KONEČNÉ ZNĚNÍ
A6-0202/2005
21. 6. 2005
ZPRÁVA
týkající se uplatňování článků 4 a 5 směrnice 89/552/EHS „Televize bez hranic“ pozměněné směrnicí 97/36/ES v období let 2001 – 2002.
(2004/2236(INI))
Komise pro kulturu a vzdělávání
Zpravodaj:
Henri Weber
PE 357.689v02-00
OBSAH
NÁVRH USNESENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU............................................................3
VYSVĚTLUJÍCÍ PROHLÁŠENÍ..............................................................................................11
POSTUP...................................................................................................................................16
NÁVRH USNESENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU
týkající se uplatňování článků 4 a 5 směrnice 89/552/EHS „Televize bez hranic“ pozměněné směrnicí 97/36/ES na období let 2001 – 2002 ( 2004/2236(INI) )
Evropský parlament,
– s ohledem na výsledky veřejného projednávání týkajícího se uplatňování článků 4 a 5 organizovaného Komisí,
– s ohledem na směrnici 89/552/EHS Rady ze dne 3. října 1989 o koordinaci některých právních a správních předpisů členských států upravujících provozování televizního vysílání
Úř. věst. L 298, 17.10.1989, s. 23. pozměněnou směrnicí 97/36/ES Evropského parlamentu a Rady ze dne 30. června 1997
Úř. věst. L 202, 30.7.1997, s. 60. ,
– s ohledem na evropskou úmluvu o přeshraniční televizi Rady Evropy z roku 1989,
– s ohledem na sdělení Komise o budoucnosti evropské regulační politiky v audiovizi ( KOM(2003)0784 ),
– s ohledem na sdělení Komise o zásadách a hlavních směrech audiovizuální politiky Společenství v éře digitální technologie ( KOM(1999)0657 ),
– s ohledem na články 151 a 157 Smlouvy o EU, Chartu základních práv Evropské unie a Amsterdamský protokol (veřejné systémy vysílání),
– s ohledem na usnesení ze dne 4. září 2003 o „Televizi bez hranic“
Úř. věst. C 76 E, 25.3.2004, s. 453. ,
– s ohledem na usnesení ze dne 4. října 2001 o třetí zprávě Komise předložené Radě, Evropskému parlamentu a Hospodářskému a sociálnímu výboru týkající se uplatňování směrnice 89/552/EHS „Televize bez hranic“
Úř. věst. C 87 E, 11.4.2002, s. 221. ,
– s ohledem na usnesení ze dne 2. července 2002 o sdělení Komise týkající se některých právních aspektů spojených s filmovými díly a s dalšími audiovizuálními díly
Úř. věst. C 271 E, 12.11.2003, s. 176. ,
– s ohledem na své stanovisko ze dne 12. února 2004 k návrhu rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady, kterým se mění rozhodnutí 2000/821/ES Rady ze dne 20. prosince 2000 o provádění programu na podporu rozvoje, distribuce a propagace evropských audiovizuálních děl
Úř. věst. C 97 E, 22.4.2004, s. 603. ,
– s ohledem na své usnesení ze dne 26. září 2002 o akčním plánu Evropské unie na úspěšné zavádění digitální televize v Evropě
Úř. věst. C 273 E, 14.11.2003, s. 311. ,
– s ohledem na článek 45 jednacího řádu,
– s ohledem na zprávu Výboru pro kulturu a vzdělávání ( A6-0202/2005 ),
A. vzhledem k tomu, že Lisabonská strategie hodlá posílit schopnost inovace evropského průmyslu a učinit z EU nejkonkurenčnější a nejdynamičtější ekonomiku založenou na znalostech ana světě,
B. vzhledem k tomu, že audiovizuální sektor jse vyznačuje jednak technologickými inovacemi a také sociálním, hospodářským a kulturním dopadem,
C. vzhledem k tomu, že ochrana specifické povahy kulturního bohatství, včetně audiovizuálního, v rámci Světové obchodní organizace (WTO), je pro Unii prioritní záležitostí; lituje, že Komise nesledovala tuto linii a nenavrhla zahrnout audiovizuální sektor do oblasti působnosti směrnice o službách na vnitřním trhu,
D. vzhledem k tomu, že šíření evropských děl a děl nezávislých producentů je nezbytné pro prosazování kulturní rozmanitosti, svobody vyjadřování a plurality,
E. vzhledem k tomu, že směrnice 89/552/EHS, jež vznikla v kontextu jednotného trhu musí ještě více brát v úvahu snahy o vytvoření právního prostoru Společenství, občanství a politické Unie,
F. dále vzhledem k její zastaralosti v porovnání s rychlým vývojem nových technologií, který brzy vyústí v neomezenou nabídku v rámci evropské audiovizuální tvorby a vzhledem k nutnosti přizpůsobit pravidla směrnice 89/552/EHS technologickému vývoji,
G. vzhledem k tomu, že její uplatňování závisí na jednotlivých členských státech a jejich příslušných vnitrostátních orgánech, ale že Komise má zásadní úlohu při hodnocení a dohledu, na níž by se měl podílet Evropský parlament, národní parlamenty, vnitrostátní regulační orgány a veřejné mínění,
H. vzhledem k tomu, že směrnice 89/522/EHS, která tvoří pružný rámec umožňující, aby jednotlivé členské státy uplatnily vlastní předpisy a aby audiovizuální průmysl reguloval sám sebe, hraje důležitou tím, že nastoluje minimální rámec,
I. s obavami zjišťuje, že některá ustanovení směrnice (kvóty, reklama,...) nejsou v dostatečné míře uplatňovány a dodržovány, protože chybí vhodná kontrola v některých členských státech,
J. vzhledem k tomu, že většímu množství a větší rozmanitosti nabízených služeb musí odpovídat možnost přístupu pro všechny,
Uplatňování článků 4 a 5 směrnice
1. konstatuje, že sdělení Komise o budoucnosti evropské regulační politiky v audiovizuální oblasti vyzdvihuje pozitivní výsledky a že jednotlivé ukazatele až na několik výjimek svědčí o zlepšování programové nabídky evropských děl; bere na vědomí, že kvóty pro vysílání evropských děl a nezávislých producentů byly většinou dodržovány; zdůrazňuje, že Komise je toho názoru, že cíle směrnice byly splněny; nicméně vybízí členské státy, aby posílily své snahy vysílat evropské a nezávislé pořady;
2. lituje, že v referenčním období analyzovaném v šesté zprávě Komise o uplatňování článků 4 a 5 se podíl nezávislých produkcí snížil o 3,48 % za čtyři roky (strana 7 zprávy);
3. poznamenává, že velké rozdíly v metodách uplatňování a výkladu ustanovení směrnice 89/552/EHS zkreslují situaci , jak prokázaly výsledky nezávislých auditů; doporučuje Komisi, aby vypracovala a předala členským státům jednotné schéma umožňující dosáhnout srovnatelných výsledků; zdůrazňuje nutnost analýzy výsledků v nových členských státech; navrhuje, aby toto jednotné schéma obsahovalo také údaje o pomoci poskytované invalidním osobám;
4. zdůrazňuje, že koherentnějším ukazatelem pro posouzení souladu s článkem 5 by bylo stanovení kvóty 10 % pro každou hodnotu (a nikoli pro přijatelnou hodinu), tím by byly odstraněny nesrovnalosti zjištěné mezi jednotlivými členskými státy ohledně toho, co tvoří přijatelné hodiny;
5. lituje, že některé členské státy ještě stále neposkytly veškeré informace, zvláště o satelitních a/nebo kabelových televizních kanálech, které jsou ve zprávách jednotlivých zemí často opomíjeny; se domnívá, že Komise by měla dbát na to, aby členské státy dostály svým povinnostem a aby se její úloha neomezovala jen na zdůrazňování toho, že povinnost úředního ohlášení se týká všech televizních programů spadajících do pravomoci určitého členského státu; žádá Komisi a příslušné vnitrostátní orgány, aby uložily jasné sankce za stálé porušování povinnosti podřídit se závazným ustanovením nebo povinnosti předávat informací;
6. lituje, že v některých členských státech je uplatňování kvót vyčísleno podle vysílacích subjektů a nikoli podle televizních kanálů, což je porušením zásad směrnice, přičemž toto porušení je obzvláště závažné v členských státech s velkým počtem vysílacích subjektů;
7. žádá, aby volnost ponechaná členským státům při uplatňování článku 4 byla kompenzována alespoň poskytováním veřejně přístupných, přesných a transparentních ukazatelů;
8. domnívá se, že rozdílům ve výkladech pojmů „evropské dílo“ a „nezávislý producent“, které existují mezi jednotlivými členskými státy, by mohlo být zamezeno, kdyby Komise v rámci přezkoumáni směrnice zavedla přesnější definici pojmů „nezávislý producent“, „evropské dílo“ a „specializované televizní kanály“; kromě toho se domnívá, že by to přispělo k větší právní jistotě při uplatňování směrnice;
9. připomíná, že kvóty pro evropská díla jsou většinou plněny vysíláním děl vzniklých v jednotlivých státech a hájí dobrovolné iniciativy zvyšování kvót týkajících se evropských děl pocházejících z jiného státu;
10. zdůrazňuje, jak je důležité podporovat program MEDIA, který byl vytvořen a pokračuje s cílem nadále podporovat nezávislé producenty a malé a střední podniky;
11. zdůrazňuje význam posílení tohoto programu jakožto základního nástroje evropské audiovizuální politiky pro odborné vzdělávání a podporu distribuce, šíření a oběhu filmových děl; vybízí členské státy k otevření jejich vzdělávacích systémů za účelem poznávání evropského filmového dědictví, jazyků, kultur, zálib, dějin a zkušeností národů Unie;
12. připomíná důležitost evropských koprodukcí a společných marketingových strategií pro oběh evropských děl; poznamenává, že náš audiovizuální prostor je z důvodu neexistence integrovaného a globalizovaného evropského filmového průmyslu lépe využíván americkými producenty než samotnými Evropany, kteří jsou přitom nejproduktivnější v oblasti dokumentárních filmů a fikce; domnívá se, že nerovnoměrnost oběhu audiovizuálních děl představuje nebezpečí pro kulturní různorodost;
13. se domnívá, že k tomu, aby evropský audiovizuální průmysl mohl konkurovat audiovizuálnímu průmyslu Spojených států, musí být evropské snahy mnohem více zaměřeny na podporu prodeje;
14. upozorňuje Komisi na skutečnost, že před ofenzívou produkčních skupin na evropských trzích je nutné podporovat evropskou jedinečnost obsahů a rozvíjet ji provázáním s finančními prostředky;
15. připomíná důležitost přístupu co největšího počtu evropských občanů v co největším možném počtu jazyků k televizním kanálům s panevropským dosahem jako jsou ARTE a EURONEWS nebo podobné iniciativy; vyzývá Komisi a členské státy, aby podporovaly informovanost o evropských kulturních akcích a o jejich vysílání mimo jiné ve formátech přístupných osobám se zdravotním postižením (tj. se zvukovým komentářem, titulky a se znakovou řečí);
16. zdůrazňuje, že prioritou je zavedení metod kvalitativní analýzy kulturních obsahů evropské audiovizuální produkce a připomíná důležitost rámcového programu RDT (Sítě pro rozvoj technologií);
Přezkoumání směrnice
17. zdůrazňuje, že audiovizuální sektor přispívá k technologické inovaci, k ekonomickému růstu a k vytváření pracovních míst; domnívá se, že je také důležitým nástrojem pro fungování jednotného trhu; domnívá se, že má také zásadní význam pro fungování demokracie, bude-li ovšem převládat rozmanitost přínosů, názorů, pluralita a kulturní různorodost; je toho názoru, že pro zachování těchto demokratických hodnot občanů, jakož i svobody vyjadřování a mínění, je nezbytné právními předpisy chránit právo na integritu osobnosti a dobré jméno;
18. prohlašuje, že evropský audiovizuální model se musí zakládat na rovnováze mezi silnou a nezávislou veřejnou službou a dynamickým obchodním sektorem, jež jsou oba faktory přímo i nepřímo přispívající k tvorbě pracovních míst; je toho názoru, že trvanlivost tohoto modelu je nezbytná pro životaschopnost a kvalitu tvorby a vyžaduje zavedení legislativního rámce zajišťujícího dodržování práv Evropanů;
19. zdůrazňuje, že přístup veřejnosti ke kvalitnímu a různorodému obsahu se v tomto kontextu technologických změn a výrazné koncentrace a ve stále konkurenčnějším a globalizovanějším prostředí stává ještě zásadnějším; je toho názoru, že veřejné rozhlasové vysílací služby jsou nezbytné pro demokratické vytváření veřejného mínění a pro umožnění existence a poznávání kulturní rozmanitosti a že musí mít stejné možnosti přednostního přístupu na trh, včetně nových služeb;
20. se domnívá, že je nutné revidovat směrnici 89/552/EHS, aby bylo možné čelit strukturálním změnám; je toho názoru, že toto přezkoumání nesmí zpochybnit základní principy stávající směrnice, jako volný oběh evropských pořadů, volný přístup k výjimečným událostem, propagování evropských děl a současných nezávislých produkcí, ochrana mladistých a veřejného pořádku, ochrana spotřebitelů, právo na odpověď, ale musí je přizpůsobit novým výzvám a zohlednit přitom požadavky na kvalitu a ekonomickou životaschopnost tohoto sektoru;
21. doporučuje zavedení ochranné doložky, aby bylo výslovně stanoveno zachování pravomocí členských států v oblasti kultury a sdělovacích prostředků;
22. se domnívá že přezkoumání směrnice 89/552/EHS musí zajistit rozvoj nových technologií a nových služeb, aby byl zaručen růst evropské ekonomiky v souladu s Lisabonskou strategií;
23. bere na vědomí, že Komise vede již několik let veřejnou rozpravu týkající se nové směrnice, kterou hodlá předložit koncem roku 2005; je informován o tom, že britské předsednictví hodlá v Liverpoolu uspořádat konferenci o přezkoumání směrnice; požaduje, aby Evropský parlament byl plně zapojen do všech fází této práce;
24. se obává, že v rámci tak důležitého tématu budou při rozpravách a projednávání upřednostňovány ekonomické ohledy a mezivládní transakce; je si vědom skutečnosti, že samotný trh problémy nevyřeší a že instituce musí reagovat na obavy Evropanů pokud jde o kulturní obsah televizního vysílání;
25. vyzývá Komisi, aby dbala na to, aby nezávislí producenti byli schopni zachovat si práva spojená s jejich produkcemi a aby jim byla zaručena snadnější ochrana duševních práv tak, aby měli větší možnost využívat soukromé investice;
26. je znepokojen tlaky, které jsou činěny ve snaze zmírnit nařízení týkající se tohoto sektoru a připomíná, že směrnice stanoví minimální normy, které nezabránily zhoršování kvality programů;
27. připomíná úlohu reklamy při financování některých plnoformátových televizí a její dopad na programové schéma; zdůrazňuje nicméně, že uplatňování článků týkajících se vysílacího času věnovaného reklamě i nadále vykazuje v některých zemích tak vážné nedostatky, že je obtížné zajistit přesné oddělení reklamy od sdělení s informačním obsahem, což vede k poškozování kulturní integrity děl;
28. zdůrazňuje nezbytnost jasně stanovit obsah reklamy a nařízení spojená s reklamou, zvláště pak s reklamou na alkohol, jež má obzvláště neblahý dopad na děti a zranitelné osoby; připomíná, že ochrana mladistvých musí i nadále zůstat přednostním cílem audiovizuální politiky a základním principem, jejž je zapotřebí rozšířit na všechny audiovizuální služby poskytované veřejnosti;
29. zdůrazňuje, že přezkoumání směrnice musí umožnit stvrzení právních povinností a pevné politické vůle pokud jde o jasné oddělení publicistického a uměleckého obsahu na straně jedné od obchodní propagace na straně druhé;
30. žádá, aby nová směrnice nastolila pro členské státy a pro jejich příslušné orgány účinnější mechanismy pro dodržování a kontrolu právních předpisů, jakož i uplatňování sankcí stanovených zvláště pro oblast kvót a reklamy;
31. konstatuje, že digitalizace a interaktivnost představují velkou příležitost pro průmysl a pro spotřebitele, že však širší výběr neznamená nutně vyšší kvalitu ani větší množství evropských děl; upozorňuje na riziko dvojí rychlosti rozvoje audiovizuálního sektoru;
32. zdůrazňuje, že se objevily nové formy televize jako například televize přes sítě ADSL, televize přenášená přes internet a přes mobilní telefony; je toho názoru, že aby bylo možné zamezit jakémukoli narušení rovnováhy konkurence mezi v současnosti dostupnými formami televize, musí být při příležitosti přezkoumání směrnice 89/552/EHS vyjasněno její uplatňování na tyto nové formy televize;
33. prohlašuje, že rozšíření oblasti působnosti směrnice 89/552/EHS nesmí zabránit v posilování evropského modelu, založeného na volném oběhu, kvalitě, veřejných službách, obecném zájmu a respektování evropských hodnot;
34. zdůrazňuje nezbytnost evropské legislativy co možná nejvíce nezávislé na audiovizuálních technologiích; požaduje, aby tato legislativa jasně stanovila, že poskytovatelé veřejných služeb mohou používat veškeré nové technologie a veškeré formy médií, jako je internet a služby WAP, aniž by tím byla narušena pravidla vnitřního trhu;
35. vítá, s ohledem na nový technologický rozvoj jako je pokrok v konvergenci a digitalizaci, návrh ohlášený Komisí v souvislosti s přezkoumáním směrnice na rozšíření oblasti její působnosti na všechny služby na základě modelovaného legislativního přístupu;
36. je toho názoru, že pro zajištění kulturní rozmanitosti je zapotřebí pro nové služby zavést opatření na podporu evropských děl, jako je například video na vyžádání;
37. zdůrazňuje, s ohledem na digitální technologii, naléhavou nutnost změny přístupu, jež byl doposud v legislativě Společenství založen na rozlišení obsahu a „infrastruktury“;
38. zdůrazňuje na jedné straně nutnost posílené kontroly kanálů mimo Společenství, spadající do působnosti členského státu podle článku 2 směrnice 89/552/EHS, které šíří programy vybízející k rasové a církevní nenávisti, a na straně druhé zlepšení koordinace členských států v této oblasti;
39. požaduje, aby byla věnována zvláštní pozornost přístupu osob se sluchovými a zrakovými poruchami k programům; navrhuje, aby členské státy každý rok předložily Komisi údaje o procentu pořadů, které nabízejí pomocné služby postiženým osobám (tj. titulky, zvukový komentář a znakovou řeč) na veřejnoprávních a soukromých televizních kanálech, a aby rozvíjely národní akční plány ke zvýšení dostupnosti těchto služeb a jejich pohodlnějšího používání na televizních přijímačích;
40. zdůrazňuje význam pracovní skupiny sdružující národní regulační orgány a žádá, aby byl do této skupiny zahrnut Evropský parlament jakožto pozorovatel;
41. navrhuje uspořádat evropský rok audiovizuálního sektoru a hromadných sdělovacích prostředků, se zapojením institucí, politických stran, občanské společnosti a audiovizuálního sektoru s cílem vypracovat „evropský pakt pro inovaci“ zaručující rovnováhu mezi konkurenceschopností, kvalitou, kulturou a pluralitou;
Pluralita a koncentrace
42. je velmi znepokojen sklonem sdělovacích prostředků v Evropě k horizontální a vertikální koncentraci, což představuje hrozbu pro demokracii a riziko pro kulturní rozmanitost a mohlo by posílit tendence k extrémní komercializaci audiovizuálního sektoru, jakož i k hegemonii některých národních produkcí v porovnání s produkcemi zemí s ménsím jazykovým prostorem a s menší tvorbou programů; vyzývá Komisi, aby brala v úvahu předcházející studie týkající se koncentrace sdělovacích prostředků a jejich vlastnictví, zejména s ohledem na nedávné rozšíření Unie;
43. zdůrazňuje, že ve snaze zaručit pluralitu názorů a rozmanitost v distribuci programů, je zapotřebí při vypracovávání předpisů Společenství nebo předpisů národních týkajících se přechodu na digitální vysílání dbát na to, aby se většina služeb nové digitální distribuce nedostala pod rozhodující vliv velkých nadnárodních mediálních skupin disponujících značným kapitálem, a zvláště takových skupin, jejichž zájmy jsou mimo Evropskou unii;
44. zdůrazňuje, že konkurence a právo na konkurenci nejsou dostačující pro zajištění plurality sdělovacích prostředků; domnívá se, že pluralita je založena na respektování a prosazování rozmanitosti názorů ve všech sdělovacích prostředcích prostřednictvím uznání publicistické nezávislosti, a to jak ve veřejném sektoru, tak v sektoru obchodním, a autority a nezávislosti regulačních orgánů;
45. je znepokojen koncentrací reklamy v některých členských státech;
46. zdůrazňuje, že rozdělení evropských audiovizuálních trhů na národní trhy nesnižuje rizika koncentrace médií na evropské úrovni a že porušování svobody vyjadřování a zachování plurality a rozmanitosti způsobené koncentrací sdělovacích prostředků v členském státě představuje také rizikový faktor pro institucionální a demokratický řádu Společenství;
47. vyzývá staré a nové členské státy, zažívající velký vzestup tohoto sektoru, aby přezkoumaly a v případě nutnosti posílily vnitrostátní pravidla a opatření na zamezení koncentrace v oblasti vlastnictví médií a dodržovaly nezávislosti regulačních orgánů; domnívá se, že musí být posílena úloha Komise v oblasti dohledu, výměny informací a porovnávání jednotlivých legislativ; připomíná Komisi svůj požadavek na vypracování Zelené knihy o stupni koncentrace sdělovacích prostředků v Evropě, jež by umožnila zahájit rozsáhlou debatu na toto téma a své přání, aby byla v souvislosti se směrnicí 89/553/EHS zahrnuta dohoda o diverzifikaci vlastnictví a kontrole komunikačních sdělovacích prostředků;
48. zdůrazňuje, že kulturní rozmanitost, svoboda a pluralita sdělovacích prostředků zůstávají nejdůležitějšími složkami evropského audiovizuálního modelu, tyto tři hodnoty jsou nezbytnými podmínkami pro kulturní výměnu a pro demokracii; domnívá se, že z tohoto důvodu by revidovaná směrnice 89/552/EHS měla zahrnovat ustanovení, která zaručí a ochrání svobodu vyjadřování a pluralitu sdělovacích prostředků;
°
° °
49. pověřuje svého předsedu, aby toto usnesení předal Radě a Komisi.
VYSVĚTLUJÍCÍ PROHLÁŠENÍ
1. La Communication de la Commission relative à l’application des articles 4 et 5 de la directive "Télévision sans frontières"
L'article 4, paragraphe 3, de la Directive TSF prévoit que l'application de ses articles 4 et 5 fait l'objet d'un rapport spécifique. Ces deux articles, relatifs à la promotion de la distribution et de la production de programmes télévisés, préconisent que les organismes de radiodiffusion télévisuelle réservent, chaque fois que cela est possible, une proportion majoritaire de leur temps de diffusion à des œuvres européennes, et 10% de leur temps d'antenne - ou 10% de leur budget de programmation - à des œuvres européennes réalisées par des producteurs indépendants des organes de radiodiffusion. La Commission veille à l’application des articles 4 et 5 et aide les Etats membres à assumer leurs responsabilités en matière de suivi.
La Commission exprime, dans ce sixième rapport, son avis sur les relevés statistiques présentés par les 15 sur la période de référence 2001-2002; les dix nouveaux Etats seront pris en considération dans le prochain rapport d’application.
Concernant l'application de l'article 4, la Commission relève des résultats plutôt positifs. Les indicateurs, à quelques exceptions près, font apparaître une hausse accrue de la programmation d'oeuvres européennes par rapport à la période précédente. Elle considère que les objectifs de la directive sont atteints.
Pour l’article 5, si on constate, pour la première fois, un recul, les chiffres moyens en matière de diffusion des œuvres européennes émanant de producteurs indépendants répondent néanmoins à des niveaux supérieurs à la proportion minimale de 10%.
La Commission se déclare satisfaite des résultats, mais une étude approfondie montre une réalité plus contrastée :
● Si les objectifs des articles 4 et 5 ont été atteints, il faut noter que des différences importantes dans les méthodes d’application et d’interprétation des dispositions ne permettent pas de refléter fidèlement la situation. Le rapporteur suggère que soit établie et transmise aux Etats membres une grille plus uniformisée permettant d'obtenir des résultats plus homogènes.
● La liberté laissée aux EM d'appliquer l'Art. 4 ( where practicable and by approriate means ) devrait au moins être compensée par une communication satisfaisante sur des indicateurs publics précis, transparents et objectifs.
● Certains Etats membres n’ont toujours pas fourni l'ensemble des informations notamment en ce qui concerne les chaînes de télévision par satellite et/ou par câble, souvent omises dans les rapports nationaux.
● Le rapporteur souligne également la nécessité d'une meilleure démarche de suivi des rapports et de leur utilisation dans le cadre d'une évaluation intégrée de la Directive.
● Une observation attentive des quotas montre qu'ils sont majoritairement remplis par des oeuvres nationales. Point positif au regard de la directive, mais insuffisant quant à la création d'un espace audiovisuel européen qui reste encore à construire.
● A cet égard, il serait également intéressant que soient précisées quelques notions, notamment, la notion de "producteur indépendant", ainsi que la notion d'"oeuvre européenne".
● La circulation et la diffusion d'oeuvres européennes impliquent le développement des co-productions européennes et des stratégies de marketing communes. Si l'espace audiovisuel européen existe bien pour le marché américain, il n'existe pas pour les Européens eux-mêmes, qui pourtant restent les plus productifs en terme d'oeuvres documentaires et de fiction. Cela vient moins de l'existence de barrières linguistiques et culturelles que du fait que notre industrie européenne n'est ni intégrée, ni globalisée.
● Le rapporteur note par ailleurs l'urgence d'obtenir des informations sur l'état de l'application de la Directive dans les nouveaux pays de l'Union.
2. Les articles 4 et 5 s'inscrivent dans un contexte plus global
Economiquement, les années 80 se sont caractérisées par la fin des monopoles publics sur la radiodiffusion et par la montée en puissance des télévisions privées.
Politiquement et juridiquement, le Conseil de l'Europe souligne l'importance socio-culturelle (éducation, accès à la culture, libre formation des opinions, démocratie, promotion du droit et de l'égalité) de la télévision dans sa Convention sur la Télévision transfrontalière de 1989. Parallèlement, la Cour de Justice reconnaît progressivement des compétences européennes au sujet de la télévision transfrontalière, considérée comme un "service" économique.
La directive TVSF naît dans le contexte de la construction du Marché Unique, favorisant la liberté d'établissement et la promotion de la diversité culturelle sur la base de dispositions communes, de mesures de protection de la dignité humaine, des consommateurs, des mineurs et du droit de réponse.
Dans les années 90 émerge la télévision payante et se développent les nouvelles technologies (transmission par câble et par satellite, convergence technologique, TV digitale).
Politiquement, la Communauté développe un espace de droit, de citoyenneté et une Union politique. Le Protocole d'Amsterdam vient redire l'importance du service de radiotélévision en tant que réponse aux besoins sociaux, démocratiques et culturels.
Depuis lors, la Charte des Droits Fondamentaux et le projet de Constitution pour l'Europe souligne l'importance du rôle joué par l'audiovisuel public et privé, sans donner de nouvelles compétences à l'Union.
Pour faire face aux mutations en cours, le PE insiste en 2001, puis 2003 sur la nécessité d'une révision de la Directive. La Commission mène depuis de nombreux mois un dialogue et une consultation publique pour l'élaboration d'une nouvelle directive. Elle entend présenter une proposition de révision fin 2005.
Aujourd'hui:
Il s'agit de concilier deux dimensions qui peuvent sembler conflictuelles : renforcer la compétitivité européenne dans un marché audiovisuel globalisé et préserver la qualité et l'accès aux programmes.
Le modèle audiovisuel européen est fondé sur l'équilibre fécond entre deux piliers : un service public fort et indépendant dans la majeure partie des pays et un secteur commercial dynamique. Ces deux secteurs sont hautement générateurs, d'emplois directs et indirects. Ce modèle reste la condition indispensable à la vitalité et la qualité de la création ainsi qu'à une meilleure circulation des oeuvres européennes, mais nécessite un encadrement.
Le rapporteur est convaincu que l'on ne peut faire l'économie d'une réflexion générale sur la révision de la directive si l'on veut donner des pistes sérieuses sur les articles 4 et 5, notamment sur la création et la circulation des oeuvres européennes.
Le PE doit jouer un rôle central dans ce domaine. Le risque est en effet très grand que sur un sujet aussi important pour les citoyens, le débat et les consultations ne soient dominés par les industries de la télévision et que les décisions finales privilégient les considérations économiques et les transactions intergouvernementales.
Le Parlement représente la voix de la société civile et des citoyens, des associations de parents et de consommateurs. Démocratie et transparence doivent être au coeur de nos choix.
Des questions légitimes se posent, qui doivent être débattues ouvertement. Les réponses ne peuvent pas venir seulement des experts, mais aussi des représentants politiques et des consommateurs d'images que nous sommes tous.
Une audition de la Commission Culture et Education sera consacrée, le 13 septembre prochain à la Directive et à l'ensemble de ces questions, une semaine avant la Conférence de Liverpool organisée par la Présidence britannique.
Ce rendez-vous doit être un forum stratégique sur la télévision européenne. Nous devons mettre dans les mains du Conseil européen une contribution complète. Un signal politique fort d'attention, de proposition, d'ambition pour une télévision de qualité, garante de pluralisme et de démocratie.
3. La révision de la directive TVSF
Le rapporteur considère que les travaux effectués par le Parlement lors des précédentes législatures, et notamment les rapports d'initiative de Madame Hieronymi et de Monsieur Perry sont particulièrement intéressants.
- Ils mentionnaient, entre autres, les points suivants qui gardent actualité et pertinence : Une révision de la directive est nécessaire, de façon à prendre en compte les évolutions technologiques et les mutations structurelles du marché de l’audiovisuel. Cette révision de la directive, ou le "paquet cadre" sur les contenus, doivent se fonder sur les principes essentiels de la directive actuelle (libre circulation des émissions télévisées européennes, libre accès aux événements exceptionnels, promotion des œuvres européennes et des productions indépendantes récentes, protection des mineurs et de l'ordre public, protection des consommateurs grâce à l'identification et à la transparence de la publicité, droit de réponse).
- A l'ère numérique, la réglementation du secteur audiovisuel doit tenir compte des synergies et interactions entre la télévision traditionnelle et les nouveaux systèmes de transmission de l'image et du son.
- En ce qui concerne la publicité, on relevait déjà que l’application des articles de la directive relatifs au contrôle de la publicité présentait de graves carences dans certains pays européens.
- Une attention particulière doit être portée à l'accès aux programmes des personnes handicapées.
- Le rôle du programme Media (Plus) dans le soutien à la production d'œuvres européennes devrait être accentué.
4. Ligne de réflexion du rapporteur:
● Une forte pression s'exerce en faveur d'un allègement de la réglementation en matière d'audiovisuel sous la pression conjuguée des industries, de la publicité et de quelques Etats membres. La directive établit des normes déjà minimales qui ne sont pas toujours parvenues à empêcher une dérive commerciale, qui se fait souvent au détriment de la qualité des programmes, dans certains EM.
● L'ouverture du champ d'application à de nouvelles formes de télévision ne doit en aucun cas mettre à mal le statu quo fragile et arraché de haute lutte sur les dispositions actuelles, même s'il faut anticiper ce que sera le paysage audiovisuel en 2010, date à laquelle cette nouvelle directive sera, au mieux, d'application.
● La nouvelle directive doit prendre en compte toutes les nouvelles formes de télévision avec un souci constant : trouver l'équilibre entre le trop peu et le trop de législation. Trop peu : il ne faut pas que sans réglementation opposable, il devienne possible de détourner la législation en vigueur sur la TV "traditionnelle". Trop: il ne faut pas empêcher le développement technologique et économique de ces formes nouvelles. Une législation à différents étages, après un classement rigoureux des nouveaux médias pourrait être dès lors envisagé. Il faut d'ailleurs, à cet égard, s'interroger sur la validité de l'approche suivie jusqu'ici dans la législation communautaire fondée sur une distinction entre contenu et "infrastructure".
● L'accès du public à un contenu de qualité devient un sujet encore plus crucial, dans un contexte de mutation technologique. Il devient donc capital que les services publics puissent être en mesure d'accomplir leur mission, reconnue par les Traités, y compris sur les nouveaux médias.
● L' "Alphabétisation" numérique: à une augmentation et une diversification de l'offre des services doit correspondre la possibilité pour tous de les utiliser. C'est un enjeu crucial, lié au thème des droits des citoyens.
● Notre réflexion doit également concerner la concentration des médias. Les deux rapports précédents appelaient la Commission à considérer la surveillance de la concentration des médias comme une de ses missions centrales dans le domaine audiovisuel. En effet, la tendance prévaut à la concentration de la propriété des médias, aussi bien "horizontalement" que "verticalement"; sans cette surveillance et en absence d'un renforcement des règles nationales anti-trust, une telle évolution ne risque-t-elle pas de porter atteinte à la diversité des médias, à la liberté d’expression et au libre accès à l’information ?
● Le rapporteur préconise que soit relancée l'idée d'une Charte des services publics audiovisuels.
● Le rapporteur suggère que soit organisée une Année européenne de la Télévision dont la finalité serait la rédaction d'un Pacte européen de l'Audiovisuel garantissant l'équilibre entre compétitivité, innovation, qualité, culture et pluralité.
POSTUP
Název
Uplatňování článků 4 a 5 směrnice 89/552/EHS „Televize bez hranic“ pozměněné směrnicí 97/36/ES v období let 2001 – 2002
Referenční údaje
2004/2236(INI)
Právní základ
článek 45
Příslušný výbor Datum oznámení na zasedání
CULT
16.12.2004
Výbor(y) požádaný(é) o stanovisko Datum oznámení na zasedání
0.0.0000
0.0.0000
Nezaujaté stanovisko Datum rozhodnutí
0.0.0000
Užší spolupráce Datum oznámení na zasedání
0.0.0000
Návrh(y) usnesení začleněný(é) do zprávy
Zpravodaj Datum jmenování
Henri Weber 22.9.2004
Předchozí zpravodaj
Projednání ve výboru
14.3.2005
24.5.2005
0.0.0000
Datum přijetí
15.6.2005
Výsledek závěrečného hlasování
pro:
proti:
zdrželi se:
28
1
0
Členové přítomní při závěrečném hlasování
María Badía i Cutchet, Guy Bono, Marie-Hélène Descamps, Věra Flasarová, Milan Gaľa, Claire Gibault, Vasco Graça Moura, Erna Hennicot-Schoepges, Ruth Hieronymi, Bernat Joan i Marí, Manolis Mavrommatis, Marianne Mikko, Ljudmila Novak, Doris Pack, Zdzisław Zbigniew Podkański, Christa Prets, Karin Resetarits, Pál Schmitt, Nikolaos Sifunakis, Hannu Takkula, Helga Trüpel, Henri Weber, Thomas Wise
Náhradníci přítomní při závěrečném hlasování
Adamos Adamou, Ignasi Guardans Cambó, Gyula Hegyi, Mary Honeyball, Catherine Trautmann, Jaroslav Zvěřina
Náhradníci (čl. 178 odst. 2) přítomní při závěrečném hlasování
Datum předložení– A6
21.6.2005
A6‑0202/2005
