KONEČNÉ ZNĚNÍ
A6-0148/2005
12. 5. 2005
ZPRÁVA
o „Posílení evropské konkurenceschopnosti: důsledky průmyslových změn pro politiku a roli malých a středních podniků (MSP)“
(2004/2154(INI))
Výbor pro průmysl, výzkum a energetiku
Zpravodajka:
Dominique Vlasto
PE 355.420v03-00
OBSAH
NÁVRH USNESENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU............................................................3
EXPOSE DES MOTIFS............................................................................................................12
STANOVISKO Výboru pro zaměstnanost a sociální věci .............................18
POSTUP...................................................................................................................................21
NÁVRH USNESENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU
o „Posílení evropské konkurenceschopnosti: důsledky průmyslových změn pro politiku a roli malých a středních podniků (MSP)“
( 2004/2154(INI) )
Evropský parlament ,
– s ohledem na sdělení Komise „Podpora strukturálních změn: průmyslová politika pro rozšířenou Evropu ( KOM(2004)0274 )“,
– s ohledem na sdělení Komise „Proaktivní konkurenční politika pro konkurenceschopnou Evropu“ ( KOM(2004)0293 ),
– s ohledem na článek II-76 (Svoboda podnikání) Smlouvy o Ústavě pro Evropu,
– s ohledem na závěry lisabonského zasedání Evropské rady konaného ve dnech 23. a 24. března 2000 a na své vlastní usnesení ze dne 15. března 2000 o „mimořádném zasedání Evropské rady, které se má konat v Lisabonu ve dnech 23. a 24. března 2000“
Úř. věst. C 377, 29.12.2000, s. 164. ,
– s ohledem na Kokovu zprávu o růstu a zaměstnanosti, předloženou Radě Evropské unie a Komisi dne 3. listopadu 2004,
– s ohledem na sdělení Komise „Společně k růstu a zaměstnanosti. Nový začátek Lisabonské strategie“ ( KOM(2005)0024 ),
– s ohledem na závěry zasedání Evropské rady, které se konalo ve dnech 22. a 23. března 2005 v Bruselu
– s ohledem na sdělení Komise „Budování naší společné budoucnosti. Politické výzvy a rozpočtové prostředky rozšířené Unie - 2007–2013“ ( KOM(2004)0101 ) a sdělení Komise „Finanční výhledy 2007–2013“ ( KOM(2004)0487 ),
– s ohledem na návrh nařízení Rady o obecných ustanoveních týkajících se Evropského fondu pro regionální rozvoj, Evropského sociálního fondu a Fondu soudržnosti ( KOM(2004)0492 ),
– s ohledem na návrh nařízení Evropského parlamentu a Rady o Evropském fondu pro regionální rozvoj ( KOM(2004)0495 ),
– s ohledem na rozhodnutí Rady ze dne 20. prosince 2000 o víceletém programu pro podnik a podnikavost, zvláště pro malé a střední podniky (MSP) (2001–2005)
Úř. věst. L 333, 29.12.2000, s. 84. ,
– s ohledem na Evropskou chartu pro malé podniky, přijatou Evropskou radou ve Feiře v červnu 2000,
– s ohledem na zprávu Komise o provádění Evropské charty pro malé podniky ( KOM(2005)0030 ),
– s ohledem na sdělení Komise o realizaci akčního plánu pro rizikový kapitál ( KOM(2003)0654 ),
– s ohledem na sdělení Komise „Evropská veřejná správa: zdokonalit tvorbu právních předpisů“ ( KOM(2002)0275 ),
– s ohledem na sdělení Komise o analýze dopadu ( KOM(2002)0276 ),
– s ohledem na své usnesení ze dne 11. července 1991 o průmyslové politice Společenství v otevřeném a konkurenčním prostředí
Úř. věst. C 240, 16.9.1991, s. 213–219. , své usnesení ze dne 29. června 1995 o sdělení Komise o politice průmyslové konkurence pro EU
Úř. věst. C 183, 17.7.1995, s. 26. a své usnesení ze dne 23. října 2003 o průmyslové politice v rozšířené Evropě
Úř. věst. C 82 E , 1.4.2004, s. 627. ,
– s ohledem na článek 45 jednacího řádu,
– s ohledem na zprávu Výboru pro průmysl, výzkum a energetiku a stanovisko Výboru pro zaměstnanost a sociální věci ( A6‑0148/2005 ),
A. zdůrazňuje význam průmyslu, který je pro EU zdrojem pracovních míst, tvorby bohatství a vytváření aktivit v odvětví služeb,
B. sdíleje přístup Komise, který vychází z nutnosti konkurenceschopnosti evropského průmyslu a snaží se podporovat průmyslové změny,
C. konstatuje, že budoucnost průmyslu je úzce svázána s růstem sektoru služeb, že služby přispívají ke zvýšení produktivity výroby a rostoucí výroba pomáhá rozvíjet poptávku po službách,
D. vítaje zahájení nové strategie růstu a zaměstnanosti pro EU; připomínaje, že EU v oblasti průmyslové politiky znepokojivým způsobem zaostala a že je třeba urychleně a efektivně jednat,
E. konstatuje, že rozšíření EU výrazně změnilo její průmyslovou strukturu a že došlo ke prohloubení mezinárodního konkurenčního tlaku,
F. zaznamenávaje územní rozměr průmyslové politiky a devastující dopad jevu, kterým je přemisťování průmyslové činnosti; zdůrazňuje význam průmyslové přeměny regionů zasažených hospodářskou restrukturalizací,
G. domnívaje se, že EU čelí ohromnému demografickému problému stárnutí populace, který bude mít jasný dopad na průmysl včetně poklesu podílu na trhu práce,
H. domnívaje se, že konkurenceschopnost závisí na lidských zdrojích; že kvantitativní a kvalitativní zlepšení zaměstnanosti se týká i průmyslu,
I. domnívaje se, že průmysl není jednolitým celkem a že odvětvový přístup umožní lepší zhodnocení faktorů konkurenceschopnosti; že je třeba brát v úvahu povahu, velikost a druh činnosti podniků, zejména pak malých podniků; dbaje ekonomického a sociálního významu malých podniků, které představují více než 95 % podniků Unie a jejich klíčové role při realizaci Lisabonského procesu,
J. zdůrazňuje, že současné skromné nástroje průmyslové politiky neumožňují přeorientování průmyslu na špičkové technologie; že je nezbytné věnovat značné finanční prostředky na výzkumu a vývoj (jak z veřejných, tak ze soukromých zdrojů),
K. domnívaje se, že je nezbytné zkvalitnit legislativní a regulační rámec pro vývoj podniků, stejně jako jejich přístup k programům Společenství při současném zabezpečení toho, že se bude brát zřetel na potřeby podniků, včetně malých, přičemž se zároveň řádně bere v úvahu potřeba zmírnit legislativní a administrativní zátěž,
L. s ohledem na potřebu aktualizované informace o situaci průmyslu EU po roce 2004.
Stanovit cíle evropské průmyslové politiky
1. vítá rozhodnutí Komise učinit z průmyslové politiky prioritu programu Evropské unie;
2. podporuje prosazování proaktivní průmyslové politiky, jejímž účelem je doprovázet a předvídat strukturální změny a vytvářet pevnou a konkurenceschopnou evropskou průmyslovou základnu;
3. oceňuje rozlišování mezi deindustrializací a strukturálními změnami a souhlasí s hodnocením Komise, podle něhož se „evropský průmysl musí vyrovnat se strukturálními změnami, které jsou celkově prospěšné a měly by být podporovány“; poznamenává však, že analýza těchto změn je neúplná a že nejsou k dispozici věrohodné údaje o delokalizaci; je tedy přesvědčen, že by Komise měla vyzvat skupinu odborníků k vypracování zprávy na toto téma pro Evropskou radu;
4. domnívá se, že zvýšení zaměstnanosti musí být jedním z hlavních cílů průmyslové politiky; považuje za nezbytné zvyšovat přitažlivost průmyslu pro mladé; vyzývá k úsilí o větší informovanost o jednotlivých profesích a o průmyslovém know-how, které by měla doprovázet evropská politika uznávání kvalifikací a celoživotního vzdělávání; sociální partnery vyzývá, aby k tomuto cíli přispěli a převzali svůj díl odpovědnosti za podpoření společné akce;
5. domnívá se, že sociální dialog by měl přispět k určení nejvýkonnějších a nejohroženějších odvětví: za tímto účelem by se mohla v pravidelných intervalech konat evropská konference o průmyslovém rozvoji, sdružující aktéry sociálního dialogu a výzkumu, zejména pak dublinskou nadaci, která má odborné znalosti v oblasti sociálního dialogu i výměny nejlepší praxe a vypracovávání odvětvové studie; konference by poskytla platformu pro pravidelné setkání těchto aktérů a představitelů Komise;
6. upozorňuje, že v průmyslu existuje tendence k dominantnímu zaměstnávání mužů; jako součást angažovanosti Komise ve prospěch celoživotního vzdělávání by bylo vhodné podporovat přípravu a školení žen ke kariéře v průmyslu;
7. vyzývá k posílení úsilí při rozvoji lidských zdrojů, které spolu s jejich inovačním potenciálem přispějí k dlouhodobé konkurenceschopnosti průmyslu; považuje za nezbytné učinit průmysl atraktivnějším pro mladé lidi; vyzývá k většímu úsilí ve prospěch poskytování informací o průmyslových odvětvích a řemeslech, spolu s evropskou politikou uznávání kvalifikace a celoživotního vzdělávání;
8. přeje si, aby průmyslová politika umožnila nástup evropských průmyslových šampiónů;
9. domnívá se, že ve prospěch zvýšení konkurenceschopnosti průmyslu by se měly užívat nástroje evropské výzkumné politiky, jako technologické platformy a technologické iniciativy;
10. domnívá se, že evropská průmyslová politika by měla posílit inovační kapacity průmyslu, včetně technických, technologických a tržních inovací;
11. domnívá se, že rostoucí konkurence nově se etablujících ekonomik musí podnítit veřejné orgány k vytváření podmínek příznivých pro vznik výrobních odvětví nebo pro kombinace nových výrobních odvětví, vytvářejících přidanou hodnotu, kvalitní pracovní místa a majících EU zajistit komparativní výhodu ekonomiky;
12. domnívá se, že evropská průmyslová politika by měla vést k vyváženému vývoji zachováním sociální soudržnosti;
13. tvrdí, že ekonomičtí a sociální partneři musí v procesu podpory a předvídání strukturálních změn sehrát roli, která jim umožní dohodnout se na podpoře inovačních pracovních postupů a dělníkům poskytne školení potřebné k adaptaci;
Zohlednit různé rozměry evropské průmyslové politiky
14. sdílí odvětvový přístup Komise a doufá, že bude provádět nezávislá a objektivní hodnocení konkurenceschopnosti podle odvětví včetně jejich konkurenční síly v globálním měřítku; žádá o to, aby tyto odvětvové diagnostiky zohlednily zaměstnanost a dopad průmyslu na stav zaměstnanosti a posoudily i sociální problematiku a životní prostředí; je přesvědčen, že tyto diagnostiky mají sloužit ke zjišťování a předjímání potřeb průmyslu;
15. domnívá se, že posouzení konkurenceschopnosti jednotlivých odvětví bude k užitku a bude brát v úvahu problémy zaměstnanosti, jen když budou konzultováni sociální partneři a budou pokud možno i přizváni k účasti na hodnocení;
16. žádá o to, aby odvětvový přístup vzal v úvahu úlohu, kterou mají hrát malé, velmi malé a střední podniky při výrobě a poskytování služeb prostřednictvím rozvíjení spolupráce; rovněž žádá, aby tento přístup zohlednil i velmi malé podniky, které představují více než 92 % podniků v Evropě; znovu potvrzuje, že Evropské chartě pro malé podniky by se mělo dostat právní váhy; přeje si, aby Rada v tomto smyslu vypracovala vhodné doporučení;
17. vyslovuje politování nad tím, že Komise zanedbala úsilí, které měla věnovat odvětvím a regionům, které jsou průmyslovými změnami obzvláště zasaženy, protože úkolem veřejných orgánů je provádění přesně cílených a krátkodobých politik zaměřených na dané zaměstnance, regiony a odvětví; strukturální fondy, a zejména Evropský sociální fond, by mohly svoji činnost zaměřit tímto směrem;
18. zdůrazňuje strukturální rozměr průmyslu pro evropské území; vyzývá Komisi, aby vzala tuto skutečnost v úvahu při jednání o strukturálních fondech a rámcovém programu; přeje si, aby byly na rozvoj středisek konkurenceschopnosti a seskupení průmyslových podniků vyčleněny odpovídající prostředky; zároveň zdůrazňuje, že kvalita výstupu je stejně důležitá jako peněžní prostředky vložené do těchto fondů;
19. navrhuje přijmout na základě zprávy Komise specifická opatření pro odvětví, která jsou obzvláště zasažena přemisťováním průmyslové činnosti, přičemž je nutno rozlišovat přemisťování uvnitř EU a přemisťování za její hranice a pro odvětví s komparativními výhodami a/nebo špičkovou technologií na základě zprávy Komise, která, mimo jiné, bere v úvahu sociální a regionální dopad těchto faktorů;
20. vyjadřuje znepokojení nad nedostatkem dostupných údajů o průmyslu v nových členských státech; žádá Komisi, aby sestavila přehled situace v oblasti průmyslu, včetně plánu opatření k řešení rizik, která ohrožují průmysl a zaměstnanost v těchto státech; vyzývá Komisi, aby pokračovala ve specifickém sledování uplatňování acquis na vnitřním trhu těchto zemí; podtrhuje, že ve všech členských zemích, včetně starých, je nedostatek znalostí o malých podnicích, především o řemeslech a znovu zdůrazňuje svůj požadavek ohledně statistických a ekonomických studií a analýz týkajících se těchto podniků;
21. zdůrazňuje klíčový závěr Komise, podle kterého je třeba zjednodušit regulační opatření k podpoře stále ještě slabé konkurenceschopnosti v nových členských státech a domnívá se, že pokud má být podpořena celková konkurenceschopnost a zajištěn skutečný růst zaměstnanosti, měl by se požadavek na mírnou legislativní úpravu vztahovat na všechny členské státy;
22. upozorňuje na zásadní problémy, kterým bude Společenství čelit v souvislosti s odchodem pracovníků do důchodu a poukazuje na fakt, že jde o miliony pracovních míst; žádá Komisi a Radu, aby navrhly a s organizacemi zastupujícími podniky odsouhlasily unijní strategii, která by ve prospěch stávajících životaschopných podniků povzbuzovala majetkové nástupnictví;
Metoda a právní rámec vyhovující našim průmyslovým ambicím
23. je přesvědčen, že se průmyslová politika musí stát součástí revidované Lisabonské strategie; vyzývá ke zohlednění průmyslového rozměru v jejích třech pilířích;
24. kladně se vyjadřuje k návrhu akčního programu na realizaci „Lisabonu“ a trvá na tom, že musí mít jasnou představu o přesných cílech, kterých mají dosáhnout členské státy; domnívá se však, že zvolených deset tematických priorit v tomto stadiu dostatečně nezohledňuje potřeby v oblasti průmyslu;
25. věří, že bude možné lépe využívat spolupůsobení mezi různými unijními postupy ovlivňujícími konkurenceschopnost v průmyslu jen tehdy, jestliže bude tento cíl uveden v akčním plánu pro realizaci “Lisabonu”;
26. považuje za prioritní závazek Komise zdokonalit tvorbu právních předpisů; přeje si, aby k tomu přispěl Evropský parlament a Rada; vyzývá Komisi a členské státy k vymezení přesných cílů pro zjednodušení a plnou realizaci stávajícího právního rámce v jednotlivých odvětvích;
27. žádá o zlepšení systémů hodnocení dopadu nových předpisů; lituje skutečnosti, že tyto metody se omezují všeobecně na velké podniky a neanalyzují dopad na podniky malé a velmi malé, přes jejich důležitost; rovněž lituje toho, že tyto postupy nejsou dostatečně průhledné a že organizace zastupující podniky nemají možnost na dopad analýzy reagovat; očekává od Komise stanovení jasné a transparentní metody jejich uplatňování;
28. trvá na tom, aby Komise konzultovala všechny sociální partnery včetně odborů;
29. zdůrazňuje, že je potřebné mít stabilní makroekonomický rámec, na němž mohou podniky zakládat svá ekonomická očekávání; považuje proto za užitečné více využívat BEPG (hlavní směry ekonomické politiky) a EEPG (vodítka evropské politiky zaměstnanosti);
Nástroje na podporu evropského průmyslu
30. poukazuje na to, že mnohé stávající nástroje nejsou dost jednoduché na to, aby mohly být používány všemi podniky; zdůrazňuje význam opatření zaměřených na snížení administrativní zátěže MSP; poznamenává, že malé podniky stále z existujících programů Společenství získávají jen omezený přínos, protože programy a požadované garance a administrativní obtíže jsou příliš spletité; vyzývá Komisi, aby je zlepšila a zahájila konzultace s organizacemi zastupujícími podniky s cílem zvýšit účinnost těchto nástrojů; především s ohledem na rozšíření možností přenosu výzkumu a vývoje na malé a střední podniky a s podporou členských zemí organizovala cílené informační kampaně;
31. žádá, aby 7. program Společenství pro výzkum a vývoj obsahoval jasnou dlouhodobou strategii za účelem posílení inovačních kapacit průmyslu, včetně MSP, podporuje rozvoj dlouhodobých technologických průmyslových programů, které sdružují veřejné a soukromé partnery ve stěžejních oblastech jako je zdravotnictví, nanotechnologie, letectví a energie;
32. žádá o další výraznou podporu technologických programů, neboť představují zásadní prostředek inovace evropského průmyslu; domnívá se, že by měly umožnit změnu struktury evropského průmyslu tak, aby především a převážně sestával z malých a středních podniků;
33. poukazuje na nedostatečnou konkurenceschopnost evropské ekonomiky, která je způsobena zejména tím, co je nazýváno „paradoxem“, tj. důsledkem nevhodného spojení vědeckých znalostí (těch je v EU dostatek) a neadekvátní schopnosti tyto znalosti promítnout do inovací a především do výroby; zdůrazňuje, že část průmyslových podniků na prioritním přidělování finančních podpor by tuto situaci mohla zlepšit a je proto třeba vyvinout snahu ve prospěch účasti podniků a ve prospěch zlepšení pozice malých a středních podniků v sedmém rámcovém programu;
34. žádá, aby Komise prostřednictvím 7.programu Společenství pro výzkum a vývoj zkoumala možnosti konsolidace stávající sítě podniků a aby využila i program Eureka, v němž jsou podniky široce zastoupeny;
35. očekává od víceletého programu pro konkurenceschopnost a inovaci, že podpoří rozvoj malých evropských podniků a stane se nástrojem provádění Evropské charty pro malé podniky; je přesvědčen, že by tak mohl umožnit skutečné začlenění těchto podniků do průmyslové strategie EU;
36. podporuje cíl, kterým je snížení celkového objemu pomoci podnikům, ale připomíná, že určité druhy pomoci jsou užitečné a umožňují čelit některým nedostatkům trhu; jedná se např. o podporu výzkumu a vývoje nebo vzdělávání, především vzdělávání a odborné přípravy i o podporu poradenských služeb a pomoc při ekonomickém rozvoji podniků; považuje za nezbytné učinit průmysl atraktivnějším pro mladé lidi např. prostřednictvím podpory výzkumu a vývoje a informací o možnostech, učebních oborech a řemeslech a pomocí evropské politiky uznávání kvalifikace a celoživotního vzdělávání; je znepokojen, že se až na výjimky plánuje celkové zrušení regionální podpory těm velkým podnikům, které se nacházejí mimo oblast uznávanou v současné době odst. 87(3) Smlouvy o EU;
37. domnívá se, že v prostředí plné a efektivní mezinárodní hospodářské soutěže je potřeba stále kvalifikovanější a konkurenceschopnější pracovní síla;
38. domnívá se, že pro podporu konkurenceschopnosti a zaměstnanosti je třeba upřednostnit školství, odborné vzdělávání, zejména v oblasti nových výrobních systémů; za tímto účelem by mohly členské státy provádět objektivní hodnocení svých výchovných a vzdělávacích systémů;
39. zdůrazňuje, že je třeba rozvíjet snahy ve prospěch podpory účinnější politiky pro výzkum a inovace; je nutno zvažovat dosavadní slabiny, jako třeba dokončení organizace vnitřního trhu a nastavení levnější, pružnější patentové politiky, která by malým a středním podnikům poskytla lepší přístup k patentům;
40. zdůrazňuje význam státní pomoci malým a středním podnikům v členských zemích; vyzývá Komisi, aby v rámci strukturálních fondů zachovala veškeré nástroje pomoci pro hospodářskou a socio-ekonomickou přeměnu regionů, které se staly obětí přemisťování průmyslové činnosti; požaduje více pozornosti pro malé a velmi malé podniky v takových regionech a všeobecně pak v rámci politiky soudržnosti; v tomto směru žádá Komisi a Radu, aby doporučení Evropské charty pro malé podniky zahrnuly do priorit cílů konvergence, konkurenceschopnosti a spolupráce;
41. požaduje jasně formulovanou a účinnou definici duševního vlastnictví a chce, aby byla přijata směrnice o duševním vlastnictví a příslušných právech a o patentu platném v rámci Společenství ;
42. věří, že pro pomoc našemu průmyslu ve prospěch dobytí trhů mimo EU je zcela zásadní věcí vývoj doprovodných opatření, s jejichž pomocí bude získán aktivní podíl na růstu nově se rozvíjejících zemí;
43. vyzývá Komisi, aby určila prostředky (např. volný kapitál), které chce, minimálně na unijní úrovni, použít k podpoře vzniku nových podniků, především v oblasti nových technologií a podpořit tak opatření vedoucí k nastartování nového podnikání;
44. podporuje doporučení umožňující mezinárodní rozvoj podniků; přeje si, aby se tato doporučení vztahovala i na malé a střední podniky; požaduje, aby tam, kde se evropský průmysl stává obětí nelegálních obchodních metod, Komise přikročila k obranným opatřením poskytovaným Světovou obchodní organizací;
45. poukazuje na to, že roztříštěnost evropských finančních trhů stojí v cestě hladkému fungování trhů rizikového kapitálu a považuje řešení tohoto problému za prioritní, aby podniky měly snadnější přístup ke zdrojům financování; upozorňuje, že je třeba podporovat přístup podniků k finančním nástrojům a rozvíjet dosažitelnost financování spolu se společnými garančními projekty; požaduje rozvíjení inovačních finančních úprav, které by reagovaly na hmotné i nehmotné investiční potřeby podniků, včetně podniků malých i velmi malých, především v oblasti norem, technologií, rozvoje životního prostředí a rozvoje trhu; žádá, aby byla přijata opatření podporující propojení vlastního kapitálu a fondů a propojení fondů, podniků, průmyslu a universit; požaduje přednostní pozornost věnovanou nástrojům zaměřeným na malé a střední podniky;
46. domnívá se, že v případě neúplných trhů by měly veřejné orgány podporovat rozvoj aktivit v oblastech, které ekonomičtí aktéři považují za příliš rizikové; v tomto kontextu je ostatně nezbytně nutné určit odvětví s vysokou přidanou hodnotou, zejména v oblasti nových technologie, která by veřejné orgány mohly podporovat a zajistit tak kvalitní pracovní místa; za svou povinnost považuje také rozvíjení výzkumných a inovačních činností jako zdroje pozitivních vnějších účinků;
47. zdůrazňuje, že účinná průmyslová politika musí mít globální rozměry a doufá, že nová generace programů vnější pomoci Evropské unii pro období 2007 – 2013 se bude strategicky vhodným způsobem využívat k posílení a podpoře internacionalizace evropského průmyslu, především malých a středních podniků na trzích třetích zemí;
48. přeje si, aby význam a potřeby evropského průmyslu, především malých a středních podniků, byly zohledněny při navrhování nových finančních výhledů pro období 2007-2013;
49. věří, že komunikační infrastruktura a systém logistiky hrají při prosazování průmyslového rozvoje a hospodářské integrace v rozšířené unii rozhodující úlohu; domnívá se, že je nutno co nejrychleji dokončit trans-evropskou dopravní síť, především její přeshraniční části a doufá, že z rozpočtu Společenství pro období 2007 – 2013 na to bude vyčleněna potřebná podpora;
50. navrhuje jako součást plánu na reformu státní podpory, aby byl stanoven jasný postup podporující inovace, který by v rámci lisabonských záměrů šel napříč všemi odvětvími; domnívá se, že inovace, kterou je třeba chápat v širším smyslu, a ne omezenou výhradně na technologické aspekty, musí tvořit základní cíl strategie průmyslové politiky Společenství;
51. poukazuje na nutnost podporovat veškeré iniciativy směřující k tomu, aby se umožnil růst podniků v takovém měřítku, které je nezbytné k tomu, aby mohly účinně konkurovat na globálním trhu;
52. vyzývá Komisi, aby pravidelně hodnotila výsledky politiky podpory výzkumu a rozvojové činností, zejména pokud jde o počet vytvořených pracovních míst, protože finanční stránka není to jediné, co má být analyzováno;
53. pověřuje svého předsedu, aby předal toto usnesení Radě, Komisi, vládám a parlamentům členských států.
EXPOSE DES MOTIFS
1. Contexte et intérêt d'une nouvelle approche de la politique industrielle.
Le Conseil européen de Lisbonne en 2000 a donné à l'UE l'objectif de devenir d'ici 2010 "l'économie de la connaissance la plus compétitive et la plus dynamique du monde, capable d'une croissance économique durable accompagnée d'une amélioration quantitative et qualitative de l'emploi et d'une plus grande cohésion sociale" .
A mi-parcours de cette stratégie, c'est un constat d'échec qui domine, notamment en matière de compétitivité économique. L'écart entre l'Europe et ses principaux concurrents s'est ainsi creusé depuis 2000 et l'UE reste loin des objectifs qu'elle s'était fixée à Lisbonne.
Dans le même temps, le contexte européen et international a considérablement changé:
· l'élargissement de l'UE à dix nouveaux Etats membres représente un défi économique majeur, tant par sa dimension que par les différences notables entre les structures économique et industrielle des nouveaux adhérents et celles de l'UE-15. L'extension du marché européen à des millions de nouveaux consommateurs, travailleurs et entrepreneurs représente une formidable opportunité économique et sociale, mais requière une intervention publique adéquate pour gérer au mieux les inévitables reconversions et mutations économiques qu'induit, en particulier, le passage d'une économie étatisée à une économie de marché;
· l'augmentation de la concurrence internationale, avec l'émergence de nouvelles puissances économiques et industrielles comme la Chine, l'Inde ou le Brésil, a renforcé la pression sur l'économie européenne. L'impact de cette mondialisation de l'économie, associée à de profonds bouleversements technologiques, se traduit par une accélération des mutations de l'industrie européennes.
La stratégie de Lisbonne n'a pas permis, à ce stade, d'apporter une réponse politique à ces mutations économiques et industrielles et n'a pas aidé les Etats membres à gérer les difficultés qui en ont en résultées, que ce soit en matière d'emplois, de finances publiques, d'attractivité des territoires ou d'amélioration générale des performances économiques.
Ce constat d'échec peut s'expliquer par l'absence d'une dimension opérationnelle pour la mise en oeuvre de la stratégie de Lisbonne, qui relève plus de l'incantation que du programme de politique économique.
On ne peut ainsi qu'être déconcerté par le fait que "Lisbonne" ne s'adresse à personne et n'est porté par personne. La stratégie, pour autant qu'elle en soit une, n'est connue ni du grand public, ni des travailleurs, ni des entreprises. Seules les institutions européennes semblent s'en être préoccupées, puisqu'elle ne figure pas non plus, en tant que telle, dans les agendas politiques nationaux.
Ce ne sont finalement pas tant les objectifs de Lisbonne que cette absence de sujets pour les servir qui sont irréalistes et la cause probable de l'échec que nous déplorons.
Si nous souhaitons que cette stratégie ne devienne pas un requiem pour un rêve, il faut trouver pour qui et avec qui nous faisons "Lisbonne".
Dans cette redéfinition de "Lisbonne", la nouvelle approche de la politique industrielle européenne peut apporter plus qu'une solution : un nouvel élan et l'assurance de résultats tangibles et visibles pour nos concitoyens.
L'industrie est une source d'emplois, de croissance économique, d'activité de services, de savoir-faire et de connaissances dont une économie développée ne peut pas faire abstraction.
C'est particulièrement vrai pour l'UE qui demeure une puissance industrielle mondiale. Elle ne peut donc pas se passer d'une politique industrielle. Celle-ci doit être la pierre angulaire de la stratégie de Lisbonne.
2. Contenu de la nouvelle approche de cette politique industrielle européenne.
De la réflexion commencée en 2002 par les institutions européennes, il ressort que la politique industrielle reposera sur une approche volontariste et prospective, visant à assurer la compétitivité de l'industrie européenne face à la concurrence internationale.
La Commission reconnaît que la compétitivité de nos industries laisse apparaître des signes inquiétants. Identifiés depuis quelques années, ils concernent essentiellement les investissements insuffisants en recherche et développement, le ralentissement visible dans l'innovation (technique ou immatérielle), des problèmes d'adéquation entre l'offre et la demande en emplois, des difficultés administratives et réglementaires ou encore les problèmes d'accès des entreprises aux sources de capitaux pour financer leurs investissements.
Tout en se proposant d'agir sur l'ensemble de ces facteurs, la Commission souligne, à juste titre, que la compétitivité de notre industrie dépend surtout de sa capacité à innover.
Forte de ce constat, elle propose une politique fondée sur trois axes :
· Mieux légiférer. Cet exercice d'évaluation de la législation passée et future impose une adaptation permanente de la réglementation à un contexte général qui évolue vite. L'évaluation, la concertation et la décision doivent être liées pour renforcer l'attractivité de l'Europe et pour développer un cadre réglementaire performant.
· Développer une approche intégrée des politiques. Il s'agit de coordonner les politiques nationale et européenne et de tenir compte de la compétitivité dans toutes les politiques de l'UE.
· Recourir à des politiques sectorielles et des mesures spécifiques appropriées. Forte des expériences conduites dans certains secteurs, la Commission propose de décliner certaines de ses politiques afin de les adapter au mieux à un secteur industriel donné. Cette approche "sur mesure" réclame une connaissance approfondie de la situation de chaque secteur industriel.
On ne peut qu'adhérer à cette nouvelle approche, fondée sur trois axes tournés vers l'accompagnement et l'anticipation des mutations industrielles.
3. D'une nouvelle approche à la mise en oeuvre d'une nouvelle politique industrielle.
Les intentions de la Commission sont ambitieuses et répondent dans une très large mesure aux attentes exprimées par plusieurs Etats, mais aussi par les organisations professionnelles ou syndicales.
Pour autant, cette nouvelle approche doit devenir une réalité politique.
Fixer des objectifs visibles.
Une politique doit se fixer des objectifs de nature à susciter, si possible, l'adhésion des citoyens de l'UE.
Quatre objectifs permettraient de donner un sens à cette politique :
· le développement d'une base industrielle européenne solide;
· l'augmentation de l'emploi, en particulier chez les jeunes;
· l'émergence de champions industriels européens, capables de véhiculer notre marque de fabrique, "made in Europe";
· le renforcement de la capacité d'innovation de notre industrie et son aptitude à répondre aux attentes des consommateurs.
Tenir compte des différentes dimensions de l'industrie
Une politique efficace doit tenir compte de la nature des entreprises qui sont derrière l'appellation générique "industrie" et de la place de l'industrie dans notre société.
L'industrie recouvre plusieurs dimensions complémentaires et indissociables:
· une dimension sectorielle sur laquelle la Commission entend très justement s'appuyer pour mettre en oeuvre la politique industrielle;
· une dimension "entreprise", qui doit tenir compte de la nature des entreprises industrielles, qui ne sont pas toutes de la même taille. Les grands groupes industriels ne représentent pas 1% des entreprises européennes. On ne peut concevoir de politique si elle ne s'adresse pas aux millions d'autres entreprises, petites et moyennes, qui composent le tissu industriel européen. La Commission doit faire un réel effort de prise en compte des petites entreprises dans ses politiques, si elle ne veut pas qu'elles demeurent virtuelles;
· une dimension territoriale qu'il est essentiel de ne pas négliger. L'industrie exerce un pouvoir d'attraction sur les autres activités économiques, qui fait que sa localisation est un enjeu de développement pour de nombreuses régions. L'impact économique, social et psychologique d'une délocalisation est supérieur à celui de la création de dizaines d'emplois dans d'autres secteurs. Cette donnée, pour irrationnelle qu'elle puisse sembler, ne doit pas être sous-estimée. La politique de cohésion de l'UE et les Fonds structurels doivent ainsi appuyer le développement industriel, mais aussi servir d'instruments d'aide à la reconversion de zones confrontées aux délocalisations d'industries.
Le problème des délocalisations exige des réponses qui offrent une alternative de développement aux zones touchées et permettent d'anticiper ces risques, notamment par le développement des grappes industrielles qui, en créant de fortes synergies entre entreprises -universités - centres de recherche, enracinent durablement l'activité industrielle dans un territoire.
Cette dimension territoriale prend également tout son sens à l'échelle européenne avec l'élargissement de l'UE. Il ne sera une opportunité que si l'UE s'en donne les moyens - et notamment en matière de politique industrielle. Un tel engagement suppose une bonne connaissance de la structure industrielle de ces pays, une analyse de leurs facteurs de compétitivité afin d'anticiper les mutations auxquelles ils devront faire face et des mesures adaptées à leur contexte économique.
Définir une méthode claire et efficace
Toute politique doit s'appuyer sur une méthode claire et efficace. S'agissant de l'approche intégrée, les mêmes inquiétudes existent pour la politique industrielle européenne que pour la stratégie de Lisbonne. Elle est complexe, implique de nombreux acteurs et couvre un large éventail de politiques. Il sera difficile d'évaluer les progrès et les résultats si la Commission ne commence pas par établir des domaines d'action prioritaire.
Il serait dès lors souhaitable que la politique industrielle bénéficie de l'élan de la révision de "Lisbonne", pour en devenir une composante à part entière. Si cette stratégie révisée s'appuie sur un programme d'action étendu aux Etats membres, il serait opportun que la politique industrielle européenne y ait toute sa place.
Ce besoin de méthode concerne également l'amélioration du cadre législatif et réglementaire. Ainsi, la simplification de la législation doit en particulier tenir compte de l'effet cumulatif de la législation sur chaque secteur.
Il revient à la Commission de définir la méthode utilisée pour mener les études d'impact des nouvelles réglementations. Elle devra permettre une consultation des partenaires sociaux, des organisations professionnelles et surtout d'évaluer à l'aune de critères précis les réponses qu'ils formuleront.
Cet engagement de la Commission européenne à mieux légiférer devrait être étendu au Conseil et au Parlement européen, qui ne sont pas exempts d'efforts en la matière.
S'appuyer sur des instruments efficaces
La politique industrielle européenne doit pouvoir s'appuyer sur un ensemble de programmes communautaires, dont les plus importants sont actuellement en cours de redéfinition. Selon l'issue des négociations sur les perspectives financières de l'UE 2007-2013, les ambitions que l'Europe s'est fixée pourront ou non être atteintes.
En tout état de cause, et quelque soit les montants financiers qui seront arrêtés, il faudra accorder une place conséquente aux enjeux industriels dans :
- la politique de cohésion et les Fonds structurels;
- le programme cadre de recherche et de développement;
- le programme pluriannuel pour l'innovation.
La recherche et l'innovation représentent indiscutablement le double défi que l'UE doit relever en priorité. Le retard européen en la matière devient très inquiétant et des efforts importants seront nécessaires pour inverser la tendance. L'objectif doit être de stimuler l'ensemble du processus, de la recherche fondamentale au marché. Pour que l'innovation crée des emplois et de la richesse, il est nécessaire qu'elle irrigue l'ensemble des entreprises et des secteurs industriels, notamment manufacturiers.
L'intensification de l'effort européen de recherche publique et privée doit être la priorité politique absolue de l'UE pour assurer un avenir à l'industrie européenne.
21. 4. 2005
STANOVISKO Výboru pro zaměstnanost a sociální věci
pro Výbor pro průmysl, výzkum a energetiku
Posílit konkurenceschopnost v Evropě: důsledky průmyslových změn na politiku a úlohu malých a středních podniků“
( 2004/2154(INI) )
Navrhovatel:
Bernard Lehideux
NÁVRHY
Výbor pro zaměstnanost a sociální věci vyzývá Výbor pro průmysl, výzkum a energetiku jako příslušný výbor, aby do svého návrhu usnesení začlenil tyto návrhy:
1. vítá rozhodnutí Komise učinit z průmyslové politiky prioritu programu Evropské unie;
2. zdůrazňuje klíčový závěr Komise, podle kterého je třeba zjednodušit regulační opatření k podpoře stále ještě slabé konkurenceschopnosti v nových členských státech a domnívá se, že pokud má být podpořena celková konkurenceschopnost a zajištěn skutečný růst zaměstnanosti, měl by se požadavek na mírnou legislativní úpravu vztahovat na všechny členské státy;
3. oceňuje rozlišování mezi deindustrializací a strukturálními změnami a souhlasí s hodnocením Komise, podle něhož se „evropský průmysl musí vyrovnat se strukturálními změnami, které jsou celkově prospěšné a měly by být podporovány“; poznamenává však, že analýza těchto změn je neúplná a že nejsou k dispozici věrohodné údaje o delokalizaci; je tedy přesvědčen, že by Komise měla vyzvat skupinu odborníků k vypracování zprávy na toto téma pro Evropskou radu;
4. domnívá se, že rostoucí konkurence nově se etablujících ekonomik musí podnítit veřejné orgány k vytváření podmínek příznivých pro vznik výrobních odvětví nebo pro kombinace nových výrobních odvětví, vytvářejících přidanou hodnotu, kvalitní pracovní místa a majících EU zajistit komparativní výhodu ekonomiky;
5. domnívá se, že v prostředí plné a efektivní mezinárodní hospodářské soutěže je potřeba stále kvalifikovanější a konkurenceschopnější pracovní síla;
6. domnívá se, že pro podporu konkurenceschopnosti a zaměstnanosti je třeba upřednostnit školství, odborné vzdělávání, zejména v oblasti nových výrobních systémů; za tímto účelem by mohly členské státy provádět objektivní hodnocení svých výchovných a vzdělávacích systémů;
7. vyslovuje politování nad tím, že Komise zanedbala úsilí, které měla věnovat odvětvím a regionům, které jsou průmyslovými změnami obzvláště zasaženy, protože úkolem veřejných orgánů je provádění přesně cílených a krátkodobých politik zaměřených na dané zaměstnance, regiony a odvětví; strukturální fondy, a zejména Evropský sociální fond, by mohly svoji činnost zaměřit tímto směrem;
8. domnívá se, že v případě neúplných trhů by měly veřejné orgány podporovat rozvoj aktivit v oblastech, které ekonomičtí aktéři považují za příliš rizikové; v tomto kontextu je ostatně nezbytně nutné určit odvětví s vysokou přidanou hodnotou, zejména v oblasti nových technologie, která by veřejné orgány mohly podporovat a zajistit tak kvalitní pracovní místa; za svou povinnost považuje také rozvíjení výzkumných a inovačních činností jako zdroje pozitivních vnějších účinků;
9. domnívá se, že sociální dialog by měl přispět k určení nejvýkonnějších a nejohroženějších odvětví: za tímto účelem by se mohla v pravidelných intervalech konat evropská konference o průmyslovém rozvoji, sdružující aktéry sociálního dialogu a výzkumu, zejména pak dublinskou nadaci, která má odborné znalosti v oblasti sociálního dialogu i výměny nejlepší praxe a vypracovávání odvětvové studie; konference by poskytla platformu pro pravidelné setkání těchto aktérů a představitelů Komise;
10. je přesvědčen, že je nezbytné uplatňovat politiku podpory "evropských šampionů" jako hybné síly ekonomiky a zdroje konkurenceschopnosti; nesmí však být uplatňována na úkor malých a středních podniků, které jsou hlavním zdrojem pracovních míst a inovace.
11. vyzývá Komisi, aby pravidelně hodnotila výsledky politiky podpory výzkumu a rozvojové činností, zejména pokud jde o počet vytvořených pracovních míst, protože finanční stránka není to jediné, co má být analyzováno.
POSTUP
Název
Posílit konkurenceschopnost v Evropě: důsledky průmyslových změn na politiku a úlohu malých a středních podníků
Číslo postupu
2004/2154(INI)
Příslušný výbor
ITRE
Výbor požádaný o stanovisko Datum oznámení na zasedání
EMPL 28 .10. 2004
Užší spolupráce
ne
Navrhovatel Datum jmenování
Bernard Lehideux 7. 10. 2004
Projednání ve výboru
16. 3. 2005
20. 4. 2005
Datum přijetí
20. 4. 2005
Výsledek závěrečného hlasování
pro:
proti:
zdrželi se:
28
3
0
Členové přítomni při závěrečném hlasování
Jan Andersson, Roselyne Bachelot-Narquin, Philip Bushill-Matthews, Milan Cabrnoch, Mogens N.J. Camre, Ole Christensen, Derek Roland Clark, Luigi Cocilovo, Jean Louis Cottigny, Harald Ettl, Carlo Fatuzzo, Joel Hasse Ferreira, Ilda Figueiredo, Stephen Hughes, Ona Juknevičienė, Jan Jerzy Kułakowski, Sepp Kusstatscher, Jean Lambert, Raymond Langendries, Bernard Lehideux, Elizabeth Lynne, Thomas Mann, Ana Mato Adrover, Maria Matsouka, Jacek Protasiewicz, Jean Spautz, Struan Stevenson, Anne Van Lancker, Gabriele Zimmer
Náhradníci přítomni při závěrečném hlasování
Jamila Madeira, Dimitrios Papadimoulis, Elisabeth Schroedter
POSTUP
Název
Posílení evropské konkurenceschopnosti: důsledky průmyslových změn pro politiku a roli malých a středních podniků (MSP)
Číslo postupu
2004/2154(INI)
Základ v jednacím řádu
Rule 45
Příslušný výbor Datum oznámení na zasedání
ITRE 28.10.2004
Výbory požádané o stanovisko Datum oznámení na zasedání
EMPL 28.10.2004
ECON 28.10.2004
INTA 28.10.2004
Nezaujaté stanovisko Datum rozhodnutí
ECON 25.10.2004
INTA 12.10.2004
Užší spolupráce
Ne
Jiný(é) návrh(y) usnesení začleněný(é) do zprávy
Zpravodaj Datum jmenování
Dominique Vlasto 21.9.2004
Předchozí zpravodaj(ové)
Projednání ve výboru
25.1.2005
17.3.2005
31.3.2005
25.4.2005
Datum přijetí
25.4.2005
Výsledek závěrečného hlasování
pro:
proti:
zdrželi se:
30
0
2
Členové přítomní při závěrečném hlasování
Ivo Belet, Šarūnas Birutis, Philippe Busquin, Jerzy Buzek, Joan Calabuig Rull, Pilar del Castillo Vera, Jorgo Chatzimarkakis, Giles Chichester, Gianni De Michelis, Lena Ek, András Gyürk, Fiona Hall, Rebecca Harms, Romana Jordan Cizelj, Werner Langen, Eluned Morgan, Reino Paasilinna, Vladimír Remek, Paul Rübig, Esko Seppänen, Andres Tarand, Britta Thomsen, Patrizia Toia, Nikolaos Vakalis, Alejo Vidal-Quadras Roca, Dominique Vlasto
Náhradníci přítomní při závěrečném hlasování
Etelka Barsi-Pataky, Dorette Corbey, Edit Herczog, Lambert van Nistelrooij, John Purvis, Hannes Swoboda
Náhradníci (čl. 178 odst. 2) přítomní při závěrečném hlasování
Datum předložení – A6
12.5.2005
A6-0148/2005
