P6_TA(2007)0348
Eurozóna (2007)
A6-0264/2007
Legislativní usnesení Evropského parlamentu ze dne 12. července 2007 o výroční zprávě o eurozóně za rok 2007 ( 2007/2143(INI) )
Evropský parlament
, -
s ohledem na sdělení Komise o výročním prohlášení o eurozóně za rok 2007 ( KOM(2007)0231 ),
-
s ohledem na jarní hospodářskou prognózu Komise ze dne 7. května 2007,
-
s ohledem na své usnesení ze dne 26. dubna 2007 o veřejných financích v HMU v roce 2006 Přijaté texty, P6_TA(2007)0168 .
,
-
s ohledem na své usnesení ze dne 15. února 2007 o situaci v evropské ekonomice: přípravná zpráva o hlavních směrech hospodářských politik na rok 2007 Přijaté texty, P6_TA(2007)0051 .
,
-
s ohledem na své usnesení ze dne 15. února 2007 o makroekonomických dopadech zvyšování cen energie Přijaté texty
,
P6_TA(2007)0054 .
,
-
s ohledem na své usnesení ze dne 1. června 2006 o rozšíření eurozóny Úř. věst. C 298 E, 8.12.2006, s. 249.
,
-
s ohledem na své usnesení ze dne 14. března 2006 o revizi strategie Mezinárodního měnového fondu Úř. věst. C 291 E, 30.11.2006, s. 118.
,
-
s ohledem na výroční zprávu Evropské centrální banky (ECB) za rok 2006,
-
s ohledem na zprávy ECB o finanční integraci v Evropě z března 2007,
-
s ohledem na článek 45 jednacího řádu,
-
s ohledem na zprávu Hospodářského a měnového výboru ( A6-0264/2007 ),
A.
vzhledem k tomu, že HDP eurozóny se v roce 2006 zvýšil o 2,7 % z 1,4 % v roce 2005, což je nejlepší výsledek od roku 2000, zatímco míra inflace stejně jako v roce 2005 činila 2,2 %,
B.
vzhledem k tomu, že fiskální deficit poklesl z 2,5 % HDP v roce 2005 na 1,6 % HDP v roce 2006,
C.
vzhledem k tomu, že míra nezaměstnanosti poklesla na konci roku 2006 na 7,6 % což je nejnižší úroveň za 15 let,
D.
vzhledem k tomu, že členství v eurozóně posiluje míru vzájemného hospodářského propojení mezi členskými státy a vyzývá k užší koordinaci hospodářských politik za účelem vyrovnání strukturálních slabin, zvládání budoucích problémů a přizpůsobení eurozóny stále globalizovanějšímu hospodářství,
E.
vzhledem k tomu, že eurozóna představuje jádro stability v globálním hospodářství,
Makroekonomický vývoj
1.
vítá příznivý hospodářský vývoj, kterého bylo dosaženo v roce 2006, pokud jde o růst a zaměstnanost, a který přinesl vytvoření 2 milionů nových pracovních míst a nižší fiskální deficity; zdůrazňuje však, že vysoká míra nezaměstnanosti a nízká účast na pracovních trzích neumožňují, aby Evropa úspěšně čelila stávajícím a budoucím výzvám v globálním hospodářství;
2.
v této souvislosti připomíná, že článek 111 Smlouvy pověřuje odpovědností za politiku směnných kurzů Radu, aniž by upřesňoval prostředky, kterými by měla být tato pravomoc uplatňována; vyzývá euroskupinu, Radu a ECB, aby v plném rozsahu uplatňovaly pravomoci, které jim příslušejí;
3.
konstatuje, že hospodářské oživení je částečně poháněno strukturálními zlepšeními, a vítá skutečnost, že produktivita práce roste vyšším tempem; domnívá se však, že je zatím příliš brzy na to, aby byly učiněny jednoznačné závěry o tom, jestli je toto oživení spíše cyklické či strukturální povahy; vyzývá k zaujetí opatrného postoje v tomto ohledu;
4.
vítá skutečnost, že členové eurozóny vynaložili společné úsilí za účelem nápravy nadměrných fiskálních deficitů v souladu s reformovaným Paktem stability a růstu; zdůrazňuje skutečnost, že se Komise domnívá, že v eurozóně jako celku vzrostla kvalita přizpůsobení, a to s menší závislostí na jednorázových opatřeních a se snížením veřejných výdajů; zdůrazňuje zejména, že kombinace konsolidačního úsilí, obzvláště v zemích s nadměrným deficitem, a lepší hospodářský vývoj snížily fiskální deficit eurozóny na 1,6 % HDP v roce 2006 z 2,5 % v roce 2005;
5.
trvá na tom, že zdravá fiskální politika je základním předpokladem udržitelného růstu a tvorby pracovních míst, neboť nízký fiskální deficit a nízké zadlužení vlády podporují nízká a stabilní inflační očekávání a pomáhají zachovat nízké úrokové sazby; varuje před opakováním politických chyb let 1999–2001; vyzývá proto k využití současného hospodářského rozmachu dvojím způsobem: ke snížení schodků a vytvoření přebytků, což by snížilo míru zadlužení, a ke zvýšení kvality veřejných financí většími investicemi do vzdělání, odborného vzdělávání, infrastruktury, výzkumu a inovací, což by napomohlo čelit problémům vyvolaným stárnutím populace; v tomto ohledu vítá skutečnost, že dne 20. dubna 2007 euroskupina přijala cíle fiskálních politik v členských státech eurozóny a připomněla závazek aktivně konsolidovat veřejné finance v příznivých obdobích a použít nečekané dodatečné příjmy ke snížení deficitu a k omezení zadlužení;
6.
zdůrazňuje riziko vyvolané procyklickými politikami v některých členských státech; bere na vědomí úsilí o fiskální konsolidaci, které lze pozorovat v eurozóně jako celku; trvá však na tom, že součástí povinnosti dosáhnout střednědobého cíle, jak je upřesněno v reformovaném Paktu stability a růstu, je i požadavek, aby členské státy v příznivých obdobích vytvářely přebytky; domnívá se, že je nutno posílit úsilí o konsolidaci, mimo jiné v souvislosti s nadcházející demografickou výzvou; konstatuje, že v reformovaném Paktu stability a růstu se výslovně požaduje konsolidace hospodářského cyklu; připomíná, že procesní pravidla nebo numerické daňové předpisy a nezávislé finanční instituce podporují fiskální konsolidaci a pomáhají vyvarovat se procyklických politik;
7.
bere na vědomí rozhodnutí ECB z roku 2006 zvýšit úrokové sazby; konstatuje, že ačkoli inflace zůstala mírná i přes nárůst cen energie, míra růstu peněžního agregátu M3 už od roku 2001 soustavně značně překračuje referenční hodnotu 4,5 %
,
aniž by došlo k urychlení inflace; žádá ECB, aby lépe vysvětlila důvody tohoto rozporu a vysvětlila také, zda se jedná o příznak rostoucí likvidity, která může v budoucnosti zvýšit inflaci nebo o výsledek jiných faktorů, jako je prohloubení finančních trhů, finanční inovace a vzrůstající mezinárodní úloha eura;
8.
konstatuje, že růst cen aktiv nabírá vyšší tempo, zejména v oblasti nemovitostí, což může být přirozeným příznakem zdravé ekonomiky, ale může to také zvýšit pravděpodobnost násilných přizpůsobení; domnívá se, že toto zrychlující se zvyšování ceny aktiv posílí potřebu opatrné fiskální politiky v členských státech, které prochází tímto vývojem, stejně tak jako potřebu strukturálních politik zaměřených na prevenci takových nerovnováh, zahrnujících zvýšenou obezřetnou regulaci; vyzývá vnitrostátní zákonodárce a regulátory, aby pečlivě posuzovali vývoj na trhu s nemovitostmi; poukazuje na diferencovaný přístup, který zohledňuje specifickou situaci členských států, pokud jde o hospodářský růst a rozpočet;
9.
konstatuje, že nominální posílení směnného kurzu eura o 11,4 % vůči americkému dolaru, o 12,4 % vůči japonskému jenu a o 8 % vůči čínskému renminbi vedlo pouze k dílčímu posílení reálného efektivního kurzu o 3,5 % v roce 2006 a doposud nepoškodilo vývozy ani růst v eurozóně; všímá si však účinků v jednotlivých členských státech, které se různí v závislosti na struktuře jejich hospodářství a schopnosti jejich sektorů nemovitostí pružně reagovat na změny úrokových sazeb; vyzývá členské státy, aby učinily kroky ke zvýšení své adaptační schopnosti; zdůrazňuje potřebu zohlednit účinky, které by mohlo mít budoucí zvýšení úrokových sazeb na směnné kurzy eura a konkurenceschopnost evropského hospodářství;
Fungování hospodářské a měnové unie (HMU)
10.
domnívá se, že rozdílné trendy růstu, inflace, reálných směnných kurzů a zaměstnanosti mezi členskými státy mohou odrážet odlišný vývoj, např. demografické trendy, různou míru pokroku, pokud jde o strukturální reformy, odlišný růstový potenciál a proces přibližování se úrovni vyspělejších států; zdůrazňuje však, že rozsáhlé schodky běžného účtu v některých členských státech jsou příznaky rozdílných trendů konkurenceschopnosti a že klíčem k vysvětlení takových rozdílů jsou odlišné přístupy hospodářské politiky mezi členskými státy;
11.
konstatuje, že rozdíly v úrovni mezinárodní konkurenceschopnosti ekonomik eurozóny jsou částečně způsobeny rozdílnými trendy v jednotkových nákladech práce, což odráží různý vývoj dynamiky produktivity a mezd; konstatuje, že v minulých letech růst mezd za růstem produktivity zaostával; zdůrazňuje nezbytnost spravedlivějšího rozdělování výnosů růstu; vyzývá zúčastněné strany a vedení podniků, aby zachovali odpovědnou politiku, pokud jde o balíčky odměn a bonusů na vrcholových postech společností, které mají tendenci růst nepřiměřeně ve srovnání s úrovní běžných mezd a dávají tak špatné signály a zrazují od podpory odpovědné mzdové politiky; rovněž konstatuje, že nízká míra inflace je důležitým faktorem, který má vliv na příznivý vývoj nákladů na jednotku pracovní síly;
12.
v této souvislosti podporuje další integraci trhů zboží a služeb, aby bylo překonáno stávající roztříštění trhu hospodářské a měnové unie na vnitrostátní trhy a aby bylo dosaženo vyššího stupně synchronizace konjunkturálních cyklů zúčastněných vnitrostátních hospodářství;
13.
poukazuje na to, že si euro může trvale udržet svou sílu a důvěryhodnost na mezinárodních finančních trzích pouze tehdy, pokud se členské státy eurozóny ještě více sblíží ve všech oblastech významných pro měnovou stabilitu; naléhavě žádá členské státy eurozóny a především sociální partnery, aby v tomto směru vynaložily další úsilí a aby také zlepšily vývoj produktivity, což je rovněž důležité pro dosažení cílů lisabonské strategie;
14.
připomíná, že měnová politika ECB nikdy nemůže být perfektně sladěna se situací konkrétního členského státu; všímá si toho, že v rychle rostoucích zemích je inflace strukturálně vyšší a reálné úrokové sazby nižší, případně i záporné; považuje takové situace za vlastní jednotné měnové unii a za účelem udržení stability požaduje výraznější fiskální úpravy a vyšší fiskální přebytky, zejména pokud jde o potřebu obezřetnosti vůči demografickým rizikům;
15.
konstatuje, že mírné fiskální politiky ve spojení s restriktivní měnovou politikou založenou na zvýšení úrokových sazeb a posílení směnného kurzu vedou k nepříliš vhodné kombinaci politik, což může mít za následek nadměrné makroekonomické náklady na stabilizaci; domnívá se, že další zpřísnění fiskální politiky by snížilo tlak na měnovou politiku a umožnilo lepší kombinaci politik, která by zajistila rychlejší hospodářský růst při dané míře inflace;
Strukturální reformy a vnitřní trh
16.
připomíná, že integrovaný evropský finanční trh je zásadní pro zajištění hladkého fungování HMU; zdůrazňuje proto potřebu dokončit integraci finančního trhu a odstranit zbývající překážky finanční integrace za účelem vytvoření účinného finančního systému a zlepšení schopnosti eurozóny vyrovnávat se s hospodářskými otřesy; upozorňuje na skutečnost, že finanční integrace může pro finanční stabilitu také představovat riziko, zůstanou-li postupy předcházení krizím, jejich řízení a řešení nadále rozdrobeny na vnitrostátní úrovni, což ztěžuje řešení na úrovni celé zóny; v této souvislosti proto znovu zdůrazňuje potřebu integrovaného evropského systému spolupracujících orgánů dohledu jakožto jednoho z klíčových prvků, pokud jde o dokončení integrace finančního trhu;
17.
domnívá se, že by měla být zvýšena rychlost provádění reforem na trzích zboží a služeb a pracovních a finančních trzích a že dokončení vnitřního trhu je klíčové pro podporu hospodářského růstu a tvorbu pracovních míst;
18.
všímá si toho, že služby představují 70 % HDP eurozóny a nabízejí největší příležitost pro růst zaměstnanosti; konstatuje, že inflace v oblasti služeb trvale přispívá k jádrové inflaci; zdůrazňuje proto, že by vyšší konkurence v odvětví služeb měla vést k nižší inflaci; požaduje proto plně funkční trh služeb a rychlé provedení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/123/ES ze dne 12. prosince 2006 o službách na vnitřním trhu Úř. věst. L 376, 27.12.2006, s. 36.
;
19.
věří, že účinné a úplné provádění lisabonské strategie je klíčem k dosažení vyššího růstového potenciálu; lituje, že inovativní výkon eurozóny je stejně jako v případě podnikových výdajů na výzkum a vývoj nižší než v USA a Japonsku; lituje rovněž, že celkové výdaje soukromého a veřejného sektoru na výzkum a vývoj stagnují okolo 2 % HDP, což je velmi daleko od cíle stanoveného na zasedání Evropské rady v Barceloně ve dnech 15. a 16. března 2002, kterým je dosažení 3 % HDP do roku 2010; vyžaduje proto konzistentní politiku podporující růst založený na inovacích; připomíná, že taková politika vyžaduje silnější konkurenci na trzích zboží a služeb, vyšší investice do infrastruktury, výzkumu, inovací, celoživotního vzdělávání a vzdělání, rozvinutější finanční sektor a flexibilnější pracovní trhy, a to za současného zajištění požadované úrovně sociálního zabezpečení (
flexicurity
− flexibilita a zabezpečení) v souladu s obnovenou lisabonskou strategií, stejně tak jako doplňkové politiky zaměřené na úpravu přílišných nerovností způsobených reformami;
Rozšiřování eurozóny
20.
vítá vstup Slovinska do eurozóny dne 1. ledna 2007 a hladký přechod z tolaru na euro;
21.
vybízí další nové členské státy, aby pokračovaly v přípravném úsilí na vstup do eurozóny; zdůrazňuje přínosy plynoucí z procesu konvergence a konečného přijetí eura, jak pro členské státy, tak pro eurozónu jako celek; domnívá se, že by otázky týkající se eurozóny neměly být zaměřeny pouze na nové členské státy, a poukazuje na otázku výjimek (
opt outs
);
22.
zdůrazňuje potřebu dohody mezi Parlamentem, Radou a Komisí ohledně jasného návodu na podávání žádostí o vstup do eurozóny za účelem zajištění období dostatečně dlouhého pro posuzování a přípravu pro všechny zapojené orgány, což by zvýšilo u občanů a členských států důvěru v proces přechodu;
23.
je si vědom toho, že definice cenové stability použitá pro posuzování konvergenčních kritérií není totožná s definicí cenové stability, kterou užívá ECB pro svou měnovou politiku, protože konvergenční kritéria převážně posuzují naměřené dosažené výsledky, zatímco definice ECB je cílem stanoveným pro budoucí výsledky; lituje, že inflační kritérium, jak je stanoveno ve Smlouvě, se měří ve vztahu k situaci všech členských států, místo aby se zaměřilo na státy, které jsou v současnosti členy eurozóny;
24.
vyzývá k účinnější akci proti praní špinavých peněz a podvodu a namítá, že v pravidelných zprávách Komise o společnostech z daňových rájů nebo o jejich roli a významu není dostatek informací, a požaduje informace o této věci;
25.
domnívá se, že nové členské státy mohou čelit výzvám plynoucích ze vstupu do eurozóny, zejména pokud jde o kritérium cenové stability, jelikož inflace může být součástí procesu, jehož cílem je přiblížit se úrovni vyspělejších států; vyzývá proto Radu a Komisi, aby přezkoumaly konvergenční kritéria prostřednictvím další analýzy a politické diskuse o uplatňování konvergenčních kritérií na budoucí nové členy eurozóny a s ohledem na novou situaci a rozdíly v hospodářském vývoji; zdůrazňuje, že konvergenční kritéria musí být uplatňována v souladu se Smlouvou a že by v žádném případě neměla být zpochybňována konkurenceschopnost eurozóny;
26.
připomíná nutnost provést včasné a rozsáhlé informační kampaně pro občany uchazečských členských států, které vytvoří důvěru v procesu přechodu, a zajistit, aby byla fáze přechodu vedena všemi zúčastněnými stranami spravedlivým způsobem s cílem zajistit euru úspěch; domnívá se, že je třeba odstranit nedostatky v informování občanů a zorganizovat využití médií pro informační kampaně v rané fázi;
Řízení
27.
domnívá se, že je nezbytně nutné dosáhnout lepší koordinace rozpočtových politik mezi členskými státy během cyklu, založené zejména na společném kalendáři a makroekonomických předpokladech; vyzývá k přísnému a účinnému provádění Paktu stability a růstu;
28.
domnívá se, že by měl být posílen zvláštní rozměr strukturálního dohledu eurozóny spojený s lisabonskou strategií, a to prostřednictvím zahrnutí opatření potřebných pro zlepšení fungování hospodářské a měnové unie; vítá coby první krok v tomto směru, že Komise se ve své výroční zprávě o pokroku lisabonské strategie zaměřila na eurozónu;
29.
zdůrazňuje, že je nutné posílit správu a proces evropské integrace, zejména v rámci eurozóny, neboť je to jediný způsob, jak čelit globálním hospodářským výzvám; vyzývá proto Radu a Komisi, aby v budoucnu zajistily, že výroční zpráva o eurozóně bude obsahovat soubor politických doporučení poskytujících nástroje pro podrobný dialog mezi různými orgány Společenství, které jsou zapojeny do posilování hospodářského řízení Evropské unie;
30.
připomíná potřebu zvýšit účinnost lisabonské strategie tím, že bude konsolidován obsah a načasování nástrojů hospodářské politiky, které jsou stále uplatňovány odděleně, za účelem inteligentní růstové strategie, která dále soustředí podávání zpráv a hodnocení do oblasti vnitrostátních reformních programů, avšak zároveň také zahrne vnitrostátní programy stability a vnitrostátní konvergenční programy;
31.
domnívá se, že by se euroskupina měla dohodnout na jasném plánu toho, čeho by mělo být v následujících dvou letech v eurozóně dosaženo; v zájmu silnější hospodářské koordinace se domnívá, že by euroskupina měla přejít od neformálního institucionálního rámce k formálnějšímu, který zahrnuje vlastní infrastrukturu;
Vnější zastoupení
32.
zdůrazňuje, že se euro stalo druhou nejdůležitější mezinárodní měnou po americkém dolaru; domnívá se zejména, že široké používání eura na mezinárodních obligačních trzích je klíčovým prvkem mezinárodní role eura; lituje, že Komise, ECB a euroskupina jsou i nadále v různých mezinárodních institucích a fórech zastoupeni velmi odlišně; se zaujetím pozoruje, že euroskupina a Rada ECOFIN projednaly návrhy k posílení vnějšího zastoupení eurozóny a ke zlepšení vnitřní spolupráce na vnější scéně; domnívá se, že je potřeba přijmout další kroky dříve, než bude vnější zastoupení eurozóny přiměřené jejímu rostoucímu významu v globálním hospodářství; domnívá se, že předpokladem pro společné vnější zastoupení je existence skutečně jednotné hospodářské politiky v rámci eurozóny; znovu zdůrazňuje, že nejlepším způsobem zastoupení eurozóny na hlavních mezinárodních finančních fórech a v mezinárodních finančních institucích zůstává vytvoření jednotného zastoupení eurozóny;
o
o o
33.
pověřuje svého předsedu, aby předal toto usnesení předsedovi euroskupiny, Radě, Komisi a Evropské centrální bance.
