A7-0364/2011
18. 10. 2011
***
DOPORUČENÍ
k návrhu rozhodnutí Rady o uzavření Dohody mezi Evropskou unií a Austrálií o zpracovávání údajů jmenné evidence cestujících (PNR) leteckými dopravci a o jejich předávání australské správě pro cla a ochranu hranic
(09825/2011 – C7‑0304/2011 – 2011/0126(NLE))
Výbor pro občanské svobody, spravedlnost a vnitřní věci
Zpravodajka:
Sophia in 't Veld
PE 472.321v03-00
Vysvětlivky
* Postup konzultace
*** Postup souhlasu
***I Řádný legislativní postup (první čtení)
***II Řádný legislativní postup (druhé čtení)
***III Řádný legislativní postup (třetí čtení)
(Druh postupu závisí na právním základu navrženém v návrhu aktu.)
OBSAH
NÁVRH LEGISLATIVNÍHO USNESENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU...........................5
MENŠINOVÉ STANOVISKO................................................................................................11
STANOVISKO Výboru pro zahraniční věci ...........................................................12
VÝSLEDEK KONEČNÉHO HLASOVÁNÍ VE VÝBORU.....................................................15
NÁVRH LEGISLATIVNÍHO USNESENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU
k návrhu rozhodnutí Rady o uzavření Dohody mezi Evropskou unií a Austrálií o zpracovávání údajů jmenné evidence cestujících (PNR) leteckými dopravci a o jejich předávání australské správě pro cla a ochranu hranic
(09825/2011 – C7‑0304/2011 – 2011/0126(NLE) )
(Souhlas)
Evropský parlament ,
– s ohledem na návrh rozhodnutí Rady (09825/2011),
– s ohledem na Dohodu mezi Evropskou unií a Austrálií o zpracovávání údajů jmenné evidence cestujících (PNR) leteckými dopravci a o jejich předávání australské správě pro cla a ochranu hranic připojenou k výše uvedenému návrhu rozhodnutí Rady (10093/2011),
– s ohledem na sdělení Komise o globálním přístupu k přenosům údajů jmenné evidence cestujících do třetích zemí ( KOM(2010)0492 ),
– s ohledem na svá usnesení o systému SWIFT, dohodě o PNR a transatlantickém dialogu o těchto tématech
Úř. věst. C 287 E, 29.11.2007, s. 349. ze dne 14. února 2007, o hodnocení dohody o PNR mezi Austrálií a EU
Úř. věst. C 15 E, 21.1.2010, s. 46. ze dne 22. října 2008, o zahájení jednání o dohodách o jmenné evidenci cestujících (PNR) se Spojenými státy americkými, Austrálií a Kanadou
Úř. věst. C 81 E, 15.3.2011, s. 70. ze dne 5. května 2010 a o celosvětovém přístupu k předávání údajů jmenné evidence cestujících třetím zemím
Přijaté texty, P7-TA(2010)0397 . ze dne 11. listopadu 2010,
– s ohledem na stanoviska evropského inspektora ochrany údajů ke sdělením Komise o globálním přístupu k přenosům údajů jmenné evidence cestujících (PNR) do třetích zemí
Úř. věst. C 357, 30.12.2010, s. 7 ze dne 19. října 2010 a o návrhu rozhodnutí Rady o uzavření dohody mezi Evropskou unií a Austrálií o zpracovávání údajů jmenné evidence cestujících (PNR) leteckými dopravci a o jejich předávání Australské celní a hraniční správě
Dosud nezveřejněn v Úředním věstníku. ze dne 15. července 2011,
– s ohledem na stanovisko 7/2010 ze dne 12. listopadu 2010 ke sdělení Evropské komise o globálním přístupu k přenosům údajů jmenné evidence cestujících (PNR) do třetích zemí, které přijala pracovní skupina pro ochranu údajů zřízená podle článku 29,
– s ohledem na žádost o souhlas, kterou předložila Rada v souladu s čl. 218 odst. 6 druhým pododstavcem písm. a) ve spojení s čl. 82 odst. 1 druhým pododstavcem písm. d) a čl. 87 odst. 2 písm. a) Smlouvy o fungování Evropské unie ( C7-0304/2011 ),
– s ohledem na článek 16 Smlouvy o fungování Evropské unie a na články 7 a 8 Listiny základních práv Evropské unie,
– s ohledem na článek 81 a čl. 90 odst. 7 jednacího řádu,
– s ohledem na doporučení Výboru pro občanské svobody, spravedlnost a vnitřní věci a stanovisko Výboru pro zahraniční věci ( A7-0364/2011 ),
1. uděluje svůj souhlas s uzavřením dohody;
2. dospěl k závěru, že postup 2009/0186 (NLE) je v návaznosti na nahrazení dohody PNR mezi Evropskou unií a Austrálií z roku 2008 novou dohodou PNR neplatný;
3. pověřuje svého předsedu, aby postoj Parlamentu předal Radě, Komisi a vládám a parlamentům členských států a australské vládě.
VYSVĚTLUJÍCÍ PROHLÁŠENÍ
I. Obecné souvislosti
Evropská unie vyjednává o třech mezinárodních dohodách o zpracovávání údajů jmenné evidence cestujících a o jejich předávání, a to s Austrálií, Kanadou a USA. Údaje PNR poskytují cestující, shromažďují je letečtí dopravci a jsou používány pro vystavení letenek, provádění rezervací a pro účely systémů odbavení. Vzhledem ke své komerční povaze PNR obsahuje různé druhy informací od jmen, adres, čísel pasu a informací o kreditních kartách po informace o dalších cestujících, cestovních trasách a cestovních kancelářích.
Současná dohoda s Austrálií vychází z australských právních předpisů o ochraně hranic, které opravňují Australskou celní správu vyhodnocovat údaje jmenné evidence cestujících mezinárodních leteckých společností z hlediska rizika před příjezdem cestujících dorazí Austrálie. Podle těchto právních předpisů mají letecké společnosti povinnost umožnit celní správě přístup k údajům PNR, kterými disponují. Dodržování těchto australských požadavků ze strany leteckých společností však vedlo k problémům, jež souvisí s evropskými právními předpisy o ochraně údajů. Aby bylo možné tyto problémy vyřešit, Komise zahájila s Austrálií jednání s cílem stanovit podmínky, které by umožňovaly přístup k údajům PNR.
Evropský právní rámec umožňující leteckým společnostem předávat údaje PNR zavedlo rozhodnutí Evropské rady 2008/651/SZBP ze dne 30. června 2008, které se týkalo podpisu Dohody mezi Evropskou unií a Austrálií o zpracovávání údajů jmenné evidence cestujících (PNR) ze zdrojů Evropské unie leteckými dopravci a o jejich předávání Australské celní správě. Vzhledem k tomu, že Rada v otázce uzavření dohody nedokázala dosáhnout požadované jednomyslnosti, byla dohoda od 30. června 2008 prozatímně uplatňována v sedmnácti členských státech EU
Deset členských států EU, konkrétně pak Belgie, Česká republika, Německo, Irsko, Lotyšsko, Malta, Nizozemsko, Maďarsko, Polsko a Finsko, vydalo prohlášení, že v tomto ohledu se musí řídit svými ústavními postupy. .
Od vstupu Lisabonské smlouvy v platnost, tedy ode dne 1. prosince 2009, se řádný legislativní postup začal vztahovat na vyjednávání mezinárodních dohod a zahrnuje i právo Evropského parlamentu vyjádřit souhlas. Poté, co Evropský parlament obdržel dne 15. února 2010 žádost Rady o poskytnutí souhlasu, přijal dne 5. května 2010 usnesení, na jehož základě odložil hlasování o této žádosti o souhlas. Ve svém usnesení naléhavě vyzval Evropskou komisi, aby zaujala jednotný přístup k využívání PNR, jenž bude založený na jednotném souboru zásad – s ohledem na dvě další dohody o PNR uzavřené s USA a Kanadou a na nárůst v počtu žádostí o využívání údajů PNR ze zemí, jako je Saúdská Arábie, Jižní Korea a Nový Zéland.
Žádost o poskytování údajů PNR doposud Evropské komisi předložilo jedenáct zemí. Ukázalo se, že tento přístup, který podpořila Rada i Komise, je pragmatickou volbou, protože o předávání PNR žádá stále více zemí.
Na základě sdělení o globálním přístupu k přenosům údajů PNR do třetích zemí a nového mandátu k vyjednávání, který schválila Rada, Komise a Austrálie zahájily v lednu 2011 nová jednání. Komise dohodu parafovala a dne 19. května 2011 zaslala Radě doporučení, aby dohodu podepsala a uzavřela. Rada dohodu přijala dne 22. září 2011 a dohoda byla podepsána dne 29. září 2011. Téhož dne Evropský parlament obdržel žádost Rady o souhlas.
II. Posouzení dohody o PNR uzavřené mezi EU a Austrálií
Je třeba mít na paměti, že třetí země jsou svrchovanými státy, které stanoví požadavky pro vstup osob na svá území. Evropská unie proto nemůže zakázat shromažďování, uchovávání a využívání údajů PNR třetími zeměmi. Evropská unie může pouze rozhodnout, zda jsou podmínky předávání těchto údajů v souladu s normami EU o ochraně údajů. Pokud by dohoda nebyla uzavřena, třetí země budou nadále shromažďovat a uchovávat údaje PNR týkající se evropských občanů.
Dne 5. května 2010 a 11. listopadu 2010 Evropský parlament stanovil svá kritéria pro vyslovení souhlasu dohodám se třetími zeměmi, které se týkají předávání údajů PNR.
Tato kritéria byla následující:
1. Je nutné prokázat nezbytnost hromadného shromažďování a uchovávání údajů PNR a podložit to konkrétními důkazy z hlediska všech uvedených účelů.
2. Je nutné prokázat přiměřenost (to znamená, že stejného cíle nelze dosáhnout prostřednictvím způsobu, který narušuje soukromí cestujících v menší míře).
3. Účel musí být jasně a striktně vymezen na základě jednoznačných právních definic, které vychází z definic uvedených v rámcovém rozhodnutí Rady 2002/475/SVV ze dne 13. června 2002 o boji proti terorismu a v rámcovém rozhodnutí Rady 2002/584/SVV ze dne 13. června 2002 o evropském zatýkacím rozkazu.
4. Údaje musí být poskytovány jedině metodou předávání („push“) (t. j. letecké společnosti předávají filtrované údaje orgánům třetích zemí, jež o to požádaly), nikoli metodou získávání („pull“) (kdy mají třetí země přímý přístup do evropských databází).
5. Údaje PNR nesmí být za žádných okolností používány k vyhledávání dalších údajů či k profilování.
6. Další předávání údajů ze strany přijímající země do třetích zemí musí být v souladu s normami EU o ochraně údajů, o nichž bude rozhodnuto na základě konkrétního zjištění odpovídající úrovně ochrany.
7. Výsledky musí být ihned předávány příslušným orgánům EU a členských států (vzájemnost).
8. Právní základ rozhodnutí Rady, kterým bude dohoda uzavřena, musí zahrnovat článek 16 Smlouvy o fungování EU.
Většina těchto kritérií byla obsažena v mandátu k vyjednávání, který přijala Rada.
Evropský parlament posuzoval nový návrh dohody o PNR mezi EU a Austrálií na základě těchto kritérií. Evropský parlament dospěl k závěru, že mnoho kritérií bylo splněno v uspokojivé míře, a proto uzavření dohody vysloví svůj souhlas.
Evropský parlament pozitivně hodnotí tyto body:
- Definice účelu byla značně zpřísněna, aby zahrnovala pouze účely prevence, odhalování, vyšetřování nebo stíhání teroristických trestných činů či závažné mezinárodní trestné činnosti. Oba termíny jsou v dohodě jasně definovány na základě příslušných nástrojů EU. Pečlivé monitorování uplatňování dohody bude muset prokázat, že definice účelu je dostatečně přesná a neponechává prostor pro využívání PNR k jiným účelům.
- K poskytování údajů musí docházet pouze prostřednictvím metody jejich předávání, přičemž v souvislosti s jedním letem může předání proběhnout nanejvýš pětkrát.
- Dohoda stanoví, že relevantní a odpovídající analytické informace, jakmile to bude prakticky proveditelné, musí být k dispozici dotčeným členským státům nebo Europolu a Eurojustu.
- Občané EU mají v Austrálii právo na účinnou správní a soudní nápravu a jsou zajištěny záruky ochrany údajů, pokud jde o přístup, opravu, výmaz a zabezpečení údajů.
Je však nutné zdůraznit, že několik kritérií nebylo splněno v celém svém rozsahu a že zde stále přetrvávají určité obavy. Tyto obavy se vztahují rovněž na dohody o PNR s ostatními třetími zeměmi.
Evropský parlament konstatuje, že následující kritéria nebyla splněna v celém svém rozsahu:
- Dohoda se žádným konkrétním způsobem nezmiňuje o profilování, ale ani ho výslovně nevylučuje. I přes opakované žádosti Evropská komise odmítla stanovit právní definici profilování a obdobných automatizovaných metod vyhledávání.
- Pravidla následného předávání údajů jsou z obecného hlediska v souladu s normami EU o ochraně údajů, zejména s přiloženým prohlášením, které vyžadovala Rada. Stále se zde však vyskytují obavy, zda jsou ustanovení ohledně následného předávání údajů přiměřená. Pečlivé monitorování uplatňování dohody bude muset ukázat, zda není zapotřebí dále zpřísnit tato ustanovení.
Evropský parlament má tyto další obavy:
- Evropská komise pouze částečně a nedostatečně prokázala nezbytnost a přiměřenost hromadného shromažďování a uchovávání údajů. Neoficiální důkazy a kontroly delegací Evropského parlamentu na místě, objasnily využívání PNR pro některé účely. Avšak dosud nebylo předloženo podrobné odůvodnění každého uvedeného účelu (boj proti terorismu a závažné mezinárodní trestné činnosti) a každé metody zpracovávání údajů (reaktivní, v reálném čase a proaktivní), jak vyžaduje Evropský parlament.
- V tomto ohledu nebylo předloženo žádné odůvodnění pro dlouhodobé uchovávání identifikovatelných údajů všech cestujících. Doba pro uchovávání údajů stanovená na pět a půl roku se jeví jako vcelku nahodilá a není podložena konkrétními důkazy. To je v rozporu s právními požadavky na nezbytnost a přiměřenost a dále s příslušnou judikaturou, zejména rozhodnutími vnitrostátních ústavních soudů o přiměřenosti dlouhodobého hromadného uchovávání osobních údajů bez jakéhokoli podezření či obvinění. Z tohoto důvodu se očekává, že Rada nebude moci schválit dohodu na základě jednomyslnosti, protože jeden či více členských států se může zdržet hlasování nebo hlasovat proti. Ukazuje to, že tato otázka je problematická.
- Evropská komise nedostatečně prozkoumala alternativní opatření, která by v menší míře narušovala soukromí, např. jde o využívání předběžných informací o cestujících (API) a údajů z elektronického systému cestovních povolení (ESTA) k identifikaci podezřelých osob.
- Evropská komise si k této zvláštní dohodě s Austrálií nevyžádala stanovisko Agentury EU pro základní práva. Evropská komise nezohlednila všechna doporučení evropského inspektora ochrany údajů, ani nevysvětlila, proč nebyla některá doporučení zohledněna.
- Příslušným právním základem dohody by v každém případě měl být především článek 16 (o ochraně údajů) Smlouvy o fungování EU. Tento článek však není v právním základu obsažen, ale pouze se na něj obecně a nezávazně odkazuje v preambuli. Jak je uvedeno výše a jak uvádí evropský inspektor ochrany údajů ve svém stanovisku ze dne 15. července 2011, účelem dohody je zajistit, aby bylo předávání údajů v souladu s normami EU o ochraně údajů. Dohoda by tedy neměla být založena na čl. 82 odst. 1 písm. d) a čl. 87 odst. 2 písm. a), ale na článku 16 Smlouvy o fungování EU. Pokud by účelem byla policejní a soudní spolupráce, pak by EU teoreticky mohla rozhodnout o tom, že nebude souhlasit s tím, aby Austrálie shromažďovala údaje PNR. Zde se ale jedná o svrchované rozhodnutí třetí země. Nejedná se tedy o politiku EU, protože EU v této oblasti nemůže rozhodovat. Zvolený právní základ zjevně není správný.
Při veřejných diskusích, které následovaly po přijetí usnesení, Evropský parlament žádal o další procedurální záruky ohledně spolupráce mezi orgány EU. S ohledem na uplatňování článku 218 Smlouvy o fungování EU o uzavírání mezinárodních dohod a na použití článku 23 (řešení sporů a pozastavení uplatňování dohody) a článku 25 (ukončení platnosti dohody) dohody o PNR uzavřené mezi EU a Austrálií Evropský parlament důrazně požadoval, aby se Evropská komise veřejně zavázala, že na žádost Evropského parlamentu předloží návrhy na pozastavení či ukončení dohody. Evropská komise se k tomu zavázala v rámci veřejného prohlášení během plenárního zasedání Evropského parlamentu dne 4. července 2011.
Žádáme Komisi, aby tento závazek potvrdila výměnou dopisů mezi předsedy těchto dvou orgánů.
MENŠINOVÉ STANOVISKO
v souladu s čl. 52 odst. 3 jednacího řádu
Jan Albrecht, Rui Tavares, Judith Sargentini, Gabriele Zimmer a Mikael Gustafsson
Dohoda mezi EU a Austrálií o předávání údajů PNR neposkytuje záruky, které EP požadoval ve svých předchozích usneseních. Tyto záruky byly skutečně rozhodující.
Komise nejenže nepředložila faktické důkazy, které by potvrdily tvrzení, že uchovávání a zpracovávání údajů PNR za účelem prosazování práva je nezbytné a přiměřené, ale ani se vážně nezabývala zkoumáním jiných možností, které by narušovaly soukromí cestujících v menší míře.
Dohoda stanoví neopodstatněnou dobu uchovávání údajů v délce pět a půl roku. Navíc neposkytuje náležité záruky, jež mají zabránit diskriminujícímu profilování. To vzbuzuje vážné obavy, pokud jde o slučitelnost této dohody s Listinou základních práv Evropské unie a s judikaturou Evropského soudu pro lidská práva a německého ústavního soudu.
Komise nezohlednila výzvu Parlamentu a nevyžádala si stanovisko Agentury EU pro základní práva k tomu, jaký má dohoda dopad na základní práva. Přesto však pochybnosti, které v souvislosti s dohodou o PNR se Spojenými státy a se systémem zpracování údajů jmenné evidence cestujících EU vyjádřila Agentura pro lidská práva a právní služby Rady a Komise, platí i v případě dohody s Austrálií.
Potvrzujeme naše odhodlání spolupracovat s Austrálií a dalšími třetími zeměmi v boji proti terorismu, ale jsme přesvědčeni, že paušální uchovávání a zpracovávání údajů jmenné evidence všech cestujících se neslučuje s našim pojetím otevřené společnosti.
12. 10. 2011
STANOVISKO Výboru pro zahraniční věci
pro Výbor pro občanské svobody, spravedlnost a vnitřní věci
k návrhu rozhodnutí Rady o uzavření dohody mezi Evropskou unií a Austrálií o zpracovávání údajů jmenné evidence cestujících (PNR) leteckými dopravci a o jejich předávání australské správě pro cla a ochranu hranic
(09825/2011 – C7-0304/2011 – 2011/0126(NLE) )
Navrhovatelka: Monica Luisa Macovei
PA_Leg_Consent
STRUČNÉ ODŮVODNĚNÍ
Evropská unie v roce 2008 uzavřela s Austrálií dohodu o předávání a zpracovávání údajů jmenné evidence cestujících (PNR), neboť uznává, že sdílení informací tvoří základ boje proti terorismu. Od té doby je dohoda prozatímně uplatňována.
Dne 5. května 2010 Evropský parlament přijal usnesení, v němž rozhodl o neudělení souhlasu s konečným uzavřením dohody o PNR a požádal o nové vyjednání této dohody na základě jistých kritérií. Parlament potvrdil své odhodlání přistupovat k boji proti terorismu jako k jednomu z hlavních prvků evropské zahraniční politiky a vést aktivní politiku prevence, avšak zároveň uvedl, že je třeba hájit základní práva a zajistit ochranu soukromí občanů EU v souladu s příslušnými normami EU. Vyzval k uzavření nové dohody, která by zavedla mimo jiné vhodné mechanismy pro nezávislý soudní dohled, stanovila opatření – v souladu s metodou „dodávání“ – k zajištění toho, aby údaje PNR byly používány pouze za účelem prosazování práva a zajištění bezpečnosti v případě teroristického trestného činu, a nedovolovala by za žádných okolností používat tyto údaje k vyhledávání dalších údajů a k profilování.
Znovu projednaný návrh dohody obsahuje několik ochranných opatření týkajících se předávání a zpracování údajů PNR: každý má mimo jiné právo na přístup ke svým údajům PNR, domáhat se jejich opravy, právo na soudní ochranu, na to, aby nebyly zpracovávány citlivé údaje o jeho osobě a aby jakékoli narušení zabezpečení údajů podléhalo účinným sankcím. Další ochranná opatření byla v novém návrhu dohody posílena. Jedná se například o opatření zajišťující, aby údaje mohly být předávány orgánům ve třetí zemi pouze na základě specifických kritérií. Účel předcházení, odhalování, vyšetřování a stíhání teroristických trestných činů je nyní spojen s přísnějšími a podrobněji stanovenými kritérii.
Navrhovatelka je odhodlána prosazovat dohodu, která by posílila společný boj EU a Austrálie proti terorismu v zájmu bezpečnosti jejich občanů a zároveň respektovala jejich práva a právní stát. Dohoda by se měla začlenit do širší globální a regionální agendy v oblasti boje proti terorismu a tvořit součást strategie EU pro tuto oblast, neboť údaje PNR představují nástroj, který je pro potírání teroristických trestných činů velmi důležitý.
Navrhovatelka se po zvážení výše uvedených skutečností domnívá, že nová dohoda poskytuje rámec pro společný boj proti terorismu a současně pro zajištění toho, aby byla dodržována práva osob, na něž se dohoda vztahuje.
******
Výbor pro zahraniční věci vyzývá Výbor pro občanské svobody, spravedlnost a vnitřní věci jakožto příslušný výbor, aby navrhl, aby Parlament udělil k dohodě svůj souhlas.
VÝSLEDEK KONEČNÉHO HLASOVÁNÍ VE VÝBORU
Datum přijetí
11.10.2011
Výsledek konečného hlasování
+:
–:
0:
51
8
0
Členové přítomní při konečném hlasování
Gabriele Albertini, Bastiaan Belder, Elmar Brok, Arnaud Danjean, Michael Gahler, Marietta Giannakou, Ana Gomes, Richard Howitt, Anna Ibrisagic, Jelko Kacin, Ioannis Kasoulides, Evgeni Kirilov, Maria Eleni Koppa, Andrey Kovatchev, Paweł Robert Kowal, Wolfgang Kreissl-Dörfler, Eduard Kukan, Vytautas Landsbergis, Ryszard Antoni Legutko, Krzysztof Lisek, Sabine Lösing, Ulrike Lunacek, Barry Madlener, Mario Mauro, Kyriakos Mavronikolas, Willy Meyer, Francisco José Millán Mon, Alexander Mirsky, Norica Nicolai, Kristiina Ojuland, Ioan Mircea Paşcu, Bernd Posselt, Hans-Gert Pöttering, Cristian Dan Preda, Libor Rouček, Tokia Saïfi, José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra, Jacek Saryusz-Wolski, Werner Schulz, Marek Siwiec, Inese Vaidere, Geoffrey Van Orden, Sir Graham Watson
Náhradník(ci) přítomný(í) při konečném hlasování
Laima Liucija Andrikienė, John Attard-Montalto, Tanja Fajon, Roberto Gualtieri, Liisa Jaakonsaari, Jaromír Kohlíček, Monica Luisa Macovei, Jacek Protasiewicz, Marietje Schaake, Helmut Scholz, György Schöpflin, Alf Svensson, Indrek Tarand, Traian Ungureanu, Renate Weber
Náhradník(ci) (čl. 187 odst. 2) přítomný(í) při konečném hlasování
Jolanta Emilia Hibner
VÝSLEDEK KONEČNÉHO HLASOVÁNÍ VE VÝBORU
Datum přijetí
17.10.2011
Výsledek konečného hlasování
+:
–:
0:
25
7
1
Členové přítomní při konečném hlasování
Jan Philipp Albrecht, Rita Borsellino, Simon Busuttil, Philip Claeys, Carlos Coelho, Tanja Fajon, Hélène Flautre, Kinga Göncz, Ágnes Hankiss, Anna Hedh, Salvatore Iacolino, Sophia in ‘t Veld, Teresa Jiménez-Becerril Barrio, Juan Fernando López Aguilar, Monica Luisa Macovei, Véronique Mathieu, Claude Moraes, Jan Mulder, Georgios Papanikolaou, Carmen Romero López, Judith Sargentini, Birgit Sippel, Csaba Sógor, Rui Tavares, Axel Voss, Auke Zijlstra
Náhradník(ci) přítomný(í) při konečném hlasování
Edit Bauer, Anna Maria Corazza Bildt, Dimitrios Droutsas, Ana Gomes
Náhradník(ci) (čl. 187 odst. 2) přítomný(í) při konečném hlasování
Albert Deß, Mikael Gustafsson, Gabriele Zimmer
