7. 11. 2007
NÁVRH USNESENÍ,
který na základě prohlášení Rady a Komise
v souladu s čl. 103 odst. 2 jednacího řádu
předkládají Graham Watson, Margarita Starkevičiūtė, Lena Ek a Bernard Lehideux
za skupinu ALDE
o sdělení „V evropském zájmu je uspět ve věku globalizace“
Usnesení Evropského parlamentu o sdělení „V evropském zájmu je uspět ve věku globalizace“
Evropský parlament ,
–
s ohledem na loňskou přípravnou zprávu o hlavních směrech hospodářských politik na rok 2007 ( A6-0012/2007 ),
–
s ohledem na sdělení Komise „V evropském zájmu je uspět ve věku globalizace“ (KOM(2007)0581),
–
s ohledem na sdělení Komise „Čas zařadit vyšší rychlost: Nové partnerství pro růst a zaměstnanost“ (KOM(2006)0030),
–
s ohledem na rozhodnutí Rady ze dne 4. října 2004, 12. července 2005, 18. července 2006 a 10. července 2007 o hlavních směrech politiky zaměstnanosti členských států,
–
s ohledem na své legislativní usnesení o hlavních liniích politik zaměstnanosti členských států, Texty přijaté tohoto dne, P6_TA(2007)0048 .
–
s ohledem na Evropský pakt mládeže, který přijala Evropská rada ve dnech 22. a 23. března 2005,
–
s ohledem na Evropský pakt pro rovnost žen a mužů, který přijala Evropská rada ve dnech 23. a 24. března 2006,
–
s ohledem na sdělení Komise „Vzdělávání a odborná příprava v roce 2010: úspěch Lisabonské strategie závisí na neodkladných reformách“ (KOM(2003)0685),
–
s ohledem na své usnesení o postavení zdravotně postižených osob v rozšířené Evropské unii: Evropský akční plán 2006-2007 Úř. věst. C 316 E, 22.12.2006, s. 370. ,
–
s ohledem na závěry neformálního setkání ministrů pro zaměstnanost a sociální věci v Guimarães na téma „12 klíčových bodů k řešení budoucích náročných úkolů“ ve dnech 5. a 6. července 2007,
–
s ohledem na čl. 103 odst. 2 jednacího řádu,
A.
vzhledem k tomu, že globalizace představuje nové výzvy, jako je např. růst světové populace a migrace, změna klimatu, energetická bezpečnost, mezinárodní zločin a terorismus, a zajišťuje silnou ekonomiku, která přináší větší prospěch evropským občanům,
B.
vzhledem k tomu, že klíčové problémy vyvolané globalizací nelze řešit samostatně na vnitrostátní úrovni, ale je nezbytný soudržný přístup a jednotný závazek na úrovni Evropské unie jako celku,
C.
vzhledem k tomu, že hospodářský a ekologický dopad změny klimatu nabývá rušivých rozměrů a že akce v boji proti změně klimatu by se měly uskutečňovat ve spolupráci všech příslušných zainteresovaných stran, a je třeba, mají-li být tyto akce úspěšné, aby se při nich spojili všichni hlavní hráči ve světě podle úrovně svého rozvoje;
D.
vzhledem k tomu, že nová EU je unikátní směsí vyspělých ekonomik a konvergentních nízkonákladových ekonomik, umožňující snižovat náklady, využívat vnitřní a vnější úspory z rozsahu a odolávat deflačnímu a inflačnímu tlaku rozvíjejících se ekonomik,
E.
vzhledem k tomu, že rozšířená EU, která s 500 miliony obyvatel představuje jeden z největších trhů na světě, posílila na celosvětové úrovni a stala se vedoucí silou podle globálních měřítek,
F.
vzhledem k tomu, že rostoucí prestiž a přitažlivost jednotného trhu EU podporuje jak příliv finančních prostředků od soukromých investorů a fondů státního majetku, tak ekonomické přistěhovalectví, i poptávku po politické a finanční pomoci při řešení problémů na celém světě,
G.
vzhledem k tomu, že političtí činitelé musí při definování společné strategie ve věku globalizace zjistit, jednoznačně stanovit a řešit společné úkoly, které stojí a v budoucnu budou stát před ekonomikami EU,
H.
vzhledem k tomu, že rozšířená EU a její dopady na ekonomiku a na politický a sociálně-kulturní rozvoj jejích členských států vyžaduje zlepšení spolupráce v rámci systému přijímání politických rozhodnutí,
I.
vzhledem k tomu, že to, zda veřejné politiky skutečně posilují či neposilují růst, závisí na zdrojích a překážkách růstu, které v dané ekonomice převládají, a na širší konstelaci omezení a příležitostí, které vyplývají z globálního hospodářského prostředí,
J.
vzhledem k tomu, že informovanost občanů EU a jejich aktivní podpora je základním předpokladem úspěchu ve věku globalizace a přijímání a integrace přistěhovalců,
Globální řízení
1.
je přesvědčen, že koncept národní svrchovanosti rostoucí měrou zastarává vzhledem k tomu, že nadnárodní problémy je třeba řešit nadnárodními institucemi a že trvání na národní svrchovanosti může aktivovat celosvětový chaos;
2.
uznává, že v rozvojových politikách je nanejvýš nezbytná nadnárodní akce, aby se zmírnila změna klimatu a mezinárodně organizovaný zločin;
Vnější politiky
3.
konstatuje, že globalizace ekonomiky přináší ekonomikám EU nové možnosti a že tyto ekonomiky by měly hrát v nadcházejících desetiletích významnější úlohu a nabízet další výhody využitím úspor z rozsahu a výhod plynoucích z jejich záběru, z městských aglomerací, sítí a dobré pověsti;
4.
zdůrazňuje rostoucí význam EU jako celosvětového činitele a jednoho z činitelů, kterým otevřená světová ekonomika přinesla výhody; domnívá se, že EU proto nese velkou odpovědnost při napomáhání řešení světových problémů a vytváření nástrojů společné zahraniční hospodářské politiky, které umožní odpovídajícím způsobem řídit vnější vliv na jednotný trh EU;
5.
zdůrazňuje, že EU může splnit cíle Lisabonské strategie v rámci Unie pouze tehdy, bude-li aktivní a jednotná na celosvětové úrovni; vítá proto záměr vytvořit koherentní vnější rozměr Lisabonské strategie založený na udržitelném hospodářském rozvoji;
6.
domnívá se, že celosvětová konsolidace průmyslu a akvizice společností EU investory ze třetích zemí a opačně snižují skutečné kapitálové náklady; zdůrazňuje však, že bez odpovídající koordinace při vytváření kontrolního rámce EU a bez striktního prosazování pravidel EU v oblasti hospodářské soutěže mohou být výhody jednotného trhu a úspory z rozsahu vyplývající ze skutečnosti, že EU na světovém trhu vystupuje jako jeden celek, oslabeny;
7.
domnívá se, že komplexní přístup zahraniční politiky zaměřený na spolupráci v oblasti právních předpisů, na sbližování standardů a rovnocennost pravidel musí podporovat spravedlivou hospodářskou soutěž i spravedlivý obchod; v této souvislosti však varuje před podceňováním významu dalšího zlepšování vnitřní spolupráce a reformních postupů;
8.
podporuje nezávislost ECB při vytváření měnové politiky a při řízení výkyvů na světových finančních trzích; zdůrazňuje, že stoupající směnný kurz eura je výsledkem rostoucí nerovnováhy ve třetích zemích; je znepokojen, do jaké míry bude evropský růst dostatečně silný na to, aby neutralizoval výkyvy globálních finančních trhů a směnných kurzů;
9.
zastává názor, že zvyšující se poptávka po přírodních zdrojích, základních produktech a službách vyvolaná růstem rozvíjejících se ekonomik může přinést ekonomikám členských států EU inflační tlak, který byl až do současnosti kompenzován tím, že se členské státy podílely na růstu celosvětové poptávky; domnívá se, že by členské státy měly vytvořit nástroje protiinflační hospodářské politiky a strategie technologického růstu a připravit rámec pro případné makroekonomické úpravy a lepší koordinaci s cílem řešit tento problém;
10.
je znepokojen tím, že rostoucí objem obchodu výrazně přispívá ke změně klimatu a domnívá se, že na řešení problému se proto musí částečně podílet obchodní politika; připomíná, že odstranění administrativních překážek obchodu a opatření pro boj proti změně klimatu lze dosáhnout pouze koordinovanou vícestrannou akcí – což je také v základním zájmu EU –, jež hraje vedoucí úlohu v obou těchto oblastech, zejména s ohledem na zachování evropské konkurenceschopnosti;
11.
vyzývá Radu a Komisi, aby zajistily, že dvoustranné obchodní dohody EU a vícestranné obchodní dohody WTO jsou uzavírány v souladu s těmi ustanoveními Dohody o WTO, která uvádějí, že mezinárodní obchod by měl být uskutečňován tak, aby umožňoval optimální využití světových zdrojů v souladu s cílem udržitelného rozvoje usilujícího o ochranu a zachování životního prostředí; vyzývá Komisi, aby pokračovala v práci na dosažení ambiciózních závěrů uvedených v prohlášení ministerské konference v Dauhá;
Most mezi strategiemi pro sociální ochranu a začlenění a integrovanými hlavními směry
12.
vítá prohlášení Komise, ve kterém se uvádí, že větší pozornost bude věnována aktivnímu začlenění a rovným příležitostem, že by se měla prosazovat přiměřená sociální ochrana a posílit boj proti chudobě a že v Evropě je zapotřebí účinnějších prostředků k zajištění stávajících práv občanů na dostupnost zaměstnání, vzdělání, sociálních služeb, zdravotní péče a jiných forem sociální ochrany;
13.
zdůrazňuje, že je třeba v dalším cyklu Lisabonské strategie, zejména v integrovaných hlavních směrech, zajistit a zlepšit začlenění a pozici sociálních aspektů; domnívá se, že je nutné napravit v hlavních směrech pro zaměstnanost současné nesrovnalosti, které zapříčiňují, že určité základní cíle sociální oblasti nemají patřičnou váhu, například cíle spojené se snižováním počtu chudých pracujících a se zlepšováním přístupu všech občanů ke kvalitnímu vzdělání, zdravotní péči a dalším formám sociální ochrany; vyzývá Komisi, aby upravila integrované hlavní směry tak, aby odrážely nové úkoly a odstranily tyto nedostatky;
14.
vyzývá Komisi a členské státy, aby uplatňovaly systematický přístup, který zajistí účinné vazby mezi procesem národních reformních programů zaměřených na růst a vytváření většího počtu pracovních míst lepší kvality na jedné straně a procesem sociálního začleňování na straně druhé;
Provádění hlavních směrů pro zaměstnanost
15.
vyzývá Komisi, aby řešila značné rozdíly mezi členskými státy v provádění a účinnosti hlavních směrů pro zaměstnanost tím, že zajistí, aby členské státy více uplatňovaly ukazatele a cíle evropské strategie pro zaměstnanost, nástroje celoživotního vzdělávání a opatření stanovená v Evropském paktu mládeže, Evropském paktu pro rovnost žen a mužů a v akčním plánu EU v oblasti zdravotních postižení na období 2006–2007; žádá, aby všechny tyto závazky, cíle a srovnávací ukazatele byly plně začleněny do integrovaných hlavních směrů s cílem zlepšit soudržnost a účinnost evropské strategie pro zaměstnanost;
16.
zdůrazňuje velký význam rozšiřování strategických kapacit politik zaměstnanosti; žádá Komisi a členské státy, aby při svých koordinačních postupech věnovaly zvláštní pozornost kvalitě pracovních míst, vyvážení pracovního, rodinného a osobního života, kvalitě a dostupnosti vzdělání a odborné přípravy pro všechny občany, provádění antidiskriminačních právních předpisů, prosazování politiky rovných příležitostí pro ženy a muže a přistěhovalecké problematice;
17.
podporuje přijetí vyváženého souboru společných zásad v oblasti „flexicurity“, která je kombinací flexibility a jistoty pro zaměstnance a zaměstnavatele na trhu práce; vyzývá členské státy, aby začlenily tyto společné zásady do konzultací svých národních reformních programů se sociálními partnery a zdůrazňuje především odborné vzdělávání a rekvalifikaci, aktivní politiky na trhu práce, odpovídající sociální ochranu a odstranění segmentace na trhu práce zaručením práv pro všechny pracující;
Zapojení zúčastněných subjektů
18.
vítá návrh Komise konzultovat s malými a středními podniky a jejich zástupci a následně připravit zákon o malých podnicích pro Evropu; doufá, že názorům malých podniků bude při sociálním dialogu dán prostor a že zásada „mysli nejdříve v malém“ bude do tvorby politiky plně začleněna;
Vnitřní hospodářské politiky
19.
konstatuje, že EU se musí snažit vysvětlit výhody globalizace občanům, kteří se obávají, že zvýšená konkurence v důsledku globalizace, integrace a mobility pracovní síly přemění tradiční pracovní schémata v modely „flexicurity“, a domnívá se, že je třeba na tyto obavy reagovat politickými opatřeními na rozšíření nabídky a zlepšení kvality těch veřejných statků a služeb, které s postupem času mohou pomoci zvýšit růst produktivity;
20.
zdůrazňuje, že zpomalení růstu produktivity, které by mohlo poškodit konkurenční postavení EU na celosvětovém trhu, je věcí hospodářské politiky a liší se v rámci EU, nicméně ta má jako celek společný ukazatel nedostatků na trzích, v rámci distribuce a finančních služeb;
21.
zdůrazňuje, že strukturální nepružnost brání účinnému využívání nových technologií a dostupnosti sítí v zaostávajících odvětvích; má za to, že by hospodářská politika měla zahrnovat činnosti, pokud jde o nabídku, zaměřené na vytvoření příznivého prostředí pro přeshraniční obchodní operace a na urychlení zavedení jednotného finančního trhu;
22.
zastává názor, že transparentnost finančního trhu, účinná pravidla hospodářské soutěže a odpovídající právní předpisy a kontrola mají stále klíčovou úlohu s ohledem na globalizaci finančních trhů a zajištění práv spotřebitelů; vyzývá proto Komisi, aby zahrnula otázky finančního trhu do příslušných celoevropských iniciativ v rámci lisabonského programu Společenství;
23.
zastává názor, že je třeba podpořit restrukturalizaci hospodářství založenou na inovaci řídících procesů, postupů a organizačních struktur; má za to, že nové společnosti v této oblasti potřebují méně kapitálu, ale větší kreativitu a že se malým podnikům a mladé generaci nabízí v této oblasti mnoho možností;
24.
uznává, že malé, střední i velké podniky hrají úlohu v dynamické a integrované inovační strategii a že je tudíž pro zvýšení úrovně výzkumu a vývoje a rozvoj nových technologií rozhodující dostupnost zdrojů pro malé podniky a fyzické osoby; zdůrazňuje, že jak financování v počáteční fázi, tak průběžné financování v časovém rámci, který je dostatečně dlouhý pro uvedení výrobků na trh, musí být podporováno;
25.
uznává, že Evropa potřebuje rychleji provádět inovace do nových produktů a služeb; podporuje proto požadavek Komise na podporu znalostního trojúhelníku – výzkumu, vzdělávání a inovací;
26.
konstatuje, že by politika hospodářské soutěže měla doplňovat strukturální politiky a bránit kartelům a dominantním společnostem ve zneužívání, které brání zakládání malých podniků v důsledku procesu slučování na globální úrovni;
27.
domnívá se, že by bylo možné zvýšit produktivitu na trhu, v distribuci a finančních službách širší koordinací hospodářských reforem v různých členských státech a modernizací hospodářství odklonem politické strategie od růstu, jenž je určován investicemi vyvolanými integrací, k růstu, jenž je určován technologiemi vyvolanými integrací;
Migrace
28.
zdůrazňuje, že EU naléhavě potřebuje společnou hraniční a přistěhovaleckou politiku, která by zahrnovala nejen integrovanou kontrolu hranic, ale také harmonizované strategie, kritéria a postupy pro hospodářskou migraci, přičemž by byla jednotlivým členským státům ponechána možnost rozhodovat o počtu vpuštěných osob; zdůrazňuje také, že se prostřednictvím výměny informací musí věnovat více úsilí hledání nových způsobů, jak dosáhnout, aby příliv obyvatel dopadl pro všechny strany z hlediska sociálního i hospodářského dobře;
Institucionální úpravy
29.
je toho názoru, že vliv hospodářské situace na dlouhodobý růst není automatický a že pro to, zda je daná ekonomika schopná realizovat svůj globální strukturální růstový potenciál, je určující rozvoj institucí reagujících na trh;
30.
domnívá se, že by institucionální vývoj EU měl usnadnit účinnou koordinaci hospodářských politik; vyzývá Komisi, aby podpořila v národních reformních programech důslednější odkazy na globální výzvy na základě ukazatelů měřících výsledky členských států;
31.
je přesvědčen, že je nezbytné lépe využít a pochopit celoevropský reformní program a že při vytváření hospodářské strategie musí být společně s příslušným složením Rady ministrů posílena úloha Evropského parlamentu a národních parlamentů;
32.
domnívá se, že je třeba dále zdokonalit „řízení Lisabonské strategie EU“, zejména pokud jde o následující aspekty: užší koordinaci příslušných složení Rady ministrů se zvláštním důrazem na řádnou koordinaci národních reformních programů;
33.
vyslovuje politování nad tím, že mezi Komisí, Radou a Parlamentem nebyl doposud dohodnut žádný jednoznačný časový harmonogram a kodex chování, na jejichž základě by byla zajištěna přiměřená spolupráce a rozsáhlé zapojení těchto tří orgánů EU při dalším projednávání otázek globalizace; vyzývá v této souvislosti Radu a Komisi, aby neprodleně předložily návrhy na úzkou spolupráci mezi třemi orgány EU s ohledem na blížící se revizi Lisabonské strategie;
34.
pověřuje svého předsedu, aby předal toto usnesení Radě, Komisi a parlamentům a vládám členských států.
