7. 2. 2007
NÁVRH USNESENÍ,
který na základě prohlášení Evropské rady a Komise
v souladu s čl. 103 odst. 2 jednacího řádu
předložili Rebecca Harms a Pierre Jonckheer
za skupinu Verts/ALE
o příspěvku pro zasedání Rady na jaře 2007 ohledně Lisabonské strategie
Usnesení Evropského parlamentu o příspěvku k zasedání Evropské rady na jaře 2007 ohledně Lisabonské strategie
Evropský parlament ,
–
s ohledem na čl. 103 odst. 2 jednacího řádu,
1.
vyzývá Evropskou radu, aby na svém jarním zasedání v roce 2007 rázně zareagovala na závěry zprávy Mezivládního panelu OSN pro změnu klimatu ze dne 2. února, a žádá ji, aby stanovila jasné pokyny, aby se boj proti změně klimatu stal strategickým ohniskem politik EU, včetně dostatečného a dobře cíleného financování;
2.
vyzývá Komisi a Radu, aby učinily rozhodné kroky a aby v zájmu posílení mezinárodního řízení v oblasti životního prostředí vytvořily plnoprávnou mezinárodní organizaci pod záštitou OSN, která bude napomáhat při provádění rozhodnutí v oblasti životního prostředí na celém světě a dohlížet na ně;
Změna klimatu – energetika – doprava
3.
důrazně vyzývá Evropskou radu, aby se na svém zasedání na jaře 2007 dohodla na tom, že je naléhavě třeba:
a)
rychle provést opatření na omezení zvýšení průměrné globální teploty na 2°C oproti úrovni před průmyslovou revolucí a výrazně urychlit mezinárodní jednání o období po roce 2012, aby bylo možné – v souladu s cílem udržet globální oteplení pod hranicí 2°C – dosáhnout dohody do roku 2008; zejména se dohodnout na omezení emisí skleníkových plynů do roku 2020 o 30 % oproti základním hodnotám podle Kjótského protokolu;
b)
vytknout cíl, aby se emise skleníkových plynů v EU snížily o nejméně 30 % do roku 2020 a o 80 % do roku 2050 oproti jejich úrovni z roku 1990, což odpovídá uvedenému dvoustupňovému limitu;
c)
dát nejvyšší prioritu úsporám energie, neboť právě tato opatření se mohou stát jedním z nejrozhodnějších příspěvků k udržitelnosti; dosáhnout do roku 2020 alespoň dvacetiprocentních úspor primární energie, aby se EU do té doby stala ekonomikou s nejvyšší energetickou účinností; předložit do června 2007 ambiciózní národní akční plány energetické účinnosti a okamžitě tyto plány realizovat; požádat Komisi, aby tyto plány doplnila o další konkrétní a závazná opatření, aby EU dokázala cíl dvacetiprocentních úspor splnit;
d)
zaměřit se ve své strategii v oblasti energetiky a klimatu na odvětví dopravy, které z 96 % závisí na ropě a vytváří 30 % emisí EU; stanovit absolutní cíl emisí skleníkových plynů v odvětví dopravy EU ve výši 30 % do roku 2020 v souladu s cíli Kjótského protokolu pro EU; stanovit, že ve složení jednotlivých druhů dopravy musí dojít každý rok k jednoprocentnímu odklonu od dopravních prostředků s vysokými emisemi skleníkových plynů, tj. od automobilové, kamionové a letecké dopravy, ve prospěch dopravy přijatelnější z hlediska klimatu, jako je železniční doprava a udržitelná vodní doprava; provést opatření na omezení dopravy a zvýšení energetické účinnosti jednotlivých způsobů dopravy, zejména závazným stanovením nejvyšší přípustné průměrné hodnoty emisí na 120g CO2/km u nových vozů EU do roku 2012, což je přesně to, co automobilový průmysl v roce 1998 slíbil dosáhnout formou dobrovolného závazku a co nesplnil; tento limit by mohl doplněn kvótami na obchod s emisemi mezi výrobci; poté zvyšovat účinnost každé dva roky o nejméně 10g CO2/km, zahrnout do ceny paliva také sociální a environmentální náklady a odstranit neoprávněné dotace a daňové výhody, zejména v odvětví letecké dopravy, a stanovit daň z leteckého petroleje, aby byly mezi jednotlivými způsoby dopravy vytvořeny rovné podmínky;
e)
stanovit závazné cíle v oblasti obnovitelných zdrojů energie pro jednotlivá odvětví (elektrická energie, vytápění a chlazení, doprava), aby byla dosažena kvóta 25 % obnovitelných zdrojů primární energie do roku 2020, a na úrovni Rady a Komise vypracovat plán na zvýšení podílu obnovitelných zdrojů na 50 % do roku 2040; zaujmout stanovisko, že ačkoli mohou biopaliva sehrát určitou roli v omezení naší závislosti na fosilních palivech, nesmí být vyráběna na úkor produkce potravin ani vést ke zhoršení klimatických změn, k úbytku zalesnění v celosvětovém měřítku, ke ztrátě biodiverzity a ke zhoršení situace v oblasti lidských práv;
f)
zajistit v odvětví energetiky skutečně rovné podmínky, aby mohly na trh vstupovat nové subjekty a aby se usnadnilo zavádění nových technologií a podpořila decentralizovaná výroba energie; zajistit, aby ve všech členských státech došlo k plnému oddělení vlastnictví podniků pro výrobu a distribuci energie, posílily se pravomoci národních regulačních orgánů a byl zřízen regulační orgán na úrovni EU, který by se soustředil výhradně na řešení přeshraničních otázek;
g)
uznat, že jaderná energie nemůže vyřešit problém globálního klimatu, má závažné nevýhody (např. rozsáhlé havárie, zpracování odpadu, riziko šíření jaderných zbraní a terorismu, důsledky pro lidské zdraví a životní prostředí) a má mezi občany EU jen velmi chabou podporu; přijmout legislativní opatření, která zajistí, aby toto odvětví internalizovalo všechny své externí náklady a zohlednilo zejména veškeré negativní aspekty výroby energie;
Hospodářský rozvoj, zaměstnanost, sociální začlenění a inovace
4.
připomíná, že hospodářský růst není cílem sám o sobě a že údaje o HDP/HND nemohou být považovány za vhodné měřítko blahobytu; připomíná, že růst by měl být nástrojem zlepšování kvality života naší generace i budoucích generací; požaduje proto, aby se stanovila vhodná kritéria, a přeje si, aby Rada, členské státy a Komise při hodnocení svých politických opatření a národních plánů používaly rovněž ukazatele, jako jsou emise CO2, energetická účinnost ekonomiky, míra rizika chudoby a ztráta biodiverzity;
5.
je přesvědčen, že ve světě, v němž jsou zdroje omezené a ekosystém křehký, by se měla Evropská unie snažit stát se ekonomickou oblastí s nejvyšší energetickou účinností a nejefektivnějším využíváním zdrojů na světě; připomíná závěry Sternovy zprávy, která vyčíslila, jaké by byly v tomto ohledu náklady, pokud bychom nejednali vůbec nebo jednali příliš pozdě, a zdůrazňuje obrovský ekonomický potenciál technologií energetické účinnosti a obnovitelných zdrojů energie, pro jehož využití je Evropa v nejlepší pozici;
6.
v této souvislosti připomíná závěry studie nedávno vypracované pro Evropskou komisi (GŘ ENVI, srpen 2006), podle nichž mají ekologická odvětví pro evropskou ekonomiku významnou úlohu také z hlediska zaměstnanosti a vývozů, neboť podle odhadů dosahují tato odvětví v EU-25 celkového obratu 227 miliard EUR ročně (2,2 % HDP) a zajišťují přímou a nepřímou zaměstnanost odpovídající celkem 3,4 milionům plných pracovních úvazků;
7.
je přesvědčen, je jednotný trh se svými čtyřmi svobodami vyžaduje výrazný sociální rozměr; upozorňuje na to, že cíle vytčené Lisabonskou agendou v sociální oblasti a v oblasti zaměstnanosti jsou nedostatečné, pokud jde o boj proti chudobě a nezaměstnanosti; požaduje, aby poté, co bylo vydáno prohlášení, že boj proti vyloučení ze společnosti a chudobě je opět jedním z ústředních bodů Lisabonské strategie, následovaly také praktické kroky; žádá Komisi, aby posoudila, jaké modely povedou k zajištění slušného příjmu pro všechny jako prostředku boje proti chudobě a pro zvyšování sociálního začlenění;
8.
zdůrazňuje, že služby obecného zájmu jsou jádrem tzv. modelu udržitelného rozvoje; klade důraz na to, že služby obecného zájmu by měly být upraveny průřezovým právním nástrojem, aby si veřejné orgány zachovaly možnost tyto služby rozvíjet, financovat a organizovat, přičemž ovšem musí být plně respektována zásada subsidiarity; zdůrazňuje, že je třeba důkladně zhodnotit, jaký má současná legislativa, která je vždy určena jen pro konkrétní sektor, dopad na kvalitu poskytování služeb obecného zájmu;
9.
kritizuje skutečnost, že omezení volného pohybu pracovníků, která i nadále kladou členské státy, jsou v rozporu s lisabonským cílem mobility pracovníků a vytvářejí stav, kdy v Evropské unii nejsou všem občanům zaručena stejná práva; vítá návrh směrnice o zlepšení přenositelnosti nároků na penzijní připojištění, který předložila Komise a který je jednoznačně krokem vedoucím k podpoře mobility pracovníků; ostře kritizuje Radu za to, že zamýšlí vyjmout z rozsahu působnosti této směrnice její ústřední prvek, kterým je právě přenositelnost nároků, a vyzývá Evropskou radu, aby na svém jarním zasedání vytkla jednoznačná vodítka, jak se dostat z této slepé uličky;
10.
zdůrazňuje, že je třeba sledovat proces provádění směrnice o službách a rychle a vyčerpávajícím způsobem posoudit dopad směrnice na pracovní normy a normy v oblasti životního prostředí a ochrany spotřebitelů ve všech členských státech, a případně navrhnout dodatečná harmonizační opatření v oblasti poskytování služeb na vnitřním trhu, pokud pro ně budou dostatečné důvody;
11.
naléhá na to, aby se v Lisabonské strategii a v „hlavních směrech hospodářských politik“ a „hlavních směrech zaměstnanosti“ bral větší ohled na otázku rovnosti pohlaví; vyzývá Radu, Komisi a členské státy, aby důrazněji prosazovaly právní předpisy EU, které mají za cíl zmenšit rozdíly v platech mezi muži a ženami, a aby odstraňovaly segregaci podle pohlaví na trhu práce;
12.
domnívá se, že imigrace je nezbytná, avšak zdůrazňuje, že programy legálního přistěhovalectví musí být vypracovány tak, aby zajistily úspěšnou hospodářskou, sociální a právní integraci přistěhovalců; požaduje, aby se zasáhlo proti „odlivu mozků“ v Evropě; zdůrazňuje, že pokud se imigrační politika zaměří na přilákání vysoce kvalifikovaných pracovníků, hrozí riziko, že v zemích, odkud pracovníci přicházejí, dojde k „odlivu mozků“, kterému je nutno vhodnými opatřeními zabránit;
13.
je přesvědčen o tom, že pokud nebude na úrovni členských států a na evropské úrovni vytvořen vhodný makroekonomický rámec, nebude možné řešit hospodářské potíže a otázku nezaměstnanosti ani čelit demografickým a environmentálním problémům; zdůrazňuje, že klíčovou úlohu hraje daňová politika, neboť umožňuje financovat hospodářskou a sociální infrastrukturu včetně veřejných služeb; vyzývá proto Evropskou radu, aby na svém jarním zasedání předložila návrhy s cílem:
a)
přesunout daňové břemeno ze zaměstnaneckých příjmů na činnosti poškozující životní prostředí a na využívání zdrojů, aby vznikly správné pobídky a aby byl řádný zaměstnanecký poměr učiněn atraktivnějším;
b)
stanovit ve střednědobém horizontu minimální daň z příjmu právnických osob, aby nedocházelo k daňové konkurenci mezi členskými státy a k daňovým únikům velkých společností, které se často vyhýbají placení svého spravedlivého podílu a mají sklony k vytváření a využívání antagonismů mezi jednotlivými zeměmi (ekologické daně například v dopravě musí být v dohledné době harmonizovány na úrovni EU);
c)
zavést strategickou inovační politiku, která do všech politických oblastí začlení otázky energetické účinnosti, úspor energie a využívání obnovitelných zdrojů energie a materiálů, a za tím účelem mimo jiné zvýší rozpočet na výzkum v oblasti obnovitelných zdrojů energie, zejména v rámci průběžného hodnocení 7. rámcového programu, a soustředí veřejné dotace na ty aktivity a technologie, které jsou hodnoceny jako zvláště pozitivní z hlediska životního prostředí; žádá, aby se zadávání veřejných zakázek stalo jedním z hlavních nástrojů podpory energetické účinnosti budov, výrobků i služeb;
Mezinárodní obchod a postup ve WTO
14.
je toho názoru, že ústředním bodem jakékoli strategie EU pro přístup na trh a vnější konkurenceschopnost musí být spravedlivá pravidla multilaterálního obchodu a hospodářské soutěže, která budou založena na podpoře hlavních pracovních norem Mezinárodní organizace práce, budou respektovat mezinárodní dohody v oblasti životního prostředí všude na světě a budou v souladu s cíli rozvojové politiky OSN; vyzývá Komisi, aby přijala vhodná obchodní opatření – včetně úpravy daně na hranici – proti průmyslovým a rychle se rozvíjejícím zemím, které nehodlají přijmout svůj spravedlivý podíl v boji proti globálním klimatickým změnám;
15.
je znepokojen současným krizovým stavem systému multilaterálního obchodu; vyzývá Komisi, aby vypracovala návrhy na reformu WTO, která by zvýšila legitimitu a posílila demokratickou kontrolu systému multilaterálního obchodu; vyzývá Komisi a Radu, aby tím, že uzavírají bilaterální a regionální dohody o volném obchodu, nepodrývaly multilaterální přístup;
16.
je znepokojen tím, že strategie konkurenceschopnosti stanovená v Lisabonu, která je vnitřní záležitostí EU, je de facto podřízena cílům vnější konkurenceschopnosti EU stanoveným ve sdělení Komise „Globální Evropa: konkurenceschopnost na světovém trhu“; varuje, aby se politika konkurenceschopnosti EU neřídila tím, co potřebují nadnárodní společnosti se sídlem v EU s ohledem na své obchodní transakce ve světovém měřítku, a to na úkor sociálních zájmů evropských zaměstnanců a malých a středních podniků (MSP), kvůli nimž je třeba k světové hospodářské soutěži přistupovat obezřetně; varuje před plánovanou mezinárodní spoluprací v oblasti regulace, která poskytne nadnárodním společnostem a třetím zemím do určité míry právo zasahovat do právních předpisů EU týkajících se mimocelních překážek obchodu, které podle definice WTO rovněž zahrnují významnou část sociálních práv, práv v oblasti životního prostředí a spotřebitelských práv a ovlivňují budoucí legislativní činnost;
Řízení Lisabonské strategie a zlepšování právních předpisů
17.
vyzývá k tomu, aby byla v zájmu zvýšení transparentnosti a pro lepší pochopení lisabonské strategie vypracována jednotná struktura národních reformních programů a aby byly stanoveny jednotné ukazatele, které umožní monitorovat environmentální a sociální dopady politik (např. dopady na klima a na zdraví občanů a sociální soudržnost); je přesvědčen o tom, že hodnocení národních reformních programů by se měly plně účastnit národní parlamenty a že Evropský parlament by se měl podílet na hodnocení, které provádí Komise, a na stanovení jeho metodologie;
18.
v této souvislosti připomíná, že proces „zlepšování právních předpisů“ nesmí snížit ochranu spotřebitelů ani se nesmí jednoduše zaměňovat s „omezením regulace“, nýbrž znamená zvyšování efektivity a účinnosti připravovaných právních předpisů a řádné hodnocení dopadů jednotlivých politik v minulosti;
19.
pověřuje svého předsedu, aby předal toto usnesení Radě a Komisi.
