Článek
142
Stanovení řečnické doby
1.
Konference předsedů může Parlamentu navrhnout, aby pro každou rozpravu byla stanovena řečnická doba. Parlament rozhoduje o tomto návrhu bez rozpravy.
2.
Řečnická doba se stanoví v souladu s těmito kritérii:
a)
první část řečnické doby se rozdělí rovným dílem mezi všechny politické skupiny;
b)
další část se rozdělí mezi politické skupiny v poměru k celkovému počtu jejich členů;
c)
nezařazeným poslancům se přidělí celková řečnická doba podle částí přidělených každé politické skupině podle písmen a) a b).
3.
Pokud je stanovena celková řečnická doba pro několik bodů pořadu jednání, informují politické skupiny předsedu, jaké části přiděleného času využijí pro jednotlivé body. Předseda zajistí, aby byly tyto řečnické doby dodrženy.
4.
Žádný poslanec nesmí hovořit déle než jednu minutu k jakémukoli z těchto témat: zápisy, procesní návrhy, pozměňovací návrhy ke konečnému návrhu pořadu jednání nebo k pořadu jednání.
5.
Komise a Rada vystoupí v rozpravě ke zprávě zpravidla bezprostředně po zpravodaji. Avšak při rozpravě o návrhu Komise vyzve předseda Komisi, aby hovořila jako první a stručně představila svůj návrh, a při rozpravě k návrhu Rady může předseda vyzvat Radu, aby hovořila jako první. Poté v obou případech vystoupí zpravodaj. Komise a Rada mohou vystoupit znovu, zejména v reakci na projevy poslanců Parlamentu.
6.
Aniž je dotčen článek 197 Smlouvy o ES, usiluje předseda o dohodu s Komisí a Radou o tom, jaká řečnická doba jim bude přidělena.
7.
Poslanci, kteří nevystoupili v rozpravě, mohou nejvýše jednou v průběhu jednoho dílčího zasedání odevzdat písemné prohlášení v rozsahu nejvýše 200 slov, které je přílohou doslovného záznamu z rozpravy.

