P6_TA(2006)0061
Služby na vnitřním trhu ***I
A6-0409/2005
Legislativní usnesení Evropského parlamentu o návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o službách na vnitřním trhu ( KOM(2004)0002 – C5-0069/2004 – 2004/0001(COD) )
(Postup spolurozhodování: první čtení)
Evropský parlament
, -
s ohledem na návrh Komise předložený Evropskému parlamentu a Radě ( KOM(2004)0002 ) Dosud nezveřejněný v Úředním věstníku.
,
-
s ohledem na čl. 251 odst. 2, čl. 47 odst. 2, články 55, 71 a čl. 80 odst. 2 Smlouvy o ES, v souladu s nimiž Komise předložila svůj návrh Parlamentu ( C5-0069/2004 ),
-
s ohledem na článek 51 jednacího řádu,
-
s ohledem na zprávu Výboru pro vnitřní trh a ochranu spotřebitelů a na stanoviska Výboru pro rozpočtovou kontrolu, Hospodářského a měnového výboru, Výboru pro zaměstnanost a sociální věci, Výboru pro životní prostředí, veřejné zdraví a bezpečnost potravin, Výboru pro průmysl, výzkum a energetiku, Výboru pro kulturu a vzdělávání, Výboru pro právní záležitosti, Výboru pro práva žen a rovnost pohlaví a Petičního výboru ( A6-0409/2005 );
1.
schvaluje pozměněný návrh Komise;
2.
vyzývá Komisi, aby věc opětovně postoupila Parlamentu, bude-li mít v úmyslu svůj návrh podstatně změnit nebo jej nahradit jiným textem;
3.
pověřuje svého předsedu, aby předal postoj Parlamentu Radě a Komisi.
P6_TC1-COD(2004)0001
Postoj Evropského parlamentu přijatý v prvním čtení dne 16. února 2006 k přijetí směrnice Evropského parlamentu a Rady
2006/…/ES
o službách na vnitřním trhu
(Text s významem pro EHP
)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na první a třetí větu čl. 47 odst. 2 a na články 55, 71 a čl. 80 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru Úř. věst. C
221, 8.9.2005, s. 113
.
,
s ohledem na stanovisko Výboru regionů Úř. věst. C
43, 18.2.2005, s. 18
.
,
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy
Postoj Evropského parlamentu ze dne 16. února 2006.
,
vzhledem k těmto důvodům: (1)
Evropská unie usiluje o vytvoření ještě těsnějšího spojení mezi státy a národy Evropy a o zajištění hospodářského a sociálního pokroku. V souladu s čl. 14 odst. 2 Smlouvy představuje vnitřní trh oblast bez vnitřních hranic, ve které je zaručen volný pohyb služeb a svoboda usazování. Odstranění překážek rozvoje služeb mezi členskými státy má zásadní význam pro posílení integrace národů Evropy a podporu vyrovnaného a udržitelného hospodářského a sociálního pokroku.
Při odstraňování těchto překážek je nutné zajistit, aby rozvoj činnosti poskytování služeb přispíval ke splnění úkolů stanovených v článku 2 Smlouvy, kterými je podpora harmonického, vyrovnaného, a udržitelného rozvoje hospodářských činností, vysoké úrovně zaměstnanosti a sociální ochrany, rovného zacházení pro muže a ženy, trvalého a neinflačního růstu, vysokého stupně konkurenceschopnosti a konvergence hospodářské výkonnosti, vysoké úrovně ochrany a zlepšování kvality životního prostředí, zvyšování životní úrovně a kvality života, hospodářské a sociální soudržnosti a solidarity mezi členskými státy v rámci celého Společenství.
(2)
Konkurenceschopný trh služeb má zásadní význam pro podporu hospodářského růstu a tvorbu pracovních míst v EU. V současnosti existují na vnitřním trhu četné překážky, které poskytovatelům služeb, zvláště malým a středním podnikům (MSP), znemožňují rozšířit svou činnost za hranice svého státu a využívat vnitřního trhu v plné míře. Tato skutečnost oslabuje celosvětovou konkurenceschopnost poskytovatelů služeb z EU. Volný trh, který členské státy nutí odstranit omezení v poskytování služeb přes hranice jednotlivých států, současně se zvýšením transparentnosti a zvýšenými požadavky na informace by umožnil spotřebitelům širší výběr a lepší služby za nižší ceny.
(3)
Komise ve své zprávě "Stav vnitřního trhu služeb"
KOM(2002)0441
konečné znění.
sestavila soupis velkého počtu překážek, které brání rozvoji služeb mezi členskými státy nebo jejich rozvoj zpomalují, zvláště pak služeb poskytovaných MSP, které v oblasti služeb převažují. Zpráva dochází k závěru, že deset let po předpokládaném dotvoření vnitřního trhu stále existuje velká propast mezi vizí integrovaného hospodářství Evropské unie a realitou, jak ji vnímají evropští občané a poskytovatelé služeb. Uvedené překážky ovlivňují celou řadu služeb na všech stupních činnosti poskytovatelů služeb a mají mnoho společných rysů, zahrnujících zejména skutečnost, že jejich původcem často bývá administrativní zátěž, právní nejistota spojená s přeshraničními činnostmi a nedostatek vzájemné důvěry mezi členskými státy.
(4)
Vzhledem k tomu, že služby jsou motorem hospodářského růstu a tvoří 70% HDP a zaměstnanosti ve většině členských států, má tato roztříštěnost vnitřního trhu negativní vliv na celé evropské hospodářství, zvláště pak na konkurenceschopnost MSP
a pohyb pracovníků
, a omezuje přístup spotřebitelů k rozmanitější nabídce služeb za konkurenceschopné ceny.
Je třeba zdůraznit, že odvětví služeb je klíčovým zejména z hlediska zaměstnanosti žen, a že by tudíž ženy mohly mít velký prospěch z příležitostí, které dotvoření vnitřního trhu služeb nabízí.
Evropský parlament a Rada zdůraznily, že odstranění právních překážek vytvoření skutečného vnitřního trhu je prioritou pro dosažení cíle stanoveného Evropskou radou v Lisabonu, kterým je
zlepšení zaměstnanosti a sociální soudržnosti a dosažení udržitelného hospodářského rozvoje, což umožní
vytvořit z Evropské unie do roku 2010 nejkonkurenceschopnější a nejdynamičtější znalostní ekonomiku na světě,
která bude podporovat zaměstnanost.
Odstranění těchto překážek
za současného zachování evropského sociálního modelu je základní podmínkou pro překonání obtíží při uskutečňování Lisabonské strategie a pro
oživení evropského hospodářství, zejména z hlediska zaměstnanosti a investic.
Je proto třeba vytvořit jednotný trh služeb a zajistit rovnováhu mezi otevíráním trhu, veřejnými službami a sociálními právy a právy spotřebitelů.
(5)
Podnikatelé, kteří si přejí poskytovat služby v jiném členském státě, čelí zjevným překážkám, zejména po přistoupení deseti nových členských států.
(6)
Je proto nutné odstranit překážky svobody usazování pro poskytovatele služeb v členských státech a překážky svobody poskytování služeb mezi členskými státy, jakož i zajistit
příjemcům a poskytovatelům
právní jistotu nutnou pro praktické uplatnění těchto dvou základních svobod Smlouvy. Vzhledem k tomu, že překážky na vnitřním trhu služeb mají vliv na jak hospodářské subjekty, které usilují o usazení v ostatních členských státech, tak i na subjekty poskytující službu v jiném členském státě, aniž by tam byly usazeny, je nutné umožnit poskytovatelům služeb rozvíjet svou činnost v rámci vnitřního trhu buďto tím, že budou mít možnost se v členském státě usadit, nebo využitím svobody poskytování služeb. Poskytovatelé služeb by měli mít možnost volby mezi těmito dvěma svobodami v závislosti na své strategii růstu v každém členském státě.
(7)
Tyto překážky nelze odstranit pouhým spolehnutím se na přímé použití článků 43 a 49 Smlouvy, neboť na jedné straně by jejich řešení případ od případu prostřednictvím řízení pro nesplnění povinnosti uplatňovaných vůči dotyčným členským státům bylo pro vnitrostátní orgány i orgány Společenství zvláště po rozšíření velmi složité, a na druhé straně odstranění velkého množství překážek vyžaduje předchozí koordinaci vnitrostátních právních soustav, včetně zavedení správní spolupráce. Jak uznal Evropský parlament a Rada, legislativní nástroj Společenství umožňuje dosáhnout skutečného vnitřního trh služeb.
(8)
Tato směrnice stanoví obecný právní rámec prospěšný pro širokou řadu služeb, přičemž zohledňuje odlišnosti každého druhu činnosti nebo profese a příslušného systému jejich regulace. Tento rámec je založen na dynamickém a selektivním přístupu, jenž spočívá v první řadě v odstranění překážek, které je možno odstranit urychleně, a v ostatních případech v zahájení procesu hodnocení, konzultace a vzájemné harmonizace konkrétních otázek, který umožní postupnou a koordinovanou modernizaci vnitrostátních regulačních systémů pro činnosti v oblasti poskytování služeb, jež je nezbytná pro dosažení skutečného vnitřního trhu služeb do roku 2010. Měl by být stanoven vyvážený soubor opatření zahrnujících cílenou harmonizaci, správní spolupráci,
svobodu poskytování služeb podle této směrnice
a pobídky pro zavádění zásad chování pro řešení určitých problémů. Tato koordinace vnitrostátních legislativních režimů by měla zajistit vysoký stupeň právní integrace v rámci Společenství a vysokou úroveň ochrany cílů obecného zájmu, zvláště v oblasti ochrany
spotřebitelů
,
životního prostředí, veřejné bezpečnosti a veřejného zdraví a souladu s pracovním právem,
což je nezbytné pro vytvoření vzájemné důvěry mezi členskými státy.
(9)
Ustanovení této směrnice týkající se svobody usazování
a volného pohybu služeb
by se měla použít pouze tehdy,
jsou-li
dotyčné činnosti otevřeny hospodářské soutěži, aby tato ustanovení členským státům neukládala povinnost
liberalizovat služby obecného hospodářského zájmu nebo privatizovat veřejné subjekty, které tyto služby poskytují, ani
zrušit stávající monopoly
v jiných oblastech nebo monopoly na určité distribuční služby
.
(10)
V souladu s právem Evropských společenství nezasahuje tato směrnice do činností členských států týkajících se podpory kulturní a jazykové rozmanitosti a plurality sdělovacích prostředků, včetně jejich financování.
(11)
Je rovněž důležité, aby tato směrnice plně respektovala iniciativy Společenství založené na článku 137 Smlouvy, aby byly dosaženy cíle zvyšování zaměstnanosti a zlepšování životních a pracovních podmínek stanovené v článku 136 Smlouvy.
(12)
Vzhledem k tomu, že Smlouva obsahuje specifické právní základy pro otázky pracovního práva a práva sociálního zabezpečení, je nutné vyjmout tyto otázky z oblasti působnosti této směrnice, aby na ně neměla tato směrnice vliv.
(13)
Tato směrnice se netýká požadavků, které se vztahují na přístup určitých poskytovatelů služeb k veřejným prostředkům. K těmto požadavkům patří zejména požadavky stanovující podmínky, za kterých jsou poskytovatelé služeb oprávněni získat prostředky z veřejných zdrojů, včetně specifických smluvních podmínek, zvláště pak norem kvality, které musí být dodržovány jako podmínka pro získání prostředků z veřejných zdrojů, např. za zdravotní a sociální služby.
(14)
Tato směrnice, a zvláště ustanovení týkající se povolovacího režimu a územního rozsahu schvalování, nezasahuje do rozdělení regionálních a místních pravomocí v rámci členských států včetně regionální a místní samosprávy a používání úředních jazyků.
(15)
Je nutné uznat význam úlohy, kterou při regulaci činností v oblasti poskytování služeb a při vypracování profesních pravidel hrají profesní
subjekty, profesní
sdružení
a sociální partneři
,
pokud neomezují rozvoj soutěže mezi hospodářskými subjekty.
(16)
Služby sociální péče jsou odpovědností státu v sociální oblasti na celostátní, regionální a místní úrovni. Jsou vyjádřením zásad sociální soudržnosti a solidarity, což se mimo jiné projevuje v tom, že jsou určeny na pomoc osobám, které se nacházejí ve stavu nouze z důvodů nedostatečného příjmu domácnosti, plné nebo částečné závislosti nebo jim hrozí riziko, že se octnou na okraji společnosti. Tyto služby jsou často zcela neziskové, a proto výhody, které poskytují, nemusí mít žádný hospodářský význam.
(17)
Tato směrnice se netýká financování sociálního bydlení nebo s ním souvisejícího systému podpor. Nejsou jí také dotčena kritéria nebo podmínky, kterými se členské státy snaží zajistit, aby služby sociálního bydlení účinně plnily svou funkci ve prospěch veřejného zájmu a sociální soudržnosti.
(18)
Ustanoveními této směrnice by neměly být dotčeny služby péče o děti a rodinu určené na podporu rodin a mládeže, a také služby v oblasti vzdělávání a kultury, které obvykle plní cíle sociální péče.
(19)
Tato směrnice by se měla vykládat tak, aby se sladil výkon základních práv uznávaných v členských státech nebo v Listině základních svobod Evropské unie se základními svobodami stanovenými v článcích 43 a 49 Smlouvy. Tato základní práva zahrnují mimo jiné právo na protestní akce zaměstnanců. Tato směrnice by se měla vykládat tak, aby bylo umožněno plné uplatňování těchto základních práv a svobod.
(20)
Tato směrnice je v souladu s ostatními současnými iniciativami Společenství v oblasti služeb, zvláště pak s těmi, které se týkají konkurenceschopnosti služeb poskytovaných firmám, bezpečnosti služeb
KOM(2003)0313 konečné znění
.
a činností spojených s mobilitou pacientů a rozvojem zdravotní péče ve Společenství. Je také v souladu se současnými iniciativami souvisejícími s vnitřním trhem, jako je návrh nařízení Evropského parlamentu a Rady o podpoře prodeje na vnitřním trhu
KOM(2002)0585
konečné znění.
, a dalšími iniciativami souvisejícími s ochranou spotřebitele, jako je návrh směrnice
Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES ze dne 11. května 2005
nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu
(směrnice o nekalých obchodních praktikách)
Úř. věst. L 149, 11.6.2005, s. 22.
a návrh nařízení Evropského parlamentu a Rady
(ES) č. 2006/2004 ze dne 27. října 2004
o spolupráci mezi vnitrostátními orgány příslušnými pro vymáhání dodržování zákonů na ochranu zájmů spotřebitele ("nařízení o spolupráci v oblasti ochrany spotřebitele")
Úř. věst. L 364, 9.12.2004, s. 1. Nařízení ve znění směrnice 2005/29/ES.
.
(21)
Tato směrnice by se neměla vztahovat na služby obecného zájmu, které jsou zajišťovány a vymezeny členskými státy v rámci jejich povinnosti chránit veřejný zájem. Tyto činnosti nejsou zahrnuty do definice uvedené v článku 50 Smlouvy, a nespadají proto do působnosti této směrnice. Ustanovení této směrnice se vztahují pouze na činnosti, které jsou otevřeny hospodářské soutěži, a nevyžadují od členských států, aby liberalizovaly služby obecného zájmu, privatizovaly stávající veřejné instituce či rušily stávající monopoly, např. loterie nebo některé distribuční služby. Pokud jde o služby obecného zájmu, zahrnuje tato směrnice pouze služby obecného hospodářského zájmu, tj. služby, které odpovídají výdělečné činnosti a jsou otevřeny hospodářské soutěži. Směrnice rovněž nemá vliv na financování služeb obecného hospodářského zájmu a nevztahuje se na podpory poskytované členskými státy, zejména v sociální oblasti, v souladu s hlavou VI kapitolou I Smlouvy.
(22)
Z oblasti působnosti by měly být vyňaty nejen otázky, kterými se specificky zabývají tyto směrnice, ale záležitosti, u nichž ponechávají tyto směrnice možnost, aby členské státy přijaly určitá opatření na národní úrovni.
(23)
Finanční služby by měly být z oblasti působnosti této směrnice vyňaty, neboť tyto činnosti jsou v současnosti předmětem zvláštního akčního plánu, který je, stejně jako tato směrnice, zaměřen na dosažení skutečného vnitřního trhu služeb.
Vyňaty by měly být všechny služby, které se týkají bankovnictví, úvěrů a pojištění včetně zajištění, osobních důchodů, investic, plateb, investičního poradenství a obecně služeb uvedených v příloze I směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/12/ES ze dne 20. března 2000 o přístupu k činnosti úvěrových institucí a o jejím výkonu
Úř. věst. L 126, 26.5.2000, s. 1. Směrnice naposledy pozměněná směrnicí Komise 2004/69/ES (Úř. věst. L 125, 28.4.2004, s. 44).
.
(24)
Vzhledem k tomu, že v roce 2002 byl přijat soubor legislativních nástrojů týkajících se elektronických komunikačních sítí a služeb, jakož i s nimi souvisejících zdrojů a služeb, který stanovil regulační rámec pro usnadnění přístupu k těmto činnostem v rámci vnitřního trhu, zejména odstraněním většiny jednotlivých povolovacích režimů, je nutné z oblasti působnosti této směrnice vyjmout otázky upravené těmito nástroji.
(25)
Zvláštní požadavky, které členské státy stanoví pro zřizování agentur na zprostředkování dočasné práce, znamenají, že v této fázi nelze tyto služby zahrnout do působnosti této směrnice. Proto je třeba plně harmonizovat předpisy pro zřizování subjektů v tomto odvětví, aby byl stanoven právní rámec pro vytvoření vnitřního trhu v tomto odvětví.
(26)
Zvláštní požadavky, které členské státy stanoví pro zřizování bezpečnostních agentur, znamenají, že v této fázi nelze tyto služby zahrnout do působnosti této směrnice. Proto je třeba plně harmonizovat předpisy pro zřizování subjektů v tomto odvětví, aby byl stanoven právní rámec pro vytvoření vnitřního trhu v tomto odvětví.
(27)
Vyloučení zdravotní péče se týká zdravotnických a farmaceutických služeb, které poskytují odborní zdravotničtí pracovníci pacientům při posuzování, udržování a obnovování jejich zdravotního stavu, jsou-li tyto činnosti v členských státech, v nichž jsou tyto služby poskytovány, vyhrazeny pro regulované profese.
(28)
Touto směrnicí není dotčena náhrada nákladů zdravotní péče poskytnuté v jiném členském státě, než je stát, v němž má příjemce péče trvalé bydliště. Soudní dvůr se tím již mnohokrát zabýval a práva pacientů uznal. Je důležité, aby se tato otázka řešila i v dalším právním nástroji Společenství s cílem dosáhnout vyšší právní jistoty a jasnosti.
(29)
Z oblasti působnosti této směrnice by měly být rovněž vyloučeny audiovizuální služby bez ohledu na formu přenosu, zvláště pak služby televizního vysílání definované ve směrnici Rady 89/552/EHS ze dne 3. října 1989 o koordinaci některých právních a správních předpisů členských států upravujících provozování televizního vysílání
Úř. věst. L 298, 17.10.1989, s. 23. Směrnice ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/36/ES (Úř. věst. L 202, 30.7.1997, s. 60).
, rozhlasové služby, kinematografické služby a služby společností zabývajících se kolektivní správou duševního vlastnictví. Tyto služby hrají zásadní úlohu ve vytváření evropských kulturních identit a veřejného mínění, a je zapotřebí specifických opatření, která musí být s to zohlednit specifické regionální a národní situace, pokud má být zachována a podporována kulturní rozmanitost a pluralismus. Kulturní aspekty musí Společenství rovněž zohledňovat při provádění činností podle ustanovení Smlouvy, zejména s cílem uznávat a podporovat rozmanitosti svých kultur. V souladu se zásadou subsidiarity a právními předpisy Společenství, zvláště pak s právem hospodářské soutěže, musí být při poskytování podpory audiovizuálním službám vzaty v úvahu aspekty kulturní a sociální povahy, kvůli nimž není vhodné na tyto služby uplatňovat tuto směrnici.
(30)
Z oblasti působnosti této směrnice by měly být vyňaty hazardní činnosti včetně loterií a sázkových her vzhledem k specifické povaze těchto činností, která vyžaduje, aby členské státy prováděly politiky v oblasti veřejného pořádku a ochrany spotřebitelů. Specifická povaha těchto činnosti není zpochybněna judikaturou Společenství, která pouze ukládá vnitrostátním soudům důkladně zkoumat důvody veřejného zájmu, které mohou ospravedlnit výjimky ze svobody poskytování služeb a svobody usazování. Navíc vzhledem ke značným rozdílům ve zdanění hazardních činností, které přinejmenším zčásti souvisí s rozdíly v požadavcích na veřejný pořádek v členských státech, by bylo nemožné vytvořit spravedlivou přeshraniční hospodářskou soutěž mezi subjekty provozujícími hazardní činnosti, aniž by byly nejprve nebo současně řešeny otázky fiskální soudržnosti mezi členskými státy, které nejsou řešeny touto směrnicí a nespadají do její působnosti.
(31)
Tato směrnice se nevztahuje na činnost členů profesí, které jsou trvale nebo dočasně přímo a specificky spojeny s výkonem veřejného úřadu, zvláště činnost veřejných činitelů související s vystavováním potvrzení a osvědčení.
(32)
S ohledem na skutečnost, že Smlouva stanoví zvláštní právní základy pro otázky týkající se zdanění a s ohledem na nástroje Společenství, které již v dané oblasti byly přijaty, je nezbytné vyloučit zdanění z oblasti působnosti této
směrnice
.
(33)
Dopravní
služby
včetně městské dopravy, přístavních služeb, taxislužby a sanitních vozů by měly být
vyňaty z působnosti této
směrnice. Na
přepravu hotovosti a přepravu ostatků zemřelých
by
se tato
směrnice měla vztahovat, neboť v této oblasti byly na vnitřním trhu zjištěny určité obtíže
.
(34)
Touto směrnicí by neměly být dotčeny trestněprávní předpisy. Trestněprávní předpisy by však neměly být zneužívány k obcházení předpisů stanovených v této směrnici.
(35)
Neziskové zájmové sportovní činnosti mají pro společnost značný význam. Jejich poslání je často plně zaměřeno na oblast sociální a na oblast trávení volného času. Nesmějí tudíž vyvíjet ekonomickou činnost ve smyslu právních předpisů Společenství a nespadají do oblasti působnosti této směrnice.
(36)
Tato směrnice by se měla použít, pouze pokud neexistují jiné předpisy Společenství, které upravují zvláštní aspekty přístupu k činnosti poskytování služby a jejího výkonu v jednotlivých oblastech a profesích.
(37)
S ohledem na článek 49 a následující články Smlouvy trvá Soudní dvůr pevně na tom, že pojetí služby zahrnuje jakoukoliv výdělečnou činnost obvykle poskytovanou za úplatu.
Poplatek, který příjemce hradí jako příspěvek na provozní náklady systému, není sám o sobě úplatou, neboť služba je nadále financována postatnou měrou z veřejných prostředků.
(38)
Pojem služby zahrnuje jakoukoliv hospodářskou činnost, která je poskytována za odměnu
.V případě činností prováděných bezúplatně státem
nebo regionálními či místními orgány v souvislosti s jejich povinnostmi v sociální, kulturní, vzdělávací a soudní oblasti, jako jsou kurzy poskytované v rámci národního vzdělávacího systému na veřejných nebo soukromých vzdělávacích zařízeních nebo správa systémů sociálního zabezpečení, které se neúčastní hospodářské činnosti,
chybí charakteristický rys odměny za službu. Tyto činnosti
nejsou zahrnuty v definici "služby
", a proto nespadají do oblasti působnosti této směrnice.
(39)
Tato směrnice se netýká použití článků 28 až 30 Smlouvy týkajících se volného pohybu zboží. Omezení zakázaná na základě
svobody poskytovat služby podle této směrnice
zahrnují požadavky vztahující se na přístup k činnostem v oblasti poskytování služeb nebo jejich výkonu a nevztahují se na zboží samotné.
(40)
Pojetí poskytovatele zahrnuje každou fyzickou osobu, která je státním příslušníkem členského státu, nebo každou právnickou osobu, která zde poskytuje své služby, a využívají tak svobody usazování nebo svobody poskytovat služby. Pojetí poskytovatele proto není omezeno pouze na přeshraniční poskytování služeb v rámci volného pohybu služeb, ale zahrnuje také případy, kdy se hospodářský subjekt usadí v členském státě za účelem rozvoje svých činností v oblasti poskytování služeb v tomto státě. Na druhé straně pojetí poskytovatele nezahrnuje případy poboček zřízených v členském státě společnostmi ze třetích zemí, protože podle článku 48 Smlouvy mohou svobody usazování a volného pohybu služeb využívat pouze společnosti založené v souladu se zákony některého z členských států, které mají své sídlo, správní ústředí nebo hlavní provozovnu ve Společenství.
(41)
Místo, kde je poskytovatel služby usazen, by mělo být určeno v souladu s rozhodovací praxí Soudního dvora, podle které pojem usazení zahrnuje skutečný výkon hospodářské činnosti prostřednictvím stálé provozovny nebo jiné organizační složky na neurčitou dobu; tento požadavek je rovněž splněn, pokud je společnost založena na určitou dobu nebo pokud má pronajatu budovu nebo zařízení, jejichž prostřednictvím vykonává svou činnost. Podle této definice, která vyžaduje skutečný výkon hospodářské činnosti v místě usazení, se za provozovnu nebo jinou organizační složku nepovažuje pouhá poštovní schránka. V případech, kdy provozovatel je usazen na více místech, je třeba určit, z kterého místa usazení je daná služba poskytována; pokud je obtížné určit, z kterého místa usazení je daná služba poskytována, je tímto místem místo, kde se nacházení centrum činností poskytovatele týkající se této služby.
(42)
Jestliže se hospodářský subjekt přemísťuje do jiného členského státu za účelem poskytnutí služby v tomto jiném členském státě, je nutné rozlišovat mezi situacemi týkajícími se svobody usazování a těmi, které jsou z důvodu dočasné povahy těchto činností zahrnuty pod pojem volný pohyb služeb. Soudní dvůr pevně trvá na tom, že dočasný charakter těchto činností musí být určen nejen s ohledem na dobu trvání poskytování služby, ale také s ohledem na její pravidelnost, opakovanost nebo nepřetržitost. V každém případě skutečnost, že je činnost dočasná, neznamená, že by se poskytovatel služeb nemohl v členském státě určení vybavit určitým zázemím, jako jsou například kanceláře, prostory nebo konzultační místnosti, pokud je toto zázemí nutné pro poskytování dotyčné služby.
(43)
Pojetí povolovacího režimu zahrnuje mezi jiným správní postupy pro udělování povolení, licencí, schválení nebo koncesí a za účelem způsobilosti k výkonu činnosti také povinnost být registrován jako člen profesní organizace nebo zapsán v registru, rejstříku nebo databázi, být oficiálně jmenován do orgánu nebo získat průkaz, který dokazuje členství v příslušné profesní organizaci. Povolení může být uděleno nejen na základě formálního rozhodnutí, ale také jako implicitní rozhodnutí vyplývající například z mlčení příslušného orgánu nebo ze skutečnosti, že zainteresovaná strana před zahájením dané činnosti musí vyčkat na potvrzení o přijetí prohlášení nebo na to, až se tato činnost stane
zákonnou.
(44)
Cílem pravidel pro správní postupy není harmonizace těchto postupů, ale odstranění příliš zatěžujících povolovacích režimů, postupů a formalit, které omezují svobodu usazování a vytváření nových podniků působících v oblasti služeb.
(45)
Jednou ze základních obtíží, kterým čelí zvláště MSP při získávání přístupu k činnostem v oblasti poskytování služeb a jejich výkonu, je složitost, délka a právní nejistota správních postupů. Z tohoto důvodu, podle příkladu určité modernizace a iniciativ osvědčených správních postupů uskutečněných na úrovni Společenství a na vnitrostátní úrovni, je nutné zavést zásady správního zjednodušení, mimo jiné zavedením systému
míst jednotného kontaktu
koordinovaně na úrovni Společenství
a
omezením povinnosti předchozího povolení pouze na případy, kdy je to nezbytně
nutné. Účelem
těchto modernizačních opatření je odstranit - při současném zachování požadavků na transparentnost a aktualizování informací o hospodářských subjektech - průtahy, náklady a odrazující účinky, které vznikají například v důsledku zbytečných nebo příliš složitých a obtížných postupů, jejich zdvojení, byrokracie při předkládání dokumentů, příliš širokého prostoru volného uvážení na straně příslušných orgánů, neurčitých nebo příliš dlouhých lhůt na poskytování odpovědí, omezeného trvání platnosti poskytnutých povolení a nepřiměřených poplatků a pokut. Tyto postupy mají výrazný odrazující vliv zvláště na poskytovatele, kteří usilují o rozvoj svých činností v jiném členském státě, a vyžadují koordinovanou modernizaci v rámci vnitřního trhu rozšířeného na dvacet pět členských států.
(46)
Členské státy by měly ve vhodných případech zavést harmonizované evropské formuláře, které budou sloužit jako ekvivalent osvědčení, potvrzení či jakýchkoli jiných dokumentů ve vztahu k usazování.
(47)
Za účelem zjednodušení přístupu k činnostem v oblasti poskytování služeb a jejich výkonu v rámci vnitřního trhu je nutné stanovit cíl správního zjednodušení společný pro všechny členské státy a stanovit předpisy týkající se mimo jiné
míst jednotného kontaktu
, práva na informace, postupů s využitím elektronických prostředků a zavedení rámce povolovacích režimů. Další opatření přijatá na vnitrostátní úrovni a směřující ke splnění tohoto cíle mohou zahrnovat snížení počtu postupů a formalit vztahujících se na poskytování služeb a omezení těchto postupů a formalit na ty, které jsou nezbytně nutné k dosažení cílů obecného zájmu a které se svým obsahem nebo účelem vzájemně nepřekrývají.
(48)
Za účelem správního zjednodušení by neměly být ukládány obecné formální požadavky, jako
například předložení originálů dokumentů, ověřených kopií nebo
ověřených překladů, s výjimkou případů, kdy je
to opodstatněno
naléhavými důvody převažujícího veřejného zájmu, jako je například ochrana pracovníků
, veřejné zdraví, ochrana životního prostředí, ochrana spotřebitelů nebo vzdělávání
. Je také nutné zajistit, aby povolení obvykle umožnilo přístup k činnosti v oblasti poskytování služeb nebo jejímu výkonu v rámci celého území daného státu, s výjimkou případů, kdy je nutnost nového povolení pro každou organizační složku, například pro každý nový hypermarket,
nebo povolení omezeného na určitou část území členského státu opodstatněna
naléhavými důvody veřejného
zájmu
.
(49)
Pojem
naléhavých důvodů převažujícího veřejného zájmu, na které odkazují
některá ustanovení
této směrnice,
byl postupně rozvíjen
Soudním dvorem
v rozhodnutích týkajících se
článků 43 a 49 Smlouvy
a může se vyvíjet i dále. Pojem zahrnuje přinejmenším tyto důvody: veřejnou pořádek, veřejnou bezpečnost a veřejné zdraví ve smyslu článků 46 a 55 Smlouvy, zachování pořádku ve společnosti, cíle sociální politiky, ochranu příjemců služeb včetně bezpečnosti pacientů, ochranu spotřebitele, ochranu zaměstnanců včetně sociální ochrany zaměstnanců, udržení finanční rovnováhy systému sociálního zabezpečení, zachování vyvážených zdravotnických a nemocničních služeb pro všechny, předcházení podvodům, soudržnost daňového systému, zamezení nekalé soutěži, udržení dobré pověsti národního finančního sektoru, ochranu životního a městského prostředí včetně městského a vesnického plánování, ochranu věřitelů, zabezpečení řádného fungování justice, bezpečnost silničního provozu, ochranu duševního vlastnictví, dosažení cílů kulturní politiky včetně zabezpečení toho, že v audiovizuální oblasti budou mít různé složky společnosti (zvláště sociální, kulturní, náboženské a filozofické) svobodu projevu, zachování rozmanitosti tisku a politiky na podporu národního jazyka, zachování národního historického a uměleckého dědictví a veterinární politiku.
(50)
Stanovení
míst jednotného kontaktu
je vhodné z toho důvodu, aby měl každý poskytovatel k dispozici jedno místo, ve kterém může vykonat veškeré potřebné postupy a formality. Počet
míst jednotného kontaktu
na jeden členský stát se může lišit v závislosti na regionálních nebo místních pravomocích nebo v závislosti na příslušných činnostech. Vytvoření
míst jednotného kontaktu
nezasahuje do rozdělení funkcí mezi příslušnými orgány v rámci jednotlivých vnitrostátních systémů. Tam, kde je na regionální nebo místní úrovni několik příslušných orgánů, může jeden z nich převzít roli
místa jednotného kontaktu
a koordinátora.
Místo jednotného kontaktu
může být zřízeno nejen správními orgány, ale také obchodní nebo profesní komorou nebo profesní organizací či soukromými subjekty, kterým se členský stát rozhodne tuto funkci svěřit.
Místa jednotného kontaktu
hrají důležitou úlohu při poskytování pomoci poskytovatelům služeb buďto jako orgán přímo příslušný k vydávání dokumentů potřebných pro přístup k činnosti v oblasti poskytování služeb, nebo jako prostředník mezi poskytovatelem a přímo příslušnými orgány. Komise doporučila členským státům zavedení jednotných kontaktních míst za účelem zjednodušení formalit již ve svém doporučení ze dne 22. dubna 1997 o zlepšování a zjednodušení podnikatelského prostředí pro zakládání nových firem Úř. věst. L 145, 5.6.1997, s. 29.
.
(51)
Povinnost členských států zajistit, aby poskytovatel služeb mohl splnit veškeré postupy a formality potřebné k přístupu k činnosti poskytování jeho služeb v jednotných kontaktních místech, zahrnuje jakékoli postupy a formality nezbytné pro dohled nad dodržováním směrnice Evropského parlamentu a Rady 96/71/ES ze dne 16. prosince 1996 o vysílání pracovníků v rámci poskytování služeb
Úř. věst. L 18, 21.1.1997, s. 1.
. Tím by neměla být dotčena úloha kontaktních úřadů nebo jiných příslušných orgánů, které členský stát za účelem provádění směrnice 96/71/ES určí. Tyto určené kontaktní úřady nebo jiné příslušné orgány by však neměly poskytovat jednotným kontaktním místům informace o postupech a formalitách potřebných pro dohled nad dodržováním směrnice 96/71/ES.
(52)
Povinnost členských států zajistit, aby byly relevantní informace poskytovatelům a příjemcům snadno dostupné, může být splněna zpřístupněním těchto informací na internetových stránkách. Povinnost příslušných orgánů poskytovat poskytovatelům a příjemcům pomoc v žádném případě nezahrnuje poskytování právního poradenství v konkrétních případech. Nicméně by měly být podávány obecné informace o způsobu, jakým jsou požadavky obvykle vykládány či uplatňovány.
(53)
Zavedení
možnosti zpracování
postupů a formalit
mimo jiné elektronickou formou
v přiměřeně blízké budoucnosti, bude mít zásadní vliv na správní zjednodušení v oblasti poskytování služeb a bude přínosem jak pro poskytovatele a příjemce služeb, tak i pro příslušné orgány. Aby bylo možné tuto povinnost z hlediska výsledků splnit, může být nutné přizpůsobit vnitrostátní právní řády a další předpisy vztahující se na oblast služeb. Skutečnost, že je nutné, aby tyto postupy a formality bylo možno uskutečnit na dálku, znamená zejména to, že členské státy musejí zajistit, aby je bylo možné uskutečnit i ze zahraničí. Tato povinnost z hlediska výsledků se nevztahuje na ty postupy nebo formality, u kterých není uskutečnění na dálku možné z důvodu samotné jejich podstaty.
Navíc toto ustanovení není v rozporu s právními předpisy členských států týkajícími se používání jazyků.
(54)
Poskytovatelé a příjemci služeb musí mít snadný přístup k určitým druhům informací. K těmto informacím patří zejména informace o postupech a formalitách, kontaktní údaje příslušných orgánů, informace o podmínkách přístupu k veřejným registrům a databázím, informace o opravných prostředcích a kontaktní údaje sdružení a organizací, které mohou poskytovatelům nebo příjemcům poskytnout praktickou pomoc. Tyto informace by měly být snadno přístupné, což znamená, že musí být veřejnosti dostupné snadno a bez překážek. Tyto informace musí být poskytovány jasným a jednoznačným způsobem.
(55)
Možnost získat přístup k činnosti v oblasti poskytování služeb může podléhat povolení příslušnými orgány pouze v tom případě, že toto rozhodnutí splňuje kritéria nediskriminace, nutnosti a proporcionality. To zejména znamená, že povolovací režimy by měly být přípustné pouze tam, kde by nebyla účinná následná kontrola z důvodu nemožnosti určit zpětně vady příslušné služby, s přihlédnutím k rizikům a hrozbám, které mohou vzniknout v případě neprovedení kontroly předem. Není však možné spoléhat na ustanovení této směrnice za účelem opodstatnění povolovacích režimů, které jsou zakázány jinými nástroji Společenství, jako je směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/93/ES ze dne 13. prosince 1999 o zásadách Společenství pro elektronické podpisy Úř. věst. L 13, 19.1.2000, s. 12.
nebo směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/31/ES ze dne 8. června 2000 o některých právních aspektech služeb informační společnosti, zejména elektronického obchodu, na vnitřním trhu ("směrnice o elektronickém obchodu") Úř. věst. L 178, 17.7.2000, s. 1.
. Výsledky tohoto procesu vzájemného hodnocení umožní určit na úrovni Společenství druhy činností, pro které by měly být povolovací režimy zrušeny.
(56)
Povolení by mělo v normálním případě poskytovateli služeb umožnit přístup k činnosti poskytování služeb či výkon této činnosti na území členského státu s výjimkou případů, kdy je územní omezení ospravedlněno naléhavým důvodem převažujícího veřejného zájmu. Požadavek získat individuální povolení pro každé usazení na národním území je například odůvodněn ochranou životního prostředí. Toto ustanovení nemá vliv na pravomoci místních a regionálních orgánů udílet povolení v rámci členských států.
(57)
Ustanovení této směrnice týkající se povolovacích režimů by se měla vztahovat na případy, kdy přístup ke službě nebo její výkon hospodářským subjektem vyžaduje rozhodnutí příslušného orgánu. To se netýká rozhodnutí příslušných orgánů o zřízení veřejného nebo soukromého subjektu, který bude poskytovat určitou službu, ani případů, kdy příslušný orgán uzavře smlouvu na poskytování určité služby, přičemž se na tuto smlouvu vztahují předpisy pro zadávání veřejných zakázek.
(58)
Touto směrnicí není dotčena možnost členských států odejmout povolení poté, co byla vydána, zvláště pokud podmínky pro udělení těchto povolení již nejsou splněny.
(59)
Podle rozhodovací praxe Soudního dvora představují veřejné zdraví, ochrana spotřebitele, zdraví zvířat a životní prostředí ve městech naléhavé důvody převažujícího veřejného zájmu, které mohou ospravedlnit uplatnění povolovacích režimů a jiných omezení týkajících se sociálních služeb. Tyto povolovací režimy či omezení však nesmějí diskriminovat na základě země původu žadatele, ani nesmějí být formulovány tak, aby bránily přeshraničním službám, které jsou v souladu s požadavky členských států. Rovněž musí být respektovány zásady nutnosti a přiměřenosti.
(60)
V případech, kdy je počet oprávnění, která jsou pro určitou činnost k dispozici, omezen z důvodu nedostatku přírodních zdrojů nebo technických
kapacit, musí
být přijat postup pro výběr z několika možných uchazečů za účelem zajištění kvality a podmínek poskytování služeb, které budou k dispozici jejich uživatelům, prostřednictvím otevřené soutěže. Takový postup musí poskytnout záruky průhlednosti a nestrannosti a udělená povolení nesmějí mít neúměrně dlouhou dobu platnosti nebo nesmějí být automaticky obnovována, ani nesmějí jinak zvýhodňovat úspěšného poskytovatele. Zejména délka období, na které je takové povolení poskytnuto, musí být stanovena tak, aby omezení volné hospodářské soutěže nebo zamezení volné hospodářské soutěži nepřekračovalo rámec toho, co je nezbytně nutné k tomu, aby mohl poskytovatel zajistit návratnost svých vynaložených investic a přiměřený výnos z investovaného kapitálu.
Toto ustanovení nebrání členským státům omezit počet povolení
z důvodů jiných, než je nedostatek přírodních zdrojů nebo technických kapacit
. Tato povolení
v každém případě i nadále podléhají ostatním ustanovením této směrnice, která se týkají povolovacích
režimů
.
(61)
Aby
bylo možné zavést skutečný vnitřní trh služeb, je nutné zrušit veškerá omezení svobody usazování a volného pohybu služeb, která jsou stále ještě zakotvena v právních předpisech některých členských států a která jsou neslučitelná s články 43 a 49 Smlouvy. Omezení, která mají být zakázána, zvláště postihují vnitřní trh služeb, a proto by mělo dojít co nejdřív k jejich systematickému odstranění.
(62)
Soudní dvůr pevně trvá na tom, že svoboda usazování je založena zvláště na zásadě rovného zacházení, která s sebou nese zákaz nejen jakékoliv diskriminace na základě státní příslušnosti, ale také jakékoliv jiné nepřímé diskriminace na jiném základě, která může mít stejný důsledek. Proto přístup k poskytování služeb nebo k jejich výkonu v členském státě, a to ať už se jedná o činnost hlavní nebo vedlejší, nesmí podléhat kritériím jako je místo usazení, sídlo, trvalé bydliště nebo hlavní místo poskytování služby.
V určitých případech však mohou naléhavé důvody převažujícího veřejného zájmu ospravedlnit požadavek, aby byl poskytovatel služeb přítomen během výkonu své činnosti.
Obdobně nesmí členský stát omezovat způsobilost k právním úkonům nebo právo na soudní řízení společnosti založené v souladu s právem jiného členského státu, na jehož území má společnost své sídlo. Navíc nesmí členský stát udělovat žádné výhody poskytovatelům, kteří mají určitou národní nebo místní socioekonomickou vazbu, ani nesmí na základě místa usazení omezovat svobodu poskytovatele k nabývání, využívání nebo prodeji práv a zboží nebo k přístupu k různým formám úvěrů nebo půjček, pokud jsou tyto volby užitečné pro přístup k jeho činnosti nebo jejímu účinnému výkonu.
(63)
Zákaz ekonomických prověrek jako předpokladu pro udělení povolení zahrnuje ekonomické prověrky jako takové, ale nikoliv požadavky, které
jsou opodstatněné
naléhavými důvody převažujícího veřejného zájmu, jako je například ochrana městského prostředí,
sociální politika a veřejné zdraví
. Tento zákaz se nevztahuje na výkon pravomoci orgánů odpovědných za uplatňování zákonů o hospodářské soutěži.
Zákaz přímého nebo nepřímého zapojení konkurenčních hospodářských subjektů do udělování povolení se nevztahuje na konzultace s organizacemi, jako jsou například obchodní komory, o otázkách, které se netýkají konkrétních žádostí o povolení.
(64)
Aby bylo možné koordinovat modernizaci vnitrostátních pravidel a nařízení způsobem, který je v souladu s požadavky vnitřního trhu, je nutné provést hodnocení některých nediskriminačních vnitrostátních požadavků, které by mohly ze své podstaty významně omezit nebo dokonce znemožnit přístup k činnosti nebo jejímu výkonu v rámci svobody usazování. Členské státy v období zavádění této směrnice zajistí, že tyto požadavky budou nutné a přiměřené a v případě nutnosti musí být odstraněny nebo změněny. Kromě toho musí tyto požadavky být v každém případě v souladu s právními předpisy Společenství v oblasti hospodářské soutěže.
(65)
Postupem vzájemného hodnocení stanoveného v této směrnici není dotčena možnost členských států stanovit ve svých právních předpisech vysokou úroveň ochrany veřejných zájmů, zejména pokud jde o dosažení cílů zdravotní a sociální politiky. Dále musí postup vzájemného hodnocení brát náležitý ohled na zvláštní povahu služeb obecného hospodářského zájmu a konkrétních úkolů, které mají tyto služby plnit. Tyto úkoly mohou být důvodem pro určitá omezení svobody usazování, zejména v případech, kdy tato omezení sledují cíle ochrany veřejného zdraví a sociální politiky. Například pokud jde o povinnost přijmout určitou právní formu za účelem poskytování některých služeb v sociální oblasti, Soudní dvůr již uznal, že může být oprávněně požadováno, aby byl poskytovatel těchto služeb neziskovou organizací. Rovněž by měla být povolena omezení, jejichž cílem je usnadnit poskytování zdravotní péče v řídce osídlených oblastech.
(66)
Omezení, která budou předmětem přezkoumání, zahrnují vnitrostátní pravidla, která za základě jiných důvodů než těch, jež se vztahují k odborným kvalifikacím, omezují přístup k
činnostem jen
na určité
poskytovatele
.
(67)
Skutečností
, že tato směrnice stanoví zrušení celé řady požadavků nebo jejich přehodnocení členskými státy během lhůty pro převedení, není dotčeno žádné řízení pro nesplnění povinnosti vedené vůči členskému státu z důvodu nesplnění jeho závazků podle článků 43 nebo 49 Smlouvy.
(68)
Pro zabezpečení účinného provádění volného pohybu služeb a pro zajištění toho, aby jak příjemci, tak i poskytovatelé mohli mít prospěch z poskytování služeb v rámci celého Společenství bez ohledu na hranice, je nutné
vyjasnit, do jaké míry poskytovatelé služeb podléhají právním předpisům členského státu, v němž jsou usazeni, a do jaké míry jsou použitelné právní předpisy členského státu, ve kterém je služba poskytována. Je nezbytné zdůraznit, že to nebrání členskému státu, ve kterém je služba poskytována, aby uplatňoval zvláštní požadavky nezbytné z důvodu veřejného pořádku nebo veřejné bezpečnosti či ochrany zdraví nebo životního prostředí, aby se předešlo určitým rizikům na místě, kde je služba poskytována.
(69)
Je
nutné zajistit, aby se od pravidla použití práva země původu bylo možné odchýlit pouze v oblastech zahrnutých ve výjimkách, a to všeobecných nebo přechodných. Tyto výjimky jsou nutné, aby bylo možné zohlednit úroveň integrace vnitřního trhu nebo některých nástrojů Společenství vztahujících se na služby, na jejichž základě poskytovatel podléhá použití jiného práva než práva členského státu původu. Kromě toho mohou být výjimečně v určitých jednotlivých případech a za určitých přísně stanovených procesních a věcných podmínek rovněž přijata opatření proti určitému poskytovateli. Aby byla zajištěna právní jistota, která je nezbytná jako pobídka pro MSP k poskytování služeb v jiných členských státech, měly by být tyto výjimky omezeny jen na nezbytně nutné minimum. Výjimky by zejména měly být možné pouze z důvodů souvisejících s bezpečností služeb, výkonem zdravotnického povolání nebo záležitostmi veřejného pořádku, jako je ochrana mladistvých, a v případě, že nedošlo k harmonizaci vnitrostátních ustanovení v této oblasti. Jakékoliv omezení svobody poskytování služeb je dále možné povolit pouze ve výjimečném případě, kdy je to v souladu se základními právy a kdy to, podle vyjádření Soudního dvora, tvoří nedílnou součást všeobecných právních zásad zakotvených v právním řádu Společenství.
(70)
Svoboda poskytování služeb podle této směrnice se nevztahuje na ustanovení členských států, v nichž je služba poskytována, pokud tato ustanovení vyhrazují určitou činnost určité profesi, například požadavek, který vyhrazuje službu právního poradenství právníkům.
(71)
V případech, kdy se poskytovatel dočasně přestěhuje do jiného členského státu, než je členský stát původu, je nutné stanovit vzájemnou pomoc mezi těmito dvěma státy tak, aby tento jiný členský stát mohl provádět kontroly, inspekce a šetření na požádání členského státu původu nebo aby tyto kontroly vykonal sám ze své vlastní iniciativy, pokud jde pouze o kontroly faktické. Navíc by v případě vyslání pracovníků mělo být možné, aby
hostitelská země
mohla podniknout kroky vůči poskytovateli usazenému v jiném členském státě, aby tak byl zajištěn soulad s podmínkami zaměstnávání a pracovními podmínkami, jak stanoví směrnice 96/71/ES.
(72)
Tato směrnice by se neměla dotýkat podmínek zaměstnávání, které se na základě směrnice 96/71/ES vztahují na pracovníky vysílané k poskytování služby na území jiného členského státu. V těchto případech směrnice 96/71/ES stanoví, že poskytovatelé služeb musí v uvedených oblastech dodržet podmínky zaměstnávání použitelné v členském státě, kde je služba poskytována. Těmito oblastmi jsou: maximální délka pracovní doby a minimální doba odpočinku, minimální délka dovolené za kalendářní rok, minimální mzda včetně sazeb za přesčasy, podmínky poskytování pracovníků, zejména prostřednictvím podniků pro dočasnou práci, ochrana zdraví, bezpečnosti a hygieny při práci, ochranná opatření týkající se pracovních podmínek těhotných žen nebo žen krátce po porodu, dětí a mladistvých a rovné zacházení pro muže i ženy a ostatní ustanovení o nediskriminaci. Tato ustanovení se netýkají pouze pracovních podmínek stanovených zákonem, ale také podmínek stanovených v kolektivních smlouvách nebo rozhodčích nálezech za předpokladu, že jsou buď oficiálně vyhlášeny nebo jsou fakticky všeobecně použitelné ve smyslu směrnice 96/71/ES. Tato směrnice rovněž nebrání členským státům, aby z důvodu veřejného pořádku uplatňovaly pracovní podmínky v jiných otázkách, než v otázkách uvedených ve směrnici 96/71/ES.
(73)
Tato směrnice by se rovněž neměla dotýkat pracovních podmínek v případech, kdy pracovník zaměstnaný za účelem poskytování přeshraniční služby pochází z členského státu, kde je služba poskytována. Tato směrnice by měla členským státům, v nichž je služba poskytována, ponechat právo rozhodnout, zda se jedná o zaměstnanecký poměr, a stanovit rozdíl mezi osobou samostatně výdělečně činnou a zaměstnancem, včetně "falešných samostatně výdělečně činných osob". V této souvislosti je podle rozhodovací praxe Soudního dvora za hlavní rys pracovního poměru ve smyslu článku 39 Smlouvy považována skutečnost, že osoba po určitou dobu poskytuje službu jiné osobě podle pokynů jiné osoby a za tuto službu pobírá odměnu; každá činnost, kterou osoba vykonává mimo rámec vztahu pracovní podřízenosti, musí být klasifikována jako činnost vykonávaná v rámci samostatné výdělečné činnosti pro účely článků 43 a 49 Smlouvy.
(74)
Je vhodné stanovit výjimku
ze svobody poskytování služeb podle této směrnice
v případě služeb, na které se v členském státě, do kterého se poskytovatel přemístil, vztahuje všeobecný zákaz, pokud je tento
zákaz opodstatněn
z důvodů souvisejících s veřejnou politikou, veřejnou bezpečností nebo veřejným zdravím. Tato výjimka by měla být omezena na obecné zákazy a neměla by například zahrnovat vnitrostátní režimy, které sice určitou činnost obecně nezakazují, ale vyhrazují její výkon na jednoho nebo několik konkrétních subjektů, nebo které zakazují provádět činnost bez předchozího povolení. Skutečnost, že členský stát určitou činnost povoluje, ale vyhrazuje ji některým subjektům, znamená, že tato činnost nepodléhá obecnému zákazu a není na ni proto nahlíženo jako na činnost ze své podstaty odporující veřejnému pořádku, veřejné bezpečnosti nebo veřejnému zdraví. V důsledku toho by vyjmutí této činnosti z rozsahu této směrnice nebylo opodstatněno.
(75)
Svoboda poskytování služeb podle této směrnice
by se neměla vztahovat na specifické požadavky stanovené členským státem, do kterého se poskytovatel přemístil, jejichž opodstatnění je neoddělitelně spjato se zvláštní charakteristikou místa, kde je služba poskytována, a které musí být splněny, aby byl zachován soulad s veřejnou politikou, veřejnou bezpečností, veřejným zdravím nebo ochranou životního prostředí. Uvedená situace by nastala například v případě povolení k obsazení nebo použití veřejné dálnice, požadavků vztahujících se na organizování veřejných akcí nebo požadavků vztahujících se na bezpečnost stavenišť.
(76)
Vynětí ze
svobody poskytování služeb podle této směrnice
v záležitostech týkajících se registrace vozidel pořízených formou leasingu v jiném členském státě, než ve kterém jsou tato vozidla používána, se řídí judikaturou Soudního dvora, která uznává, že členský stát může takovou povinnost v souladu s přiměřenými podmínkami uložit v případě vozidel používaných na jeho vlastním území. Toto vynětí se nevztahuje na vozidla určená pro příležitostný nebo dočasný pronájem.
(77)
Tato směrnice by se neměla vztahovat na smluvní vztahy mezi poskytovatelem služby a příjemcem ani na smluvní vztahy mezi zaměstnavatelem a zaměstnancem. Určení příslušného smluvního a mimosmluvního práva je upraveno právními nástroji Společenství týkajícími se mezinárodního soukromého práva. Smluvní dohoda má rovněž přednost, pokud obsahuje ustanovení o normách kvality.
(78)
Je
nutné poskytnout členským státům možnost přijmout ve výjimečných a individuálních případech taková opatření, která jsou výjimkou ze
svobody poskytování služeb podle této směrnice
v souvislosti s poskytovatelem usazeným v jiném členském státě, z určitých důvodů, jakým je například bezpečnost služeb. Mělo by být možné taková opatření zavést pouze v případě neexistence harmonizace na úrovni celého Společenství. Navíc by tato možnost neměla umožňovat přijímání omezujících opatření v oblastech, ve kterých jiné směrnice zakazují veškeré výjimky z volného pohybu služeb, například směrnice 1999/93/ES nebo směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/84/ES ze dne 20. listopadu 1998 o právní ochraně služeb s podmíněným přístupem a služeb tvořených podmíněným přístupem Úř. věst. L 320, 28.11.1998, s. 54.
. Tato možnost by ani neměla povolovat rozšíření nebo omezení výjimek stanovených v jiných směrnicích, jako
jsou směrnice 89/552/EHS nebo
směrnice 2000/31/ES.
(79)
Omezení volného pohybu služeb, které je v rozporu s touto směrnicí, může vzniknout nejen jako důsledek opatření týkajících se poskytovatelů, ale také v důsledku mnoha překážek využívání služeb příjemci, zvláště pak spotřebiteli. Tato směrnice zmiňuje pro ilustraci některé druhy omezení týkající se příjemce, který by chtěl využít služby poskytovatele usazeného v jiném členském státě.
(80)
V souladu s pravidly Smlouvy o volném pohybu služeb tak, jak jsou vykládána Soudním dvorem, je zakázána diskriminace na základě státní příslušnosti příjemce nebo jeho zemi či místě bydliště. Tato diskriminace může mít formu povinnosti pouze pro státní příslušníky jiného členského státu předkládat originály dokumentů, ověřené kopie, doklad o státní příslušnosti nebo jejich soudně ověřené překlady jako podmínku pro využívání služby nebo získání výhodnějších podmínek nebo cen. Tento zákaz diskriminačních požadavků nicméně nevylučuje výhradu výhod pro určité příjemce, zvláště pokud jde o cla, jestliže je tato výhrada založena na zákonných a objektivních kritériích, jako je například přímá vazba na daně placené těmito příjemci.
(81)
Ačkoli cílem této směrnice není umělá harmonizace cen v Evropské unii, zejména tam, kde se tržní podmínky v různých zemích liší, podle zásady nediskriminace
nesmí být občanům Společenství bráněno ve využívání služeb, které jsou na trhu technicky přístupné, ani nesmí podléhat různým podmínkám a sazbám
pouze
z
důvodu
jejich státní příslušnosti nebo místa bydliště,
má-li být účinně dosaženo vnitřního prostoru bez hranic.
Přetrvávání takové diskriminace vztahující se na příjemce služeb zdůrazňuje neexistenci skutečného vnitřního trhu služeb pro občany Společenství a v obecnějším smyslu se zpronevěřuje zásadám integrace národů Evropy. Zásada nediskriminace v rámci vnitřního trhu znamená, že přístup příjemce, zvláště pak spotřebitele, k veřejně nabízené službě nesmí být odmítnut nebo omezován uplatňováním kritérií zahrnutých ve všeobecných podmínkách dostupných veřejnosti a týkajících se státní příslušnosti nebo místa bydliště příjemce. Nevyplývá z toho, že do všeobecných podmínek není možné zahrnout ustanovení pro různé sazby a podmínky vztahující se k poskytování služby, pokud jsou tyto sazby a podmínky přímo opodstatněné z objektivních důvodů,
které se v různých jednotlivých zemích liší
, jako jsou dodatečné náklady skutečně vzniklé v důsledku související vzdálenosti nebo v důsledku technické povahy poskytování dané služby, nebo jako jsou rozdílné tržní podmínky,
například vyšší nebo nižší poptávka ovlivněná sezonními výkyvy, rozdílná období dovolených v členských státech, stanovování cen jinými účastníky hospodářské soutěže,
nebo vyšší rizika vyplývající z pravidel odlišných od pravidel platných v členském státě
původu
.
(82)
Je
vhodné stanovit, že jako jeden ze způsobů, kterými může poskytovatel dát příjemci k dispozici informace, jež je povinen poskytnout, uvede poskytovatel svou elektronickou adresu, včetně adresy své webové stránky. Dále by povinnost předkládat určité informace obsažené v informačních dokumentech o službách poskytovatele neměla zahrnovat předkládání obchodních sdělení obecné povahy, jako je reklama, ale spíše dokumenty obsahující podrobný popis nabízené služby, včetně dokumentace přístupné na webové stránce.
(83)
Kterýkoliv subjekt poskytující služby, při kterých pro příjemce vzniká zvláštní zdravotní, bezpečnostní nebo finanční riziko, musí mít uzavřeno příslušné pojištění profesní odpovědnosti nebo mít sjednanou jinou formu záruky, která je rovnocenná nebo srovnatelná, což zejména znamená, že by měl mít dostatečné pojistné krytí pro služby poskytované v jednom nebo více členských státech jiných, než je členský stát původu.
(84)
Toto pojištění nebo záruka musí být přiměřená povaze a rozsahu rizika. To znamená, že poskytovatelé služeb potřebují přeshraniční krytí pouze v případě, že skutečně poskytují služby v jiných členských státech. Poskytovatelé služeb a pojišťovny by si měly zachovat nezbytnou flexibilitu pro sjednání pojistek zaměřených přesně na povahu a rozsah rizika. Členské státy by neměly mít povinnost stanovit povinnost pojišťoven poskytovat pojištění.
(85)
Je nutné odstranit absolutní zákazy obchodních sdělení pro regulovaná povolání, a to nikoliv zrušením zákazů týkajících se obsahu obchodního sdělení, ale spíše
odstraněním
těch
zákazů
, které všeobecným způsobem pro dané povolání zakazují jednu nebo více forem obchodních sdělení, jako je například zákaz veškeré inzerce v jednom nebo více daných médiích. Co se týče obsahu a metod obchodních sdělení, je nutné pobídnout pracovníky těchto povolání, aby vypracovali v souladu s právem Společenství kodex chování na úrovni celého Společenství.
(86)
Za účelem zvýšení průhlednosti a podpory hodnocení založených na srovnatelných kritériích, pokud jde o kvalitu služeb nabízených a poskytovaných příjemcům, je důležité, aby byly snadno přístupné informace o významu známek kvality služeb a jiného zvláštního značení, které se na tyto služby vztahuje. Tato povinnost průhlednosti je zvláště důležitá v oblastech, jako je cestovní ruch, zejména pak v oblasti provozování hotelů, kde je použití systému klasifikace velmi rozšířené. Navíc je žádoucí prověřit rozsah, v jakém může evropská normalizace usnadnit srovnatelnost služeb a jejich kvality. Evropské normy sestavují evropské normalizační orgány, Evropský výbor pro normalizaci (CEN), Evropský výbor pro normalizaci v elektrotechnice (CENELEC) a Evropský institut pro normalizaci v telekomunikacích (ETSI). Ve vhodných případech může Komise postupy stanovenými směrnicí Evropského parlamentu a Rady 98/34/ES ze dne 22. června 1998 o postupu při poskytování informací v oblasti norem a technických předpisů a pravidel o službách informační společnosti Úř. věst. L 204, 21.7.1998, s. 37. Směrnice naposledy pozměněná aktem o přistoupení z roku 2003.
vydat mandát pro sestavení specifických evropských norem.
(87)
Vybudování sítě orgánů pro ochranu spotřebitele členských států, která je předmětem
nařízení (ES) č. 2006/2004
, doplňuje spolupráci stanovenou v této směrnici. Uplatňování právních předpisů na ochranu spotřebitele v přeshraničních případech, zejména s ohledem na nové marketingové a prodejní metody, a také s ohledem na potřebu odstranit určité specifické překážky spolupráce v této oblasti, přináší nutnost větší míry spolupráce mezi členskými státy. Zvláště je nutné v této oblasti zajistit, aby členské státy požadovaly ukončení nelegálních činností hospodářských subjektů na svém území, jejichž cílem jsou spotřebitelé v jiném členském státě.
(88)
Spolupráce mezi členskými státy vyžaduje dobře fungující elektronický informační systém, aby bylo umožněno příslušným orgánům určit bez problémů příslušné partnery v jiných členských státech a účinně komunikovat.
(89)
Pro zajištění řádného fungování vnitřního trhu služeb je nezbytná správní spolupráce. Nedostatek spolupráce mezi členskými státy vede k nadměrnému množství pravidel týkajících se poskytovatelů služeb nebo ke dvojím kontrolám přeshraničních činností a může být také zneužíván podvodnými obchodníky s cílem vyhnout se dohledu nebo obejít platné vnitrostátní předpisy týkající se služeb. Proto je nezbytné stanovit jasné, právně závazné povinnosti členských států za účelem účinné spolupráce.
(90)
Je nutné zajistit, aby členské státy ve spolupráci s Komisí podněcovaly zainteresované strany k vypracování kodexu chování na úrovni Společenství, který bude zvláště usilovat o podporu kvality služeb a zohlednění specifické povahy každého povolání. Tyto kodexy chování by měly být v souladu s právem Společenství, zvláště pak s předpisy o hospodářské soutěži.
Nesmějí být neslučitelné s právně závaznými pravidly, která upravují profesní etiku a chování v členských státech.
(91)
Členské státy by měly podněcovat profesní subjekty, organizace a sdružení na úrovni Společenství k vypracovávání kodexů chování. Tyto kodexy by měly obsahovat pravidla pro poskytování informací v oblasti regulovaných profesí, pravidla profesní etiky v oblasti regulovaných profesí, jejichž cílem je zejména zajištění nezávislosti, nestrannosti a profesního tajemství, a to v závislosti na povaze jednotlivých profesí. Kodexy by měly rovněž obsahovat podmínky činnosti zprostředkovatelů obchodu s nemovitostmi. Členské státy přijmou doprovodná opatření s cílem podnítit profesních subjektů, organizací a sdružení, těchto kodexů chování, které byly přijaty na úrovni Společenství, na úrovni členských států.
(92)
Touto směrnicí nejsou dotčeny žádné legislativní nebo jiné iniciativy v oblasti ochrany spotřebitele.
(93)
Neexistence reakce Komise v souvislosti s postupem vzájemného hodnocení stanoveným touto směrnicí nemá žádný vliv na slučitelnost vnitrostátních požadavků zahrnutých do zpráv členských států s právem Společenství.
(94)
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/27/ES ze dne 19. května 1998 o žalobách na zdržení se jednání v oblasti ochrany zájmů spotřebitelů Úř. věst. L 166, 11.6.1998, s. 51. Směrnice naposledy pozměněná směrnicí
2002/65/ES
(Úř. věst. L 271, 9.10.2002, s. 16).
se přibližuje právním a správním předpisům členských států souvisejícím se žalobami na zdržení se jednání určených k ochraně společných zájmů spotřebitelů zahrnutých ve směrnici uvedené v příloze směrnice 98/27/ES. Aby bylo možné podat takové žaloby v případech, kdy tato směrnice byla porušena a byly tak poškozeny společné zájmy spotřebitelů, měla by být odpovídajícím způsobem pozměněna příloha směrnice 98/27/ES.
(95)
Jelikož cílů navrhované směrnice, totiž odstranění překážek svobody usazování poskytovatele služeb v členských státech a volného pohybu služeb mezi členskými státy, nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států a z důvodu rozsahu opatření jich proto může být lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku tato směrnice nepřekračuje rámec toho, co je nezbytné pro dosažení uvedených cílů.
(96)
Tato směrnice ctí základní práva a dodržuje zásady uznávané především Listinou základních práv Evropské unie, a zejména jejími články 8, 15, 21 a 47.
(97)
Opatření nezbytná pro provedení této směrnice by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi Úř. věst. L 184, 17.7.1999, s. 23.
,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Kapitola I
Obecná ustanovení Článek 1 Předmět
1.
Tato směrnice stanoví obecná ustanovení k usnadnění výkonu svobody usazování pro poskytovatele služeb a volného pohybu služeb,
přičemž musí být zachována vysoká kvalita služeb.
2.
Tato směrnice se nezabývá liberalizací služeb obecného hospodářského zájmu vyhrazených pro veřejné nebo soukromé subjekty ani privatizací veřejných subjektů poskytujících služby.
Tato směrnice se nezabývá zrušením monopolů poskytujících služby ani pomocí poskytovanou členskými státy, na kterou se vztahují běžná pravidla hospodářské soutěže.
Směrnicí není dotčena svoboda členských států stanovit v souladu s právem Společenství, co považují za služby obecného hospodářského zájmu, jakým způsobem by tyto služby měly být organizovány a financovány a jakým zvláštním závazkům by měly podléhat.
3.
Tato směrnice se nedotýká služeb veřejné zdravotní péče a dostupnosti veřejného financování pro poskytovatele zdravotní péče.
4.
Tato směrnice nemá vliv na opatření přijatá na úrovni Společenství nebo na úrovni členských států, jejichž cílem je ochrana nebo podpora kulturní a jazykové rozmanitosti nebo plurality sdělovacích prostředků.
5.
Touto směrnicí nejsou dotčeny trestněprávní předpisy členských států.
6.
Touto směrnicí nejsou dotčeny služby zaměřené na sociální péči.
7.
Tato směrnice se nevztahuje na pracovní právo, tzn. jakékoli právní nebo smluvní ustanovení týkající se podmínek zaměstnání, pracovních podmínek, včetně zdraví a bezpečnosti při práci, a vztahu mezi zaměstnavatelem a pracovníkem, a pracovní právo ani není touto směrnicí dotčeno. Tato směrnice plně respektuje právo vyjednávat, uzavírat, prodlužovat a prosazovat kolektivní smlouvy a právo na stávku a protestní akce v souladu s předpisy upravujícími pracovní vztahy. Touto směrnicí nejsou rovněž dotčeny vnitrostátní právní předpisy týkající se sociálního zabezpečení v členských státech.
8.
Tuto směrnici nelze vykládat tak, jako by jí byl jakýmkoli způsobem dotčen výkon základních práv uznávaných v členských státech nebo v Listině základních svobod Evropské unie, včetně protestních akcí zaměstnanců.
Článek 2 Oblast působnosti
1.
Tato směrnice se vztahuje na služby poskytované poskytovateli usazenými v členském státě.
2.
Tato směrnice se nevztahuje na následující činnosti:
a)
služby obecného zájmu definované členskými státy;
b)
b)
služby bankovní, úvěrové a pojišťovací povahy, povahy zaměstnaneckého nebo osobního důchodu, jakož i investiční nebo platební povahy, a obecněji služby uvedené v příloze I směrnice 2000/12/ES;
c)
elektronické komunikační služby a sítě a s nimi spojená zařízení a služby, pokud jde o oblasti zahrnuté
nebo uvedené
ve směrnicích 2002/19/ES
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/19/ES ze dne 7. března 2002 o přístupu k sítím elektronických komunikací a přiřazeným zařízením a o jejich vzájemném propojení (přístupová směrnice)
(Úř. věst. L 108, 24.4.2002, s. 7).
, 2002/20/ES
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/20/ES ze dne 7. března 2002 o oprávnění pro sítě a služby elektronických komunikací (autorizační směrnice)
(Úř. věst. L 108, 24.4.2002, s. 21).
, 2002/21/ES
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/21/ES ze dne 7. března 2002 o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací (rámcová směrnice)
(Úř. věst. L 108, 24.4.2002, s. 33).
, 2002/22/ES
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/22/ES ze dne 7. března 2002 o univerzální službě a právech uživatelů týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací (směrnice o univerzální službě)
(Úř. věst. L 108, 24.4.2002, s. 51).
a 2002/58/ES
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/58/ES ze dne 12. července 2002 o zpracování osobních údajů a ochraně soukromí v odvětví elektronických komunikací (Směrnice o soukromí a elektronických komunikacích)
(Úř. věst. L 201, 31.7.2002, s. 37).
;
d)
dopravní služby,
včetně městské dopravy, taxislužby a služby rychlé lékařské péče
;
e)
přístavní služby;
f)
právní služby potud, pokud se řídí jinými nástroji Společenství, včetně směrnice Rady 77/249/EHS ze dne 22. března 1977 o usnadnění účinného výkonu volného pohybu služeb advokátů
Úř. věst. L 78, 26.3.1977, s. 17. Směrnice naposledy pozměněná aktem o přistoupení z roku 2003.
a směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/5/ES ze dne 16. února 1998 o usnadnění trvalého výkonu povolání advokáta v jiném členském státě než v tom, ve kterém byla získána kvalifikace
Úř. věst. L 77, 14.3.1998, s. 36. Směrnice ve znění aktu o přistoupení z roku 2003.
;
g)
zdravotní péče bez ohledu na to, zda je poskytována v rámci zdravotnického komplexu nebo mimo něj, a bez ohledu na způsob její organizace a financování na národní úrovni a na to, zda ji poskytuje veřejný či soukromý subjekt;
h)
sociální služby, jako jsou služby sociálního bydlení, péče o děti a služby pro rodiny;
i)
audiovizuální služby bez ohledu na způsob jejich výroby, distribuce a vysílání, včetně rozhlasového vysílání a kina;
j)
agentury na zprostředkování dočasné práce;
k)
bezpečnostní služby;
l)
hazardní hry, které zahrnují vsazení peněžité sázky, včetně loterií, kasín a sázkových her;
m)
povolání a činnosti, které jsou trvale nebo dočasně spjaty s výkonem veřejného úřadu v členském státě, zejména povolání notáře.
3.
Tato směrnice se nevztahuje na oblast
daní
.
Článek 3 Souvislost s ostatními ustanoveními práva Společenství
1.
V případě rozporu ustanovení této směrnice s jinými předpisy Společenství, které upravují zvláštní aspekty přístupu k činnosti poskytování služeb a výkonu této činnosti v jednotlivých oblastech a profesích, mají tyto jiné předpisy přednost a uplatní se na příslušnou oblast nebo profesi. Jsou to zejména tyto předpisy:
a)
směrnice 96/71/ES;
b)
nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení zaměstnaných osob, osob samostatně výdělečně činných a jejich rodin pohybující se v rámci Společenství
Úř. věst. L 149, 5.7.1971, s. 2. Nařízení naposledy pozměněné nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 631/2004 (Úř. věst. L 100, 6.4.2004, s. 1).
;
c)
směrnice 89/552/EHS;
d)
směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/36/ES ze dne 7. září 2005 o uznávání odborných kvalifikací
Úř. věst. L 255, 30.9.2005, s. 22.
.
2.
Touto směrnicí není dotčeno mezinárodní soukromé právo, zejména mezinárodní soukromé právo, které upravuje smluvní a mimosmluvní závazkové vztahy (Řím I a Řím II).
3.
Toto vyloučení smluvních a mimosmluvních závazků znamená, že spotřebitel bude v každém případě požívat ochrany, kterou mu poskytují právní předpisy o ochraně spotřebitele v jeho členském státě.
Článek 4 Definice
Pro účely této směrnice se:
1)
"službou" rozumí jakákoli samostatně výdělečná činnost ve smyslu článku 50 Smlouvy
poskytovaná obvykle za odměnu, která je úplatou za dotyčnou službu a která se obvykle stanoví dohodou mezi poskytovatelem a příjemcem služby;
2)
"povinnostmi veřejné služby" rozumějí zvláštní požadavky uložené veřejnými orgány poskytovatelům služeb s cílem zajistit splnění určitých cílů veřejného zájmu;
3)
"službami obecného hospodářského zájmu" rozumějí služby, které členské státy jako takové definují a které podléhají zvláštním závazkům veřejné služby, přičemž tyto povinnosti byly poskytovateli uloženy členským státem v zájmu splnění určitých cílů veřejného zájmu;
4)
"poskytovatelem" rozumí jakákoli fyzická osoba, která je státním příslušníkem členského státu, nebo jakákoli právnická osoba,
která je usazena podle práva tohoto členského státu a
nabízí nebo poskytuje službu;
5)
"příjemcem" rozumí každá fyzická nebo právnická osoba,
která je usazena v některém z členských států a
využívá nebo si přeje využívat službu pro profesní nebo neprofesní účely;
6)
"členským státem původu" rozumí členský stát, na jehož území je poskytovatel dotyčné služby usazen;
7)
"usazením" rozumí skutečné provozování výdělečné činnosti ve smyslu článku 43 Smlouvy
na neurčitou dobu a prostřednictvím stálé provozovny nebo jiné organizační složky poskytovatele s odpovídající infrastrukturou, v místě, odkud je činnost poskytování služby skutečně vykonávána
;
8)
"povolovacím režimem" rozumí každý postup, podle kterého musí poskytovatel nebo příjemce podniknout kroky, aby od příslušného orgánu získal formální nebo ze souvislostí vyplývající rozhodnutí o přístupu ke službě nebo jejímu výkonu;
9)
"požadavkem" rozumí jakákoli povinnost, zákaz, podmínka nebo omezení vyplývající z právních a správních předpisů členských států nebo v důsledku judikatury, správní praxe nebo pravidel profesních subjektů nebo kolektivních pravidel profesních sdružení nebo jiných profesních organizací přijatých v rámci výkonu jejich právní autonomie;
pravidla stanovená kolektivními smlouvami nejsou pro účely této směrnice považována za požadavky
;
10)
,,důvody vyššího veřejného zájmu" rozumí mimo jiné tyto důvody: ochrana veřejného pořádku, veřejné bezpečnosti, veřejného zdraví, zachování finanční rovnováhy v systému sociálního zabezpečení, včetně zachování vyvážené zdravotní péče dostupné všem, ochrana spotřebitelů, příjemců služeb a zaměstnanců, poctivost obchodních transakcí, boj proti podvodu, ochrana životního prostředí, včetně městského prostředí, zdraví zvířat, duševního vlastnictví, zachování národních historických a uměleckých památek a dosažení cílů sociální a kulturní politiky;
11)
"příslušným orgánem" rozumí jakýkoli subjekt nebo orgán, který má dozorčí nebo regulační úlohu v členském státě v souvislosti se službami, zejména správní orgány,
veřejné instituce
, profesní subjekty a ta profesní sdružení nebo jiné profesní organizace, které při výkonu své právní autonomie kolektivně řídí přístup k činnostem v oblasti poskytování služeb nebo jejich
výkonu
;
12)
"členským státem určení"
rozumí členský stát
, kde je služba poskytována a prováděna přeshraničně, aniž by se poskytovatel usazený v jiném členském státě musel usadit v členském státě, kde je služba poskytována
;
13)
"pracovníkem" rozumí fyzická osoba, která je považována za pracovníka podle vnitrostátních právních předpisů, kolektivních smluv nebo zavedené praxe v členském státě, kde je služba poskytována;
14)
"regulovaným
povoláním" rozumí odborná činnost nebo skupina odborných činností
uvedených se čl. 3 odst. 1 písm. a) směrnice 2005/36/ES
;
15)
"obchodním sdělením" rozumí jakákoliv forma sdělení určená k propagaci, a to přímé nebo nepřímé, zboží, služeb nebo vnějšího obrazu podniku, organizace nebo osoby provozující obchodní, průmyslovou nebo řemeslnou činnost nebo vykonávající regulované povolání. Následující body nepředstavují samy o sobě obchodní sdělení:
a)
informace umožňující přímý přístup k činnosti podniku, organizace nebo osoby, zejména název domény nebo adresa elektronické pošty;
b)
komunikace související se zbožím, službami nebo vnějším obrazem podniku, organizace nebo osoby, nezávisle sestavené, zejména pokud jsou poskytovány bez nároku na úplatu.
Kapitola
II
SPRÁVNÍ
ZJEDNODUŠENÍ Článek 5 Zjednodušení postupů
1.
Členské státy
prověří a případně zjednoduší
postupy a formality použitelné na přístup k činnosti poskytování služeb a
na výkon této činnosti
,
pokud a do té míry, do jaké tyto postupy a formality představují překážku přístupu na trh
.
2.
Pokud je to vhodné a možné, členské státy spolu s Komisí zavedou harmonizované evropské formuláře. Tyto formuláře budou ekvivalentem osvědčení, potvrzení nebo jiných dokumentů vztahujících se k usazování, které dokládají, že v členském státě určení byl splněn určitý požadavek.
3.
V případech, kdy členské státy od poskytovatele nebo příjemce vyžadují předložení osvědčení, potvrzení nebo jiného dokumentu dokládajícího, že byl splněn určitý požadavek, jsou povinny akceptovat jakýkoliv dokument z jiného členského státu, který slouží ke stejnému účelu nebo ze kterého je zřejmé, že dotyčný požadavek byl splněn. Nesmí vyžadovat, aby byl dokument z jiného členského státu předložen v jeho originální podobě nebo jako ověřená kopie nebo ověřený překlad, kromě případů stanovených jinými nástroji Společenství nebo tam, kde je takovýto
požadavek opodstatněn
naléhavým důvodem veřejného zájmu
včetně veřejného pořádku a veřejné bezpečnosti. Těmito ustanoveními není dotčeno právo členských států požadovat doklady v jejich vlastních úředních jazycích
.
4.
Odstavec 3
se nevztahuje na dokumenty uvedené
v článku 50 směrnice 2005/36/ES
nebo v čl. 45 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady
2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby
Úř. věst. L 134, 30.4.2004, s. 114.
, v čl. 3 odst. 2 směrnice 98/5/ES, ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 2003/58/ES ze dne 15. července 2003, kterou se mění směrnice Rady 68/151/EHS, pokud jde o požadavky na zveřejňování týkající se některých forem společností
Úř. věst. L 221, 4.9.2003, s. 13.
nebo v jedenácté směrnici Rady 89/666/EHS ze dne 21. prosince 1989 o zveřejňování poboček vytvořených v členském státě některými formami společností řídících se právem jiného členského státu
Úř. věst. L 395, 30.12.1989, s. 36.
.
Článek 6
Místa jednotného kontaktu
1.
Členské státy zajistí, aby
do ..
.
*
Tři roky od vstupu této směrnice v platnost.
mohli poskytovatelé splnit
v souladu s ustanoveními této kapitoly a kapitoly III na kontaktních místech
nazývaných "
místo jednotného kontaktu
" tyto postupy a formality:
a)
veškeré postupy a formality potřebné pro přístup k jeho činnosti poskytování služeb, zejména veškerá nutná prohlášení, ohlášení nebo žádosti o povolení od příslušných orgánů, včetně žádostí o zapsání do registru, rejstříku nebo databáze, nebo o registraci u profesního orgánu nebo asociace;
b)
jakékoliv žádosti o povolení, které je nutné pro výkon služeb.
2.
Pokud některý členský stát vyžaduje předběžnou registraci, dotyčný členský stát zajistí, aby do ...
*
Tři roky od vstupu této směrnice v platnost.
byla předběžná registrace v místě jednotného kontaktu dostupná elektronickými prostředky a nezdržovala a žádným způsobem nekomplikovala poskytování dotyčných služeb a nepředstavovala pro poskytovatele další náklady.
3.
Komise místa jednotného kontaktu koordinuje zřízením evropského místa jednotného kontaktu.
4.
Zavedením míst jednotného kontaktu není dotčeno rozdělení úkolů a pravomocí mezi příslušné orgány v rámci vnitrostátních systémů.
Článek 7 Právo na informace
1.
Členské státy zajistí, aby byly poskytovatelům a příjemcům na
místech jednotného kontaktu
snadno přístupné tyto informace:
a)
požadavky vztahující se na poskytovatele usazené na jejich území, zvláště pak požadavky vztahující se na postupy a formality nutné pro přístup k činnosti poskytování služeb a k jejímu výkonu;
b)
kontaktní údaje příslušných orgánů, které umožní přímé spojení s nimi, včetně údajů o orgánech odpovědných za záležitosti spojené s výkonem činnosti poskytování služeb;
c)
prostředky a podmínky pro přístup k veřejným registrům a databázím poskytovatelů a služeb;
d)
opravné prostředky, které jsou
obecně
dostupné pro případ sporu mezi příslušnými orgány a poskytovatelem nebo příjemcem, nebo mezi poskytovatelem a příjemcem nebo mezi poskytovateli;
e)
kontaktní údaje asociací nebo organizací jiných než příslušné orgány, od kterých mohou poskytovatelé nebo příjemci získat praktickou pomoc.
2.
Členské státy zajistí, aby poskytovatelé a příjemci na požádání obdrželi pomoc od příslušných orgánů v podobě informací o způsobu, jakým jsou požadavky uvedené v odst. 1 písm. a) všeobecně vykládány a uplatňovány.
V případě potřeby je součástí tohoto poradenství jednotný návod obsahující informace o jednotlivých krocích postupu. Informace jsou poskytovány jasným a srozumitelným jazykem.
3.
Členské státy zajistí, aby byly informace a pomoc uvedená v odstavcích 1 a 2 poskytovány v jednoznačné podobě, aby byly snadno dostupné
mimo jiné
na dálku a pomocí elektronických prostředků a aby byly průběžně aktualizovány.
4.
Členské státy zajistí, aby
místa jednotného kontaktu
a příslušné orgány reagovaly co možná nejrychleji na jakoukoliv žádost o informace nebo pomoc podle odstavců 1 a 2, a v případě, že je tato žádost chybná nebo neopodstatněná, o tom neprodleně uvědomily žadatele.
5.
Členské státy provedou odstavce 1 až 4 nejpozději
do ...
*
3 roky vstupu této směrnice v platnost.
.
6.
Členské státy a
Komise podpoří místa jednotného kontaktu
, aby informace podle
tohoto článku
byly k dispozici v dalších jazycích Společenství,
pokud je to v souladu s jejich právními předpisy o používání jazyků.
7.
Povinnost, aby příslušné orgány byly nápomocny poskytovatelům a příjemcům služeb, nevyžaduje, aby tyto orgány poskytovaly právní poradenství v jednotlivých případech, ale týká se pouze obecných informací o obvyklém způsobu výkladu a uplatňování těchto požadavků.
Článek 8 Postupy elektronickými prostředky
1.
Členské státy zajistí, aby nejpozději
do ...
*
3 roky od vstupu této směrnice v platnost.
mohly být veškeré postupy a formality vztahující se k přístupu k činnosti poskytování služeb a k jejímu výkonu snadno splnitelné
mimo jiné
na dálku pomocí elektronických prostředků, a to v příslušném
místě jednotného kontaktu
a u příslušných orgánů.
2.
Odstavec 1 se netýká inspekcí prostor, ve kterých se poskytují služby, nebo zařízení používaného poskytovatelem, ani fyzické kontroly schopností poskytovatele.
Netýká se ani žádného požadavku na poskytnutí originální dokumentace podle článku 5. Odstavec 1 se rovněž nevztahuje na postupy, které z naléhavých důvodů převažujícího veřejného zájmu vyžadují fyzickou přítomnost žadatele.
3.
Komise
zajistí
interoperabilitu informačních systémů a využití postupů uskutečňovaných pomocí elektronických prostředků mezi členskými státy.
Použije se postup uvedený v čl. 39 odst. 2.
Kapitola III
Svoboda usazování pro poskytovatele
Oddíl 1
Povolení Článek 9 Povolovací režimy
1.
Členské státy
mohou
přístup k zahájení činnosti poskytování služeb nebo jejímu výkonu podrobit povolovacímu režimu,
jsou-li
splněny tyto podmínky:
a)
povolovací režim nediskriminuje dotyčného poskytovatele,
b)
potřeba povolovacího režimu
je opodstatněna
naléhavým důvodem veřejného zájmu
,
c)
sledovaného cíle nelze dosáhnout pomocí méně omezujícího opatření, zejména z toho důvodu, že následná kontrola by nebyla skutečně účinná, neboť by k ní docházelo příliš
pozdě
.
2.
Odstavec 1
se nepoužije na povolovací režimy, které jsou uloženy nebo povoleny jinými nástroji Společenství.
Odstavec 1 se nepoužije na aspekty povolovacích režimů, které jsou harmonizovány v rámci jiných nástrojů Společenství.
Článek 10 Podmínky pro udělení povolení
1.
Povolovací režimy jsou založeny na kritériích, které vylučují, aby příslušné orgány vykonávaly svoji pravomoc hodnocení libovolným způsobem nebo na základě volného uvážení.
2.
Kritéria uvedená v odstavci 1 musí být:
a)
nediskriminační,
b)
opodstatněná
naléhavým důvodem veřejného zájmu,
c)
přiměřená danému cíli obecného zájmu,
d)
přesná a jednoznačná,
e)
objektivní,
f)
předem zveřejněna,
g)
průhledná a přístupná.
3.
Podmínky pro udělování povolení pro novou provozovnu se nesmí překrývat s požadavky a kontrolami, které jsou rovnocenné nebo v podstatě srovnatelné z hlediska jejich účelu, a kterým již poskytovatel podléhá v jiném členském státě nebo v tomtéž členském státě.
Místa jednotného kontaktu
a poskytovatel jsou příslušnému orgánu nápomocni tím, že poskytnou veškeré potřebné informace o těchto požadavcích.
Při posuzování toho, zda jsou podmínky stejné nebo v podstatě srovnatelné, se kromě jejich cíle a účelu zvažuje také jejich účinek a efektivita jejich prosazování.
4.
Povolení poskytovateli umožní přístup k činnosti poskytování služeb nebo k výkonu této činnosti na celém území daného členského státu, včetně zřizování zastoupení, dceřiných společností, poboček nebo kanceláří, s výjimkou případů, kdy je povolení pro každou jednotlivou provozovnu
nebo povolení, které je omezeno na určitou část území členského státu, opodstatněno
naléhavým důvodem veřejného zájmu.
5.
Povolení se udělí neprodleně poté, co bylo s ohledem na příslušné přezkoumání zjištěno splnění podmínek pro jeho udělení.
6.
Kromě případů, kdy bylo povolení uděleno,
musí být
jakákoli jiná
reakce příslušných orgánů, včetně
odmítnutí nebo
odebrání povolení, plně odůvodněna, zejména pokud jde o ustanovení tohoto článku, a musí umožňovat použití opravných právních prostředků.
7.
Tento článek nezpochybňuje pravomoci místních nebo regionálních orgánů členského státu, které toto povolení udělují.
Článek 11 Doba platnosti povolení
1.
Povolení udělené poskytovateli nesmí mít omezenou dobu platnosti, s výjimkou případů, kdy:
a)
se povolení automaticky obnovuje
nebo platí, pokud jsou nadále plněny požadavky
,
b)
počet dostupných povolení je omezen
z naléhavých důvodů veřejného zájmu
,
c)
omezenou dobu platnosti povolení
lze opodstatnit
naléhavým důvodem veřejného zájmu.
2.
Odstavec 1 se netýká maximální doby, během které musí poskytovatel po získání povolení skutečně zahájit svoji činnost.
3.
Členské státy od poskytovatele požadují, aby informoval příslušné
místo jednotného kontaktu
stanovené v článku 6 o
těchto změnách:
-
založení dceřiných společností, jejichž činnosti spadají do působnosti povolovacího režimu;
-
změny ve své situaci
, v jejichž důsledku nejsou nadále splněny podmínky pro udělení
povolení.
4.
Tímto článkem není dotčena možnost členských států zrušit povolení, zejména v případech, kdy podmínky pro udělení povolení již nejsou splněny.
Článek 12 Výběr mezi více uchazeči
1.
Je-li počet povolení, která jsou pro určitou činnost k dispozici, omezen z důvodu nedostatku dostupných přírodních zdrojů nebo technických kapacit, členské státy použijí na potenciální uchazeče postup výběru, který poskytne plnou záruku nestrannosti a průhlednosti, zahrnující zejména dostatečné zveřejnění informací o zahájení tohoto postupu
a o jeho dokončení
.
2.
V případech uvedených v odstavci 1 musí být povolení uděleno na příslušnou omezenou dobu a nesmí být automaticky prodloužitelné, ani nesmí poskytovateli, jehož povolení právě vypršelo, nebo jiné osobě, která má jakékoliv konkrétní vazby na tohoto poskytovatele, udělovat jiné výhody.
3.
Aniž jsou dotčeny články 9 a 10, mohou členské státy vzít při uplatňování vlastních výběrových postupů v úvahu veřejné zdraví, bezpečnost a ochranu zdraví zaměstnanců a osob samostatně výdělečně činných, ochranu životního prostředí, zachování kulturního dědictví a prosazování jakéhokoli cíle veřejné politiky, který není v rozporu se Smlouvou.
Článek 13 Postupy udělování povolení
1.
Postupy udělování povolení a formality musí být jasné, předem zveřejněné a musejí
dotčeným subjektům
poskytnout záruku, že jejich žádost bude posuzována objektivně a nestranně.
2.
Postupy udělování povolení a formality nesmí být odrazující a nesmí být neúměrně složité nebo zdržovat poskytování služby. Musí být snadno přístupné a jakékoli poplatky, které mohou být příslušné strany povinny uhradit v souvislosti se svou žádostí, musí být úměrné nákladům na tyto postupy udělování povolení
a nesmějí tyto náklady překročit
.
3.
Postupy udělování povolení a formality musí zúčastněným stranám poskytnout záruku, že jejich žádost bude vyřízena co nejrychleji a v každém případě během přiměřené lhůty, která je pevně stanovena a předem zveřejněna.
Lhůta začíná běžet až okamžiku, kdy byla předložena úplná dokumentace
.
4.
Členské státy zajistí, aby žadatelé obdrželi odpověď
během lhůty stanovené podle
odstavce 3
.
5.
K žádosti
o povolení musí být neprodleně vydáno potvrzení o přijetí,
pokud o to žadatel požádá.
V tomto potvrzení musí být
uvedena lhůta
pro odpověď podle
odstavce 3
.
6.
V případě, že je žádost
neúplná, musí
být osoby, které mají na této věci zájem, co nejrychleji informovány o nutnosti dodat další podklady
a o možných důsledcích pro lhůtu na odpověď podle odstavce 3
.
7.
V případě zamítnutí žádosti z důvodu nesplnění potřebných postupů a formalit musí být dotčené subjekty o tomto zamítnutí co nejrychleji informovány.
Oddíl 2
Zakázané požadavky nebo požadavky podléhající hodnocení Článek 14 Zakázané požadavky
Členské státy nesmí přístup k činnosti poskytování služeb na svém území nebo jejímu výkonu podmiňovat splněním těchto požadavků:
1)
diskriminační požadavky založené přímo nebo nepřímo na státní příslušnosti, nebo v případě společností na umístění jejich sídla, zejména včetně:
a)
požadavků na státní příslušnost poskytovatele, jeho zaměstnanců, akcionářů nebo členů vedení nebo dozorčích orgánů poskytovatele;
b)
požadavku, aby poskytovatel, jeho zaměstnanci, akcionáři nebo členové vedení nebo dozorčích orgánů poskytovatele měli bydliště na jeho území;
2)
zákaz usazení ve více než jednom členském státě nebo zákaz registrace u profesních orgánů nebo asociací ve více než jednom členském státě;
3)
omezení svobodného rozhodnutí poskytovatele mezi hlavní a vedlejší provozovnou, zvláště pak povinnost poskytovatele mít hlavní provozovnu na jejich území, nebo omezení svobodné volby usazení ve formě zastoupení, pobočky nebo dceřiné společnosti;
4)
podmínky reciprocity s členským státem, ve kterém poskytovatel již má provozovnu, s výjimkou případů, kdy se jedná o podmínky reciprocity stanovené nástroji Společenství týkajících se energie;
5)
individuálně prováděná ekonomická prověrka, která podmiňuje udělení povolení předložením důkazu o existenci hospodářské potřeby nebo poptávky na trhu, nebo hodnocení potenciálních nebo současných hospodářských vlivů dané činnosti, nebo zhodnocení vhodnosti dané činnosti ve vztahu k cílům hospodářského plánování stanoveným příslušným orgánem;
tento zákaz se nevztahuje na požadavky na plánování, které není prováděno za účelem zisku, ale vychází z naléhavých důvodů převažujícího veřejného zájmu
;
6)
přímé nebo nepřímé zapojení konkurentů, včetně v rámci poradních subjektů, do udělování povolení nebo do přijímání jiných rozhodnutí příslušných orgánů, s výjimkou profesních subjektů a asociací nebo jiných organizací jednajících jako příslušný orgán;
tento zákaz se netýká konzultací s organizacemi, jako jsou obchodní komory nebo sociální partneři, v jiných otázkách, než jsou individuální žádosti o povolení
;
7)
povinnost poskytnout finanční záruku nebo se na ní podílet nebo uzavřít pojištění od poskytovatele služeb nebo subjektu se sídlem na jejich území.
Toto ustanovení nemá vliv na možnost členských států požadovat finanční záruky jako takové ani, při dodržení zásad nebránění hospodářské soutěži na vnitřním trhu, její neomezování a nenarušování a nediskriminace na základě státní příslušnosti, ani nebrání v požadavku ze strany členských států, aniž by tím byl dotčen čl. 29 odst. 4, aby uzavřely pojištění prostřednictvím podniků nebo u podniků, jimž udělily zvláštní nebo výhradní práva, ani se nedotýká požadavků týkajících se účasti v kompenzačních fondech, například v případě členů profesních subjektů nebo organizací;
8)
povinnost být po určitou dobu
předběžně registrován v
rejstřících vedených na jejich území nebo
dříve
vykonávat danou činnost na jejich území.
Článek 15 Požadavky podléhající hodnocení
1.
Členské státy posoudí, zda jsou v rámci jejich právního systému uplatňovány jakékoliv požadavky uvedené v odstavci 2, a zajistí, aby všechny takové požadavky byly slučitelné s podmínkami stanovenými v odstavci 3. Členské státy přizpůsobí své právní a správní předpisy tak, aby byly slučitelné s těmito podmínkami.
2.
Členské státy prošetří, zda jejich právní systém podmiňuje přístup k činnosti poskytování služeb nebo jejímu výkonu splněním kteréhokoliv z následujících nediskriminačních požadavků:
a)
množstevní nebo územní omezení, zvláště ve formě omezení stanovených podle počtu obyvatel nebo minimální zeměpisné vzdálenosti mezi poskytovateli služeb;
b)
povinnost poskytovatele přijmout určitou právní
formu
;
c)
požadavky související s vlastnictvím podílů ve
společnosti;
d)
požadavky jiné než související
se záležitostmi, které jsou upraveny hlavou II směrnice 2005/36/ES o uznávání odborných kvalifikací,
nebo určené jinými nástroji Společenství, které vyhrazují přístup k poskytování dotyčné služby určitým poskytovatelům z důvodu zvláštní povahy této činnosti;
e)
zákaz vlastnit více než jednu provozovnu na území stejného členského státu;
f)
požadavky stanovící minimální počet zaměstnanců;
g)
pevně stanovené minimální nebo maximální sazby, které poskytovatel musí
dodržovat;
h)
povinnost
poskytovatele poskytovat společně se svou službou i jiné služby.
3.
Členské státy prověří, zda požadavky uvedené v odstavci 2 splňují tyto podmínky:
a)
nediskriminace: požadavky nesmí být přímo nebo nepřímo diskriminační na základě státní příslušnosti nebo v případě společností na základě místa jejich sídla;
b)
nutnost: požadavky musí
být opodstatněné
naléhavým důvodem veřejného zájmu;
c)
proporcionalita: požadavky musí být vhodné pro bezpečné dosažení sledovaného cíle; nesmí překračovat rámec toho, co je pro dosažení daného cíle nezbytné; a nesmí být možné zaměnit tyto požadavky za jiná, méně restriktivní opatření, jimiž je dosaženo stejného výsledku.
4.
Ve zprávě vzájemného hodnocení stanovené v
článku 38
uvedou členské státy toto:
a)
požadavky, které hodlají zachovat, a důvody, proč tyto požadavky považují za vyhovující
podmínkám stanoveným v
odstavci 3;
b)
požadavky, které byly zrušeny nebo zmírněny.
5.
Odstavce 1 až 4 se nevztahují na právní úpravu v oblasti služeb obecného hospodářského zájmu a na systémy sociálního pojištění včetně povinného zdravotního pojištění
.
Kapitola IV
Volný pohyb služeb
Oddíl 1
Správní spolupráce
Článek 16
Účinnost dohledu
1.
Členské státy zajistí, aby pravomoc kontroly a dohledu ve vztahu k
poskytovateli, která
je stanovena ve vnitrostátních právních předpisech, byla prováděna rovněž v případech, kdy je služba poskytována v jiném členském státě.
2.
Členský stát, v němž byl poskytovatel původně usazen, nemá na základě odstavce 1 povinnost provádět kontroly nebo monitorování na území členského státu, kde je služba poskytována.
3.
Příslušné orgány členského státu, kde je služba poskytována, mohou provádět ověřování, inspekce a šetření na místě, pokud jsou tato ověřování, inspekce a šetření oprávněná a nejsou diskriminační.
Článek 17
Vzájemná pomoc
1.
Členské
státy si poskytnou vzájemnou pomoc a přijmou veškerá opatření nezbytná pro účinnou vzájemnou spolupráci k zajištění dohledu nad poskytovateli a službami, které poskytují.
2.
Členský stát určení odpovídá za dohled nad činností poskytovatele na svém území. Členský stát určení provádí dohled v souladu s odstavcem 3.
3.
Členský stát určení:
-
přijme veškerá nezbytná opatření, aby zajistil, že poskytovatel bude dodržovat vnitrostátní právní předpisy, pokud jde o výkon činnosti poskytování služeb na jeho území, a v případech, na něž se vztahuje čl. 21 odst. 1 třetí pododstavec;
-
provádí ověřování, inspekce a šetření nezbytné k dohledu nad poskytováním služeb;
-
provádí ověřování, inspekce a šetření vyžádané členským státem, v němž byl poskytovatel původně usazen.
4.
Členské státy poskytují v co nejkratší lhůtě elektronickou cestou informace, o něž požádaly jiné členské státy nebo Komise.
5.
Pokud členské státy získají informace o nezákonném jednání poskytovatele nebo o konkrétních činech, které by mohly způsobit vážnou újmu v některém členském státě, informují v co nejkratší lhůtě členský stát, v němž byl poskytovatel původně usazen.
6.
Pokud členský stát určení po provedených kontrolách, inspekcích a šetřeních podle odstavce 3 zjistí, že poskytovatel nesplnil své povinnosti, může tento členský stát, podle svých právních předpisů a v souladu s právními předpisy Společenství, vyzvat poskytovatele ke složení kauce nebo může vůči němu uplatnit přechodná opatření. Tato kauce může být použita pro výkon rozhodnutí a rozsudků ve správních, občanskoprávních a trestněprávních věcech.
Článek 18
Vzájemná pomoc v případě
dočasného přesunu poskytovatele
1.
Členský stát, v němž byl poskytovatel původně usazen, odpovídá v souladu s odstavcem 2 za dohled nad poskytovatelem na svém území, zejména prostřednictvím opatření dohledu v místě, kde je poskytovatel usazen.
2.
Členský stát, v němž byl poskytovatel původně usazen:
-
provádí ověřování, inspekce a šetření, která si vyžádal jiný členský stát, a informuje ho o výsledcích, popřípadě o přijatých opatřeních;
-
poskytuje informace o poskytovatelích, kteří jsou usazeni na jeho území, vyžádané jiným členským státem, zejména pak potvrzení o tom, že jsou tito poskytovatelé na jeho území usazeni a že zde vykonávají svou činnost v souladu s právními předpisy.
3.
Členský stát, v němž byl poskytovatel původně usazen, nesmí odmítnout provádět dohled nebo přijmout prováděcí opatření na svém území z toho důvodu, že služba byla poskytována nebo způsobila škodu v jiném členském státě.
Článek 19
Výstražný mechanismus
1.
Členský stát, který zjistí závažné skutečnosti nebo okolnosti, které by mohly způsobit vážnou újmu na zdraví nebo ohrozit bezpečnost osob na jeho území nebo v jiných členských státech, o těchto skutečnostech v co nejkratší lhůtě uvědomí členský stát původu, ostatní dotčené členské státy a Komisi.
2.
V zájmu uplatňování odstavce 1 Komise podporuje evropskou síť orgánů členských států a podílí se na jejím fungování.
3.
Postupem podle čl. 39 odst. 2 Komise vypracuje a pravidelně aktualizuje pokyny pro řízení sítě uvedené v odstavci 2.
Článek 20
Prováděcí opatření
V souladu s postupem uvedeným v
čl. 39 odst. 2
přijme Komise prováděcí opatření nezbytná k provedení
článku 17
a praktická opatření pro výměnu informací elektronickými prostředky
mezi členskými
státy
,
zejména ustanovení o slučitelnosti informačních systémů.
Oddíl 2
Svoboda poskytování služeb
a výjimky
Článek 21
Svoboda poskytování služeb
1.
Členské státy
uznávají právo poskytovatelů služeb poskytovat v jiném členském státě, než je stát, v němž jsou usazeni
.
Členské státy, v nichž je služba poskytována, zajistí volný přístup k činnosti v oblasti poskytování služeb a její volný výkon na svém území.
Členské státy nebudou podmiňovat přístup k činnosti v oblasti poskytování služeb nebo její výkon na svém území žádnými požadavky, které nedodržují tyto zásady:
a)
nediskriminace: požadavky nesmí být přímo nebo nepřímo diskriminační na základě státní příslušnosti nebo v případě právnických osob na základě členského státu, v němž mají své sídlo;
b)
nezbytnost: požadavky musí být opodstatněny z důvodů veřejného pořádku, veřejné bezpečnosti, ochrany veřejného zdraví nebo životního prostředí;
c)
proporcionalita: požadavky musí být vhodné pro bezpečné dosažení sledovaného cíle; nesmí překračovat rámec toho, co je pro dosažení daného cíle nezbytné.
2)
Členské
státy
nemohou omezovat
svobodu poskytování služeb v případě poskytovatele usazeného v jiném členském státě, zejména uvalením kteréhokoliv z těchto požadavků:
a)
povinnost poskytovatele mít na jejich území provozovnu;
b)
povinnost
poskytovatele získat
od příslušných orgánů povolení, včetně zápisu do rejstříku nebo registrace u profesního subjektu nebo sdružení na jejich území,
s výjimkou případů stanovených v této směrnici nebo jiných nástrojích práva Společenství
;
c)
zákaz
, aby si poskytovatel vytvořil určitou infrastrukturu na jejich území, včetně kanceláře nebo prostor, které poskytovatel potřebuje, aby mohl předmětné služby
poskytovat;
d)
použití
zvláštních smluvních ujednání mezi poskytovatelem a příjemcem, která brání či omezují poskytování služeb osobami samostatně výdělečně činnými;
e)
povinnost poskytovatele být držitelem průkazu totožnosti vydaného jeho příslušnými orgány konkrétně pro daný výkon činnosti poskytování služeb;
f)
požadavky, které ovlivňují používání zařízení
a materiálu
, jež
jsou
nedílnou součástí poskytované služby,
nejde-li o požadavky týkající se bezpečnosti a zdraví při práci
;
g)
omezení svobody poskytování služeb uvedené
v článku 24
.
3.
Tato ustanovení nebrání členskému státu, do něhož se poskytovatel přemístí, aby v souvislosti s výkonem činnosti v oblasti poskytování služeb stanovil požadavky v případech opodstatněných z důvodů veřejného pořádku, veřejné bezpečnosti, ochrany životního prostředí a veřejného zdraví
.
Nebrání ani členským státům v uplatňování, v souladu s právními předpisy Společenství, jejich podmínek zaměstnávání, včetně podmínek stanovených v kolektivních smlouvách.
4.
Do ...
*
Pět let po vstupu této směrnice v platnost.
Komise po konzultaci s členskými státy a sociálními partnery na evropské úrovni předloží Evropskému parlamentu a Radě zprávu o uplatňování tohoto článku, v níž zváží, zda je nutné navrhnout harmonizační opatření k činnostem poskytování služeb, na něž se vztahuje tato směrnice.
Článek 22
Všebecné
odchylky
Článek 21
se nevztahuje na:
1)
s
lužby obecného hospodářského zájmu poskytované v jiném členském státě, mimo jiné na:
a)
poštovní služby
, na něž se vztahuje
směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/67/ES
ze dne 15. prosince 1997 o společných pravidlech pro rozvoj vnitřního trhu poštovních služeb Společenství a zvyšování kvality služby
Úř. věst. L 15, 21.1.1998, s. 14.
Směrnice naposledy pozměněná nařízením (ES) č. 1882/2003 (Úř. věst. L 284, 31.10.2003, s. 1).
;
b)
služby
přenosu,
distribuce
a dodávky
elektrického proudu ve smyslu
článku 2
směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/54/ES ze dne 26. června 2003
o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou
Úř. věst. L 176, 15.7.2003, s. 37.
;
c)
služby
přenosu
, distribuce,
dodávky a skladování
plynu ve smyslu
článku 2
směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/55/ES
ze dne 26. června 2003 o společných pravidlech pro vnitřní trh se zemním plynem
Úř. věst. L 176, 15.7.2003, s. 57.
;
d)
služby distribuce a dodávky vody a služby související s odpadní vodou;
e)
služby zpracování odpadu;
2)
záležitosti upravené směrnicí 96/71/ES;
3)
záležitosti upravené směrnicí Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES
ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto
údajů
Úř. věst. L 281, 23.11.1995, s. 31.
Směrnice ve znění nařízení (ES) č. 1882/2003.
;
4)
činnost soudního vymáhání dluhů;
5)
pokud jde o odborné kvalifikace
, ustanovení směrnice
2005/36/ES, včetně požadavků v členských státech, kde je služba poskytována, které vyhrazují činnost konkrétní profesi
;
6)
ustanovení nařízení (EHS) č. 1408/71, která určují použitelné právní předpisy;
7)
pokud jde o správní formality týkající se volného pohybu osob a jejich bydliště,
směrnice Evropského parlamentu a Rady
2004/38/ES
ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků volně se pohybovat a pobývat na území členských států Úř. věst. L 158, 30.4.2004, s. 77.
, která stanoví administrativní formality, které musí splnit oprávněné osoby u příslušných orgánů členského státu
určení
;
8)
v případě přepravy odpadů
schvalovací režim stanovený v článcích 3 a 4 nařízení Rady (EHS) č. 259/93
ze dne 1. února 1993 o dozoru nad přepravou odpadů v rámci Evropského společenství, do něj a z něj a o její kontrole
Úř. věst. L 30, 6.2.1993, s. 1.
Nařízení naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 2557/2001 (Úř. věst. L 349, 31.12.2001, s. 1).
;
9)
autorská práva, příbuzná ochranná práva, práva upravená směrnicí Rady 87/54/EHS
ze dne 16. prosince 1986 o právní ochraně topografií polovodičových výrobků Úř. věst. L 24, 27.1.1987, s. 36.
a směrnicí Evropského parlamentu a Rady 96/9/ES
ze dne 11. března 1996 o právní ochraně databází Úř. věst. L 77, 27.3.1996, s. 20.
, jakož i práva průmyslového
vlastnictví
;
10)
povinné
audity;
11)
služby,
které jsou
v členském státě, do kterého se poskytovatel za účelem poskytování svých
služeb přestěhoval
,
zakázány
,
pokud je tento
zákaz opodstatněn z důvodů souvisejících s veřejným pořádkem, veřejnou bezpečností nebo veřejným zdravím
;
12)
zvláštní požadavky členského státu, do kterého se poskytovatel přestěhoval, které jsou přímo vázány na konkrétní charakteristiky místa, kde je služba poskytována,
konkrétní riziko, které služba vytváří na místě, kde je poskytována, nebo riziko pro zdraví a bezpečnost na pracovišti
a kterým je nutné podřídit se z důvodů souvisejících s veřejným pořádkem, veřejnou bezpečností nebo ochranou veřejného zdraví nebo životního
prostředí
;
13)
registrace
vozidel pronajatých v jiném členském státě;
14)
všechna ustanovení mezinárodního soukromého práva, zejména ustanovení týkající se smluvních a mimosmluvních závazků, včetně formy smluv
.
Článek
23
Individuální
výjimky
1.
Odchylně od
článku 21
a pouze ve výjimečných případech může členský stát ve vztahu k poskytovateli usazenému v jiném členském státě přijmout
opatření týkající se:
a)
bezpečnosti služeb, včetně aspektů týkajících se veřejného zdraví;
b)
výkonu zdravotnického povolání;
c)
ochrany veřejného pořádku, zvláště pak aspektů souvisejících s ochranou nezletilých.
2.
Opatření stanovená v odstavci 1 mohou být přijata pouze v případě,
že budou
splněny tyto podmínky:
a)
vnitrostátní ustanovení, v souladu s nimiž je toto
opatření přijato, nebyla předmětem
harmonizace v rámci Společenství v oblastech uvedených v odstavci 1
;
b)
opatření zajišťují vyšší úroveň ochrany
příjemce, než by poskytovalo
opatření přijaté členským státem původu v souladu s jeho
vnitrostát
ními ustanoveními;
c)
členský stát původu nepřijal žádná opatření nebo přijal opatření, která jsou ve srovnání s opatřeními podle
čl. 18 odst. 2
nedostatečná;
d)
opatření jsou úměrná.
3.
Odstavce 1 a 2 se nedotýkají
ustanovení stanovených v rámci nástrojů Společenství, která zaručují svobodu poskytování služeb nebo která povolují odchylky od těchto ustanovení.
Oddíl 3
Práva příjemců služeb
Článek 24
Zakázaná omezení
Členské státy nesmí na příjemce klást požadavky, jež omezují využívání služby dodávané poskytovatelem, který je usazen v jiném členském státě, zejména pak tyto požadavky:
a)
povinnost získat povolení od příslušných orgánů nebo povinnost učinit u nich prohlášení;
b)
omezování možnosti daňového odpočtu nebo přidělování finanční pomoci, a to z toho důvodu, že poskytovatel je usazen v jiném členském státě, nebo z důvodu místa, kde je služba poskytována;
c)
požadavky, které na příjemce uvalují diskriminační nebo nepřiměřené daně ze zařízení, které je nezbytné pro přijetí služby poskytované na dálku z jiného členského státu.
Článek 25
Zákaz diskriminace
1.
Členské státy zajistí, aby příjemce nepodléhal diskriminačním požadavkům
výhradně
na základě své státní příslušnosti nebo místa bydliště.
2.
Členské státy zajistí, aby všeobecné podmínky přístupu ke službám, které poskytovatel široké veřejnosti poskytuje, neobsahovaly žádná diskriminační ustanovení vztahující se
výhradně
ke státní příslušnosti nebo místu bydliště příjemce, aniž by však vylučovaly možnost zohlednit rozdíly v podmínkách přístupu, pokud jsou rozdíly přímo opodstatněné objektivními kritérii.
Článek 26
Pomoc pro příjemce
1.
Členské státy zajistí, aby příjemci
mohli obdržet na místě jednotného kontaktu,
a)
informace o požadavcích použitelných v jiných členských státech v souvislosti s přístupem k činnostem poskytování služeb a jejich výkonu, zvláště pak o těch požadavcích, které se týkají ochrany spotřebitele;
b)
obecné informace o opravných prostředcích dostupných v případě sporu mezi poskytovatelem a příjemcem;
c)
kontaktní údaje sdružení nebo
organizací
, od
kterých mohou
poskytovatelé nebo příjemci získat praktickou pomoc.
Poradenství ze strany příslušných orgánů případně zahrnuje jednotný návod obsahující informace o jednotlivých krocích postupu.
Informace a pomoc musí být poskytovány jasnou a jednoznačnou formou, musí být snadno dostupné i elektronickými prostředky a musí být pravidelně aktualizovány.
2.
Členské státy mohou delegovat odpovědnost za úkoly uvedené v odstavci 1
na jakékoliv
jiné subjekty, jako jsou Euroguichets, kontaktní místa
Evropské mimosoudní sítě
(síťě EEJ), asociace spotřebitelů nebo evropská informační střediska.
Nejpozději do ... *
Tři roky po vstupu této směrnice v platnost.
sdělí členské státy Komisi názvy a kontaktní údaje těchto určených subjektů. Komise tyto informace předá všem členským státům.
3.
Aby bylo možné zasílat informace uvedené v odstavci 1, spojí se příslušný subjekt, který je osloven příjemcem, s příslušným subjektem v dotyčném členském státě. Ten pak požadované informace zašle co nejdříve. Členské státy zajistí, aby si tyto subjekty poskytovaly vzájemnou pomoc, a přijmou veškerá opatření umožňující jejich účinnou spolupráci.
4.
Postupem podle
čl. 39 odst. 2
přijme Komise prováděcí opatření
pro odstavce 1, 2 a 3, která upřesní technické mechanismy pro výměnu informací mezi subjekty různých členských států, a zejména interoperabilitu informačních systémů.
Článek 27
Pomoc pro poskytovatele
1.
Členské státy zajistí, aby nejpozději do ...
*
Tři roky po vstupu této směrnice v platnost.
měli poskytovatelé služeb možnost využívat místa jednotného kontaktu, kde budou moci dojednat veškeré formality nebo postupy potřebné podle této směrnice k výkonu jejich činnosti spojené s poskytováním služeb v jiném členském státě.
2.
Články 6 až 8 se použijí obdobně.
Kapitola
V
Kvalita služeb
Článek 28
Informace o poskytovateli a jejich službách
1.
Komise a
členské státy zajistí, aby poskytovatelé příjemcům
, evropskému místu jednotného kontaktu a místům jednotného kontaktu v hostitelských členských státech
zpřístupnili tyto informace:
a)
název poskytovatele a
jeho právní formu, jestliže se jedná o právnickou osobu,
adresa sídla poskytovatele a kontaktní údaje, které umožní rychlé navázání kontaktu a přímou komunikaci, případně elektronickými prostředky;
b)
je-li poskytovatel zapsán v obchodním nebo obdobném veřejném rejstříku, název tohoto rejstříku a registrační číslo poskytovatele nebo jiný způsob jeho identifikace v tomto rejstříku;
c)
podléhá-li jeho činnost povolovacímu režimu, údaje o dotyčném příslušném orgánu nebo
místu jednotného kontaktu
;
d)
vykonává-li poskytovatel činnost, která podléhá dani z přidané hodnoty, identifikační číslo podle čl. 22 odst. 1
šesté
směrnice
Rady
77/388/EHS
ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně
Úř. věst. L 145, 13.6.1977, s. 1. Směrnice naposledy pozměněná směrnicí 2006/18/ES (Úř. věst. L 51, 22.2.2006, s. 12).
;
e)
v případě regulovaných povolání jakoukoli profesní organizaci nebo podobnou instituci, u kterých je poskytovatel registrován, profesní titul a členský stát, ve kterém byl tento titul udělen;
f)
případné obecné
podmínky a obecná ustanovení používané poskytovatelem;
g)
smluvní ujednání týkající se právních předpisů použitelných na smlouvu nebo příslušných soudů;
h)
existuje-li povinnost profesního pojištění zákonné odpovědnosti nebo odpovídající záruka, údaje uvedené v čl. 29 odst. 1, zejména pak údaje o pojistiteli nebo ručiteli, profesním či geografickém pokrytí a doklad o řádném odvodu plateb pojistiteli.
2.
Členské státy zajistí, aby informace uvedené v odstavci 1
byly dle volby poskytovatele
:
a)
sděleny poskytovatelem z jeho vlastního podnětu;
b)
snadno přístupné příjemci v místě, kde je služba poskytována nebo kde jsou uzavírány smlouvy;
c)
příjemci snadno přístupné elektronickou cestou prostřednictvím adresy sdělené poskytovatelem;
d)
obsaženy v informačních dokumentech dodaných příjemci poskytovatelem, ve kterých je podrobně popsána poskytovaná služba.
3.
Členské státy zajistí, aby poskytovatel sdělil na žádost příjemce tyto dodatečné informace:
a)
základní charakteristiku služby;
b)
cenu služby nebo metodu výpočtu ceny v případě, že není možné stanovit přesnou cenu, aby si příjemce mohl cenu zkontrolovat, nebo dostatečně podrobný odhad ceny;
c)
právní postavení a právní formu poskytovatele;
d)
pokud jde o regulovaná povolání, odkaz na profesní pravidla platná v členském státě původu a způsob přístupu k těmto pravidlům.
4.
Členské státy zajistí, aby informace, které musí poskytovatel v souladu s touto kapitolou poskytnout, byly dány k dispozici nebo sdělovány jasným a jednoznačným způsobem a včas před uzavřením smlouvy nebo, neexistuje-li žádná písemná smlouva, před poskytnutím služby.
5.
Požadavky na informace uvedené v této kapitole doplňují požadavky již stanovené právními předpisy Společenství a nebrání členským státům ve stanovení dodatečných požadavků na informace použitelných na poskytovatele usazené na jejich území.
6.
Komise může v souladu s postupem podle
čl. 39 odst. 2
určit obsah informací uvedených v odstavcích 1 a 3 tohoto článku podle zvláštní povahy určitých činností a může určit prováděcí pravidla k odstavci 2.
Článek 29
Pojištění profesní odpovědnosti a záruky
1.
Členské státy
mohou požadovat
, aby poskytovatelé, jejichž služby představují
bezprostřední
a zvláštní zdravotní nebo bezpečnostní riziko pro příjemce
nebo třetí osobu
nebo finanční riziko pro příjemce
nebo ekologické riziko
, uzavřeli pojištění profesní odpovědnosti přiměřené povaze a rozsahu rizika nebo
poskytli
jinou záruku či kompenzační opatření, které je rovnocenné nebo v zásadě srovnatelné, pokud jde o jeho účel.
Pojištění profesní odpovědnosti nebo záruka musí pokrývat rovněž rizika, která tyto služby představují, jsou-li poskytovány v jiném členském státě.
2.
Pokud se poskytovatel poprvé přemístí z jednoho členského státu do jiného za účelem poskytování služeb, mohou členské státy požadovat, aby o tom předem informoval příslušné orgány členského státu určení prostřednictvím písemného prohlášení, jež obsahuje informace o pojistném krytí nebo jiných způsobech osobní či kolektivní ochrany profesní odpovědnosti. Toto prohlášení je jednou ročně obnovováno, pokud poskytovatel předpokládá, že bude během daného roku v tomto členském státě dočasně nebo příležitostně poskytovat služby. Poskytovatel může toto prohlášení předat jakýmkoli způsobem.
3.
Členské státy zajistí, aby poskytovatelé sdělili
příjemci informace
o pojištění nebo zárukách uvedených v odstavci 1, zejména kontaktní údaje o pojistiteli nebo ručiteli a území, na které se pojištění nebo záruky vztahují.
4.
Usadí-li se poskytovatel na území členských států
nebo poskytuje-li zde služby
, nemohou tyto státy od poskytovatele požadovat pojištění profesní odpovědnosti nebo finanční záruku, jestliže má poskytovatel v jiném členském státě, ve kterém je usazen, již zajištěnou záruku, která je rovnocenná nebo v zásadě srovnatelná, pokud jde o účel.
Vyžaduje-li hostitelský členský stát pojištění proti finančním rizikům spojeným s profesní odpovědností, přijme členský stát od poskytovatele usazeného v jiném členském státě jako dostatečný doklad potvrzení vydané o tomto pojištění bankou nebo pojišťovnou členského státu, v němž je poskytovatel usazen.
Pokud je této rovnocennosti dosaženo pouze částečně, mohou členské státy požadovat dodatečné záruky na krytí položek, které dosud kryty nejsou.
5.
Odstavci
1 až 4
nejsou dotčena ustanovení o
pojištění profesní odpovědnosti a zárukách stanovená v jiných nástrojích
Společenství
.
6.
K provedení ustanovení odstavce 1 může Komise v souladu s postupem podle
čl. 39 odst. 2
sestavit seznam služeb vyznačujících se vlastnostmi uvedenými v odstavci 1 a určit společná kritéria
pojištění nebo záruk zmíněných v uvedeném odstavci
přiměřená povaze a rozsahu rizika.
Článek 30
Poprodejní záruky
Členské státy zajistí, aby poskytovatelé sdělili příjemci na jeho žádost informace o případné existenci nebo neexistenci poprodejních záruk, jejich obsahu a základních kritériích pro jejich uplatňování, zejména o jejich časové a územní
platnosti.
Článek 31
Obchodní sdělení regulovaných povolání
1.
Členské státy zajistí odstranění všech obecných zákazů obchodních sdělení regulovaných povolání.
2.
Členské státy zajistí, aby obchodní sdělení regulovaných povolání byla v souladu s profesními pravidly, s právními předpisy Společenství, které se týkají zejména nezávislosti, důstojnosti a integrity povolání, jakož i profesního tajemství, s ohledem na zvláštní povahou každého povolání.
Článek 32
Víceoborové činnosti
1.
Členské státy zajistí, aby se na poskytovatele nevztahovaly požadavky, které je zavazují vykonávat výhradně danou konkrétní činnost nebo které omezují společné vykonávání různých činnosti nebo jejich vykonávání v rámci partnerství.
Takové požadavky se však mohou vztahovat následující poskytovatele:
a)
regulovaná povolání do té míry, do jaké jsou tyto požadavky odůvodněné, aby byl zaručen soulad s pravidly pro profesní etiku a výkon povolání, které se u jednotlivých povolání liší podle jejich zvláštní povahy;
b)
poskytovatelé certifikace, schvalování, technického dozoru, testů nebo zkoušek, do té míry, do jaké jsou tyto požadavky odůvodněné, aby byla zajištěna jejich nezávislost a nestrannost.
2.
Jsou-li víceoborové činnosti povoleny, členské státy zajistí, aby:
a)
se předešlo konfliktu zájmů a neslučitelnosti některých činností;
b)
byla zabezpečena nezávislost a nestrannost nutné pro vykonávání některých činností;
c)
pravidla pro profesní etiku a výkon povolání pro různé činnosti byla navzájem slučitelná, zejména pokud jde o profesní tajemství.
3.
Členské státy zajistí, aby poskytovatelé sdělili příjemci na jeho žádost informace o svých víceoborových činnostech, partnerství a opatřeních přijatých k zamezení konfliktu zájmů. Tyto informace musí být obsaženy ve všech informačních dokumentech, v nichž poskytovatelé uvádějí podrobný popis jimi poskytovaných
služeb
.
Článek 33
Politika v oblasti kvality služeb
1.
Členské státy přijmou ve spolupráci s Komisí doprovodná opatření, kterými podpoří poskytovatele, aby dobrovolně podnikali kroky pro zajištění kvality poskytování služeb, zejména prostřednictvím některého z těchto postupů:
a)
certifikací nebo posouzením své činnosti od nezávislých subjektů;
b)
sestavováním vlastních prohlášení o kvalitě nebo podílením se na prohlášeních nebo značkách kvality sestavovaných profesními organizacemi na úrovni Společenství.
2.
Členské státy zajistí, aby příjemci a poskytovatelé měli snadný přístup k informacím o významu určitých značek a kritériích pro použití značek a dalších známek kvality vztahujících se na služby.
3.
Členské státy přijmou ve spolupráci s Komisí doprovodná opatření, kterými podpoří profesní organizace, jakož i obchodní komory a řemeslná sdružení v rámci členských států, aby spolupracovaly na úrovni Společenství s cílem podpořit kvalitu poskytování služeb, zejména tím, že usnadní posouzení způsobilosti poskytovatele.
4.
Členské státy přijmou ve spolupráci s Komisí doprovodná opatření, kterými podpoří vypracování nezávislých posouzení ve vztahu ke kvalitě a nedostatkům poskytování služeb, a zejména vypracování srovnávacích zkoušek a testování na úrovni Společenství a oznamování výsledků.
5.
Členské státy
ve spolupráci s Komisí
podpoří vypracování dobrovolných evropských norem s cílem usnadnit slučitelnost služeb dodávaných poskytovateli v různých členských státech, poskytování informací příjemcům a kvalitu poskytování služeb.
Článek 34
Řešení sporů
1.
Členské státy přijmou všeobecná opatření nezbytná k tomu, aby zajistily, že poskytovatelé budou uvádět poštovní adresu, faxové číslo nebo adresu elektronické pošty
a telefonní číslo
, na které všichni příjemci, včetně příjemců s bydlištěm v jiném členském státě, mohou zaslat reklamaci týkající se poskytnuté služby nebo k ní žádat informace.
Poskytovatelé poskytnou rovněž adresu sídla společnosti, pokud tato adresa není shodná s obvyklou adresou pro zasílání korespondence.
2.
Členské státy přijmou všeobecná opatření nezbytná k tomu, aby zajistily, že poskytovatelé budou na reklamace uvedené v odstavci 1 reagovat v nejkratší možné době a učiní vše pro nalezení
uspokojivého
řešení.
3.
Členské státy přijmou všeobecná opatření nezbytná k tomu, aby zajistily, že poskytovatelé budou povinni prokazovat splnění povinností stanovených v této směrnici, pokud jde o poskytování informací, a prokazovat, že jsou tyto informace přesné.
4.
V případě, že jsou vyžadovány
finanční záruky z důvodů soudního rozhodnutí,
členské státy uznají
rovnocenné záruky uložené u poskytovatele nebo jiného subjektu usazeného v jiném členském státě.
5.
Členské státy přijmou
všeobecná opatření nezbytná k tomu, aby zajistily, že
poskytovatelé, na něž se vztahuje kodex chování nebo kteří jsou členy obchodních asociací nebo profesních subjektů, jež poskytují pomoc při mimosoudním řešení sporů, uvědomí o této skutečnosti příjemce a budou ji povinni uvádět ve všech dokumentech, které podrobně popisují jejich služby, přičemž uvedou, jakým způsobem lze získat přístup k podrobným informacím o charakteru a podmínkách využití tohoto mechanismu.
Článek 35
Informace o dobrém jméně poskytovatelů
1.
Členské státy na žádost příslušného orgánu v jiném členském státě poskytnou informace o odsouzení, pokutách, administrativních nebo disciplinárních opatřeních a rozhodnutích o platební neschopnosti nebo konkursu, jejichž příčinou byl podvod, které přijaly jejich příslušné orgány ve vztahu k poskytovateli a které
se přímo týkají jeho způsobilosti
nebo jeho profesní spolehlivosti.
Žádost podaná podle tohoto odstavce musí být řádně odůvodněná, zejména uvedením z jakých důvodů jsou tyto informace vyžadovány.
2.
Členský stát, který poskytuje informace uvedené v odstavci 1, zároveň uvede, zda je určité rozhodnutí konečné nebo zda bylo podáno odvolání, přičemž v takovém případě by dotyčný členský stát měl uvést datum, kdy se očekává rozhodnutí o odvolání.
Kromě toho tento členský stát upřesní ustanovení vnitrostátních právních předpisů, podle kterých byl poskytovatel shledán vinným nebo byl potrestán.
3.
Provedení
odstavců 1 a 2
musí být v souladu s
předpisy na ochranu osobních údajů a
s právy osob, které jsou v tomto členském státě shledány vinnými nebo potrestány,
a to i profesními sdruženími
.
Veškeré uvedené informace, které jsou veřejné, musí být snadno přístupné spotřebitelům.
Kapitola VI
Konvergenční program
Článek 36
Kodexy chování na úrovni Společenství
1.
Členské státy přijmou ve spolupráci s Komisí doprovodná opatření, kterými podnítí
zejména profesní subjekty, organizace a sdružení k
vypracování kodexů chování na úrovni Společenství,
jejichž cílem je usnadňovat poskytování služeb nebo usazování poskytovatele v jiném členském státě
, v souladu s právem
Společenství
.
2.
Členské státy
zajistí, aby kodexy chování podle odstavce 1 byly přístupné na dálku elektronickými
prostředky
.
3.
Členské státy zajistí, aby poskytovatelé uváděli na žádost příjemce nebo v informačních dokumentech, které obsahují podrobné údaje o jejich službách, informace o všech kodexech chování, kterými se řídí, a adresu, na které je možné do těchto kodexů elektronickými prostředky nahlédnout, s uvedenými jazykovými verzemi, které jsou k
dispozici
.
Článek 37
Dodatečná harmonizace
1.
Komise posoudí nejpozději do
…
*
Jeden rok po vstupu této směrnice v platnost
.
možnost předložení návrhů na harmonizační nástroje týkající se:
a)
podrobných pravidel pro provádění služeb přepravy
hotovosti;
b)
přístupu
k
činnosti soudního vymáhání dluhů;
c)
bezpečnostní služby.
Článek 38
Vzájemné hodnocení
1.
Nejpozději do
…
*
Tři roky po vstupu této směrnice v platnost.
předloží členské státy Komisi zprávu o požadavcích podléhajících hodnocení obsahující informace uvedené
v čl. 15 odst. 4.
2.
Komise zašle zprávy podle
odstavce 1
členským státům, které ke každé zprávě předloží do šesti měsíců své připomínky. Ve stejné lhůtě Komise tyto zprávy projedná se stranami, kterých se zprávy týkají.
3.
Komise předloží zprávy a připomínky členských států výboru uvedenému v
čl. 39
odst. 1
, který je může připomínkovat.
4.
Podle připomínek podle odstavců 2 a 3 předloží Komise nejpozději
do ...
**
Čtyři roky po vstupu této směrnice v platnost.
* souhrnnou zprávu Evropskému parlamentu a Radě, případně doplněnou návrhy na dodatečné iniciativy.
Článek 39
Výbor
1.
Komisi je nápomocen výbor složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
2.
Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 3 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
3.
Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 40
Ustanovení o přezkumu
Po souhrnné zprávě podle
čl. 38 odst. 4
bude Komise předkládat každé tři roky Evropskému parlamentu a Radě
souhrnnou
zprávu o uplatňování této směrnice,
zejména jejích článků 2 a 21,
případně doplněnou návrhy na její změnu.
Článek 41
Změna směrnice
98/27/ES
V příloze směrnice
98/27/ES
se doplňuje nový bod, který zní:
13.
Směrnice Evropského parlamentu a Rady
2006/../ES
ze dne …
[
o službách na vnitřním trhu
]
*
_________________
* Úř. věst L
...
Kapitola VII
Závěrečná ustanovení
Článek 42
1.
Členské státy uvedou v platnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí
do ...
*
3 roky
od vstupu této směrnice v platnost.
. Neprodleně o nich uvědomí Komisi a předloží jí srovnávací tabulku mezi těmito předpisy a touto směrnicí.
Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2.
Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 43
Tato směrnice vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 44
Tato směrnice je určena členským státům.
V ….dne.
Za Evropský parlament Za Radu
předseda předseda nebo předsedkyně
