót pro zajištění rovné účasti v rozhodovacích procesech, při jednáních zaměřených na podporu míru a bezpečnosti a při předcházení konfliktům a jejich řešení; v této souvislosti vyzývá EU, aby zajistila zapojení žen do politického dialogu;
16. pokládá za nezbytné podporovat zvýšenou účast a přítomnost žen ve sdělovacích prostředcích a platformách pro vytváření veřejného mínění, jejichž prostřednictvím mohou ženy zajistit vyslechnutí svých názorů;
17. upozorňuje na přetrvávající diskriminaci žen z hlediska přístupu ke kapitálu a zdrojům, jako jsou potraviny a vzdělání, k informačním technologiím, zdravotní péči a dalším sociálním službám; vyzývá mezinárodní společenství, aby přijalo opatření, která by reagovala na tyto nerovnosti, jež ženám brání v plné účasti na budování míru a obnově;
18. vyzývá mezinárodní společenství a členské státy EU, aby působily proti využívání dětských vojáků obojího pohlaví a ženských vojáků a aby podporovaly programy zaměřené na poskytování psychologické péče dětem, mládeži a ženám, kteří v důsledku ozbrojených konfliktů trpí posttraumatickým stresem, a programy zajišťující jejich opětovnou sociální integraci;
POSTUP
Název
Postavení žen v ozbrojených konfliktech a jejich úloha při obnově zemí po ukončení konfliktu a v demokratickém procesu v těchto zemích
Číslo postupu
2005/2215(INI)
Příslušný výbor
FEMM
Výbor, který vypracoval stanovisko Datum oznámení na zasedání
DEVE
16.3.2006
Užší spolupráce – datum oznámení na zasedání
Navrhovatel Datum jmenování
Feleknas Uca
1.12.2005
Předchozí navrhovatel
Projednání ve výboru
13.3.2006
Datum přijetí
24.4.2006
Výsledek závěrečného hlasování
+:
–:
0:
13
0
0
Členové přítomní při závěrečném hlasování
Margrete Auken, Margrietus van den Berg, Marie-Arlette Carlotti, Michael Gahler, Filip Andrzej Kaczmarek, Miguel Angel Martínez Martínez, Manolis Mavrommatis, Luisa Morgantini, Horst Posdorf, Frithjof Schmidt, Jürgen Schröder, Feleknas Uca
Náhradník přítomný při závěrečném hlasování
Gabriele Zimmer
Náhradník( ci ) (čl. 178 odst. 2) přítomný(í) při závěrečném hlasování
Poznámky (údaje, které jsou k dispozici jen v jednom jazyce)
...
POSTUP
Název
Situace žen v ozbrojených konfliktech a jejich úloze při rekonstrukci a v demokratickém procesu v zemích v postkonfliktní situaci
Číslo postupu
2005/2215(INI)
Příslušný výbor Datum oznámení na zasedání
FEMM 17.11.2005
Výbory požádané o stanoviska Datum oznámení na zasedání
AFET 19.1.2006
DEVE 16.3.2006
Nezaujaté stanovisko Datum rozhodnutí
Užší spolupráce Datum oznámení na zasedání
Zpravodaj( ové ) Datum appointed
Předchozí zpravodajka
Véronique De Keyser
Projednání ve výboru
21.3.2006
25.4.2006
Datum přijetí
25.4.2006
Výsledek závěrečného hlasování
+
-
0
20
0
4
Členové přítomní při závěrečném hlasování
Edit Bauer, Hiltrud Breyer, Maria Carlshamre, Věra Flasarová, Lissy Gröner, Zita Gurmai, María Esther Herranz García, Rodi Kratsa-Tsagaropoulou, Astrid Lulling, Angelika Niebler, Siiri Oviir, Doris Pack, Christa Prets, Teresa Riera Madurell, Amalia Sartori, Eva-Britt Svensson, Anne Van Lancker, Anna Záborská
Náhradníci přítomní při závěrečném hlasování
Véronique De Keyser, Lidia Joanna Geringer de Oedenberg, Anna Hedh, Zita Pleštinská, Feleknas Uca
Náhradník (čl. 178 odst. 2) přítomný při závěrečném hlasování
Joel Hasse Ferreira
Date tabled
3.5.2006
Poznámky (údaje, které jsou k dispozici jen v jednom jazyce)
