4. 4. 2011 B7-0244/2011 NÁVRH USNESENÍ předložený na základě prohlášení Komise
v souladu s čl. 110 odst. 2 jednacího řádu
o používání sexuálního násilí v konfliktech v severní Africe a na Blízkém východě
Barbara Lochbihler
,
Raül Romeva i Rueda
,
Nicole Kiil-Nielsen
,
Heidi Hautala
,
Franziska Katharina Brantner
,
Frieda Brepoels
,
Hélène Flautre
,
Jean Lambert
,
Ulrike Lunacek
,
Judith Sargentini
,
Malika Benarab-Attou
za skupinu Verts/ALE
PE459.781v01-00 B7‑0244/2011 Usnesení Evropského parlamentu o používání sexuálního násilí v konfliktech v severní Africe a na Blízkém východě
Evropský parlament ,
– s ohledem na své usnesení ze dne 26. listopadu 2009 o odstranění násilí páchaného na ženách,
– s ohledem na své usnesení ze dne 17. ledna 2008 o situaci v Konžské demokratické republice a znásilnění jako válečném zločinu Úř. věst. C 41 E, 19.2.2009, s. 83.
,
– s ohledem na své usnesení ze dne 17. listopadu 2011 o situaci v Egyptě,
– s ohledem na své usnesení ze dne 7. března 2011 o zemích jižního sousedství a především Libyi,
– s ohledem na prohlášení vysoké představitelky Catherine Ashtonové, které učinila dne 25. listopadu 2010 jménem Evropské unie u příležitosti Mezinárodního dne proti násilí na ženách,
– s ohledem na prohlášení vysoké představitelky Catherine Ashtonové, které učinila dne 8. března 2011 jménem Evropské unie u příležitosti Mezinárodního dne žen,
– s ohledem na ustanovení právních nástrojů Organizace spojených národů v oblasti lidských práv, zejména těch, které se týkají práv žen, jako je např. Charta OSN, Všeobecná deklarace lidských práv, Mezinárodní pakt o občanských a politických právech a Mezinárodní pakt o hospodářských, sociálních a kulturních právech, Úmluva o potlačování obchodu s lidmi a využívání prostituce druhých osob, Úmluva o odstranění všech forem diskriminace žen a její opční protokol, Úmluva proti mučení a jinému krutému, nelidskému či ponižujícímu zacházení nebo trestání a Úmluva o právním postavení uprchlíků z roku 1951 a zásada jejich nenavracení zakotvená v této úmluvě,
– s ohledem na další nástroje OSN týkající se násilí na ženách, jako je např. Vídeňská deklarace a akční plán ze dne 25. června 1993, které byly přijaty na Světové konferenci o lidských právech (A/CONF. 157/23), a Deklarace o odstranění násilí páchaného na ženách ze dne 20. prosince 1993 (A/RES/48/104),
– s ohledem na rezoluci Valného shromáždění OSN ze dne 12. prosince 1997 nazvanou „Prevence zločinů a opatření trestního práva k odstranění násilí páchaného na ženách“ (A/RES/52/86), ze dne 18. prosince 2002 nazvanou „Odstranění zločinů páchaných na ženách ve jménu cti“ (A/RES/57/179) a ze dne 22. prosince 2003 nazvanou „Odstranění domácího násilí na ženách“ (A/RES/58/147),
– s ohledem na zprávy zvláštních zpravodajů vysokého komisaře OSN pro lidská práva o násilí páchaném na ženách a všeobecné doporučení č. 19 přijaté Výborem pro odstranění diskriminace žen (11. zasedání, 1992),
– s ohledem na Pekingskou deklaraci a akční platformu, které byly přijaty na Čtvrté světové konferenci o ženách dne 15. září 1995, a na usnesení Parlamentu ze dne 18. května 2000 o opatřeních navazujících na Pekingskou akční platformu, usnesení ze dne 10. března 2005 o plnění akční platformy přijaté na Čtvrté světové konferenci o ženách (Peking +10) Úř. věst. C 320 E, 15.12.2005, s. 247.
a na usnesení ze dne 25. února 2010 o plnění Pekingské akční platformy (Peking +15),
– s ohledem na rezoluci Valného shromáždění OSN ze dne 19. prosince 2006 nazvanou „Zesílení úsilí k odstranění veškerých forem násilí na ženách“(A/RES/61/143) a na rezoluce Rady bezpečnosti OSN č. 1325 a 1820 o ženách, míru a bezpečnosti,
– s ohledem na Římský statut Mezinárodního trestního soudu přijatý v roce 1998, a zejména články 7 a 8 tohoto statutu, které považují znásilnění, sexuální otroctví, nucenou prostituci, nucené těhotenství a nucenou sterilizaci nebo jakoukoli formu sexuálního násilí za zločiny proti lidskosti a válečné zločiny a staví je na roveň mučení a závažným válečným zločinům bez ohledu na to, zda jsou tyto činy páchány soustavně během mezinárodních či vnitřních konfliktů,
– s ohledem na čl. 110 odst. 2 jednacího řádu,
A. vzhledem k tomu, že se ženy aktivně účastní povstání na podporu demokracie, práv a svobod v severní Africe a na Blízkém východě,
B. vzhledem k tomu, že vládnoucí režimy v Libyi a Egyptě se při těchto nepokojích uchylují k sexuálním útokům jakožto součásti konfliktu a tyto útoky jsou zaměřeny proti ženám a usilují především o jejich větší zranitelnost,
C. vzhledem k tomu, že sexuální násilí je, jak se zdá, používáno systematicky k zastrašování a ponižování žen,
D. vzhledem k tomu, že Libyjka Iman al-Obejdiová, která poskytla reportérům v tripoliském hotelu informace o tom, že se stala obětí hromadného znásilnění a zneužití vojáky, je od 26. března 2011 zadržována na neznámém místě a nyní je obžalována z pomluvy muži, které obvinila ze svého znásilnění,
E. vzhledem k tomu, že demonstrantky v Egyptě uvádějí, že poté, co byly dne 9. března 2011 zatčeny na náměstí Tahrír, je vojáci podrobili zkoušce panenství a následně je mučili a znásilňovali, přičemž zkoušky panenství byly prováděny a fotografovány za přítomnosti vojáků,
F. vzhledem k tomu, že několika Egypťankám bylo vyhrožováno, že budou obžalovány z prostituce, a že některé z těchto žen budou postaveny před vojenský soud za to, že při zkoušce panenství neuspěly,
1. vyzývá místopředsedkyni Komise / vysokou představitelku, Komisi a vlády členských států, aby rozhodně zavrhly používání sexuálních útoků, zastrašování a útoky na ženy v Libyi a Egyptě;
2. rozhodně odsuzuje nucené zkoušky panenství, které u demonstrantek zatčených na náměstí Tahrír provedla egyptská armáda, a tento postup považuje za nepřijatelný, neboť se blížil mučení; vyzývá Nejvyšší vojenskou radu Egypta, aby okamžitě přijala opatření k zastavení tohoto ponižujícího zacházení a aby zajistila, aby všechny bezpečnostní a armádní složky obdržely jasné pokyny, že mučení a jiné špatné zacházení včetně nucených zkoušek panenství již nebudou tolerovány;
3. vyzývá egyptské orgány, aby bezodkladně podnikly kroky k ukončení mučení, vyšetřily všechny případy zneužití síly vůči pokojným demonstrantům a zastavily stíhání civilistů před vojenskými tribunály; je obzvláště znepokojen zprávami organizací zabývajících se ochranou lidských práv o tom, že jsou zatýkáni nezletilí a souzeni vojenskými soudy;
4. doporučuje, aby bylo zahájeno nezávislé vyšetřování s cílem postavit viníky před soud, přičemž zvláštní pozornost by se měla věnovat vyšetřování trestných činů, kterých se dopustil Kaddáfí, podle jurisdikce Mezinárodního trestního soudu;
5. zdůrazňuje, že každý by měl mít možnost vyjádřit svůj postoj k demokratické budoucnosti své země, aniž by byl zadržován, mučen nebo podroben ponižujícímu či diskriminujícímu zacházení;
6. pevně věří, že změny, které probíhají v severní Africe a na Blízkém východě, musí vést k ukončení diskriminace žen a k jejich plnému začlenění do společnosti za rovnocenných podmínek a v souladu s Úmluvou OSN o odstranění všech forem diskriminace žen (CEDAW);
7. zdůrazňuje, že je obecně třeba zajistit dodržování práv žen v nových demokratických a právních strukturách těchto společností;
8. zdůrazňuje, že by měla být uznána úloha žen v revolucích, včetně hrozeb, kterým čelí, a způsobu, jakým mohou bránit svá práva;
9. zdůrazňuje, že je třeba všeobecně prosazovat lidská práva a evropskou politiku sousedství a aktivně sdílet zkušenosti EU, pokud jde o násilí páchané na základě pohlaví a rovnost pohlaví, jako nedílnou součást procesu demokratizace; dále zdůrazňuje, že je nutné účinně uplatňovat hlavní směry EU týkající se všech forem násilí a diskriminace vůči ženám a dívkám, zejména zabránit sexuálnímu násilí páchanému na ženách, chránit oběti a trestně stíhat pachatele těchto násilných činů;
10. zdůrazňuje, že je třeba ve všech oblastech zohledňovat rovnost žen a mužů a podporovat konkrétní kroky s cílem dosáhnout efektivního a systematického přístupu založeného na rovnosti pohlaví v zemích, na něž se vztahuje evropská politika sousedství; naléhá na vlády a občanskou společnost, aby zvýšily sociální začlenění žen, bojovaly proti negramotnosti žen a podporovaly jejich zaměstnanost a finanční nezávislost, aby tak zajistily účelnou přítomnost žen na všech úrovních;
11. vyzývá místopředsedkyni Komise / vysokou představitelku, ESVČ a Komisi, aby se při svých jednáních s jižními zeměmi, na něž se vztahuje evropská politika sousedství, zaměřovaly zejména na politické priority EU, jako je zrušení trestu smrti, dodržování lidských práv, včetně práv žen, a základních svobod a na ratifikaci řady mezinárodních právních nástrojů, včetně Římského statutu Mezinárodního trestního soudu a Úmluvy o právním postavení uprchlíků z roku 1951;
12. pověřuje svého předsedu, aby předal toto usnesení Radě, Komise a místopředsedkyni Komise / vysoké představitelce Unie pro zahraniční věci a bezpečnostní politiku.
