16. 1. 2006
NÁVRH USNESENÍ,
k ukončení rozpravy o sdělení Komise
který v souladu s čl. 103 odst. 2 jednacího řádu předložili poslanci
– Karl-Heinz Florenz, Eija-Riitta Korhola a Anders Wijkman za skupinu PPE-DE
– Guido Sacconi, Dorette Corbey a Edite Estrela za skupinu PSE
– Chris Davies,za skupinu ALDE
– Satu Hassi za skupinu Verts/ALE
– Liam Aylward za skupinu UEN
– Kartika Tamara Liotard, Roberto Musacchio, Umberto Guidoni, Dimitrios Papadimoulis, Jonas Sjöstedt, Paul Verges, Ilda Figueiredo a Willy Meyer Pleite za skupinu GUE/NGL
– Johannes Blokland
o změně klimatu
Usnesení Evropského parlamentu o změně klimatu
Evropský parlament ,
–
s ohledem na 11. konferenci smluvních stran Rámcové úmluvy OSN o změně klimatu a souběžně probíhající první setkání smluvních stran Kjótského protokolu rámcové úmluvy, které se konaly v Montrealu v prosinci 2005,
–
s ohledem na předchozí usnesení Parlamentu, a zejména na usnesení ze dne 12. května 2005 o Semináři vládních expertů ke změně klimatu a ze dne 16. listopadu 2005 nazvaný„Vítězit v boji proti celosvětové změně klimatu“;
–
s ohledem na čl. 103 odst. 2 jednacího řádu
1.
vítá celkový výsledek konference, zejména pak zahájení dialogu o budoucím režimu změny klimatu, nejen v souvislosti s Kjótským protokolem, ale i v kontextu Rámcové úmluvy OSN o změně klimatu. Rovněž vítá technický pokrok, kterého bylo dosaženo u prováděcích pravidel stávajícího režimu klimatických změn;
2.
blahopřeje kanadskému předsednictví k energické a důsledné přípravě konference a k tomu, že konferenci dovedlo k úspěšnému závěru;
3.
vítá vůli smluvních stran dodatku I Kjótského protokolu přijmout v Montrealu druhé závazkové období po roce 2012;
4.
vítá trvalé vedoucí postavení Evropské unie v pomoci při prosazování mezinárodní dohody v Montrealu, ale domnívá se, že by se Evropská unie neměla spokojit se svojí úlohou a naléhá na ni, aby i nadále udržovala vysokou úroveň úsilí o rozvíjení budoucích jednání se svými mezinárodními partnery ;
5.
lituje toho, že vláda USA se stále zdráhá zahájit jakoukoliv účelnou mezinárodní spolupráci v oblasti změny klimatu, ale bere na vědomí, že tato skutečnost v Montrealu alespoň nezabránila dosažení dohody. Vítá také větší důraz, který se nyní klade na to na to, že boj proti změně klimatu vede řada klíčových aktérů americké společnosti, včetně členů Kongresu z obou sněmoven a stran, státních zákonodárců, starostů, nevládních organizací i mnohých zástupců podnikatelských kruhů;
6.
vítá skutečnost, že rozvojové země s rychlým růstem průmyslu projevují větší zájem o dialog o změně klimatu a o zkoumání inovativních forem boje proti změně klimatu a přizpůsobení se změně klimatu;
7.
s uspokojením bere na vědomí přijetí řady významných prováděcích opatření zaměřených na zajištění podpory Kjótského protokolu vhodnými nástroji, k nimž patří zejména:
(i) konečné schválení Marrákešských dohod a Knihy pravidel Kjótského protokolu
(ii) dohoda o režimu řádného plnění Kjótského protokolu
(iii) posílení Mechanismu čistého rozvoje (CDM) tak, aby byl lépe financován, byl méně byrokratický a obecně operativnější
(iv) opětné používání společně zaváděných opatření tak, aby i tato opatření mohla v budoucnu hrát důležitější úlohu
(v) přijetí pětiletého programu k přizpůsobení se dopadům změn klimatu, protože tento program bude zásadním doplňujícím opatřením programu na zmírnění dopadů změn klimatu;
8.
vítá, že v se Montrealu uznala jak nutnost nového závazkového období pro země dostatku I Kjótského protokolu po roce 2012 , tak to, že by mezi prvním a druhým závazkovým obdobím neměla být žádná přetržka. Domnívá se, že by to mělo podpořit naléhavou potřebu vést nové rozhovory, protože je nutno uzavřít je v dostatečném časovém předstihu, aby bylo možno dokončit ratifikační proces. V této souvislosti připomíná svůj požadavek z prohlášení ze dne 16. listopadu 2005, že by se měl jako časový limit pro dosažení dohody o budoucích klimatických závazcích stanovit konec roku 2008 ;
9.
poznamenává, že smluvní stany Kjótského protokolu musí předložit své první připomínky do 15. března 2006 a že se první schůze příslušné pracovní skupiny má konat v květnu 2006;
10.
vítá rovněž výzvu k dialogu o širších souvislostech úmluvy, zaměřeného na hledání účinné a přiměřené odpovědi na změnu klimatu na národní a mezinárodní úrovni, do něhož se mohou zapojit všechny země. Dále poznamenává, že dialog bude organizován prostřednictvím pracovních schůzek, že smluvní strany mají první náměty předložit do 15. dubna 2006 a že má být vypracována zpráva o záležitostech projednávaných na dvou nadcházejících konferencích smluvních stran (COP 12 a COP 13);
11.
vyzývá k intenzivnímu dialogu mezi Parlamentem, Komisí a Radou při přípravě na všechny výše uvedené lhůty;
12.
trvá na tom, aby EU pro obě série rozhovorů navrhla ambiciozní program jak v souvislosti s Kjótským protokolem, tak v souvislosti s úmluvou;
13.
připomíná dva klíčové strategické cíle, které byly stanoveny v usnesení Parlamentu ze dne 16. listopadu 2006:
(i) omezení průměrného nárůstu celosvětové teploty na 2° C nad úroveň předindustriálního období
(ii) podstatné snížení emisí u průmyslových zemí, a to o 30 % do roku 2020 a o 60–80 % do roku 2050;
14.
vyzývá k intenzivnímu přehodnocení výhod a nevýhod inovačních přístupů, například konceptu omezení a konvergence a navrhovaného „přístupu odvětvových závazků“ pro doplnění nových povinných snížení u průmyslových zemí dodatku I, pomocí nichž by klíčové rozvojové země přijaly dobrovolné cíle snižování emisí skleníkových plynů v hlavních průmyslových odvětvích a obdržely tržní a technologické pobídky k překročení těchto cílů;
15.
opětovně vyjadřuje podporu pokračujícímu používání klíčových mechanismů a dlouhodobému cíli celosvětového trhu s oxidem uhličitým založenému na systému emisních stropů;
16.
vyzývá k podrobnému posouzení možností, které nabízejí nové technologie, jako jsou technologie v oblasti obnovitelných energií a zachytávání oxidu uhličitého z průmyslových zplodin a jeho ukládání;
17.
domnívá se, že průmyslové země dodatku 1 musí i nadále hrát zásadní úlohu v řešení změn klimatu na celosvětové úrovni. V této souvislosti vyzývá smluvní strany dodatku 1 Kjótského protokolu, aby splnily své stávající závazky a přijaly ambiciozní cíle na druhé závazkové období po roce 2012. Kromě toho vyzývá ty průmyslové země, které ještě neratifikovaly Kjótský protokol, aby přehodnotily svoji pozici, učinily důsledná vnitrostátní opatření a hrály aktivní úlohu při budoucích jednáních na mezinárodní úrovni s cílem zapojit se do budoucího režimu změn klimatu;
18.
zdůrazňuje klíčový význam zapojení zemí s rychlým růstem průmyslu do budoucího mezinárodního režimu, přičemž plně respektuje jejich zásadní zájem na podpoře svého hospodářského rozvoje a na boji s chudobou. Bere na vědomí jejich současnou zdrženlivost vůči závazným cílům na snížení emisí, ale doufá, že se k jejich plnění nakonec zavážou a domnívá se, že by přijetí dobrovolných odvětvových cílů mohlo být užitečným prvním krokem. Dále věří, že by podpora technologického partnerství mezi průmyslovými a rozvojovými zeměmi mohlo rozvojovým zemím pomoci při podpoře jejich trvalého hospodářského růstu, který bude nicméně založen na udržitelnějším a k životnímu prostředí šetrnějšímu základu;
19.
naléhá na to, aby jednotlivé země EU a EU jako celek splnily stávající závazky, protože pokud toho nebude dosaženo, bude oslabeno vedoucí postavení EU v mezinárodních rozhovorech. V této souvislosti se zavazuje, že zahájí systematičtejší monitorování vnitřních kroků EU v oblasti změny klimatu i toho, do jaké míry fungují stávající opatření;
20.
zdůrazňuje zásadní význam integrovaného přístupu EU k politice v oblasti změny klimatu, spolu s odvětvovými politikami úspor energie a obnovitelných energií, dopravy, zemědělství, průmyslu, výzkumu a vývoje atd., které by se měly vzájemně doplňovat, nikoliv vylučovat. Připomíná různé konkrétní návrhy, vztahující se k této problematice, obsažené v usnesení Parlamentu ze dne 16. listopadu 2005;
21.
vyzývá k urychlenému přehodnocení příslušných flexibilních mechanismů:
(i) fungování Evropského systému pro obchodování s emisemi a toho, a jak by mohl být dále zlepšován (například zkoumáním alternativ k ustanovení o zachování předchozího stavu, jako jsou orientační srovnávání a dražba), jak by mohla být oblast působnosti systému dále rozšířena na letectví a ostatní odvětví a konečně, jak by mohl být propojen se systémy v jiných zemích;
(ii) používání Mechanismu čistého rozvoje a společně zaváděných opatření zeměmi EU a způsoby, jak tyto mechanismy dále podporovat;
22.
zdůrazňuje potřebu účinné komunikační strategie EU pro problematiku změny klimatu, která by zahrnovala vhodnou propagaci nejnovějších vědeckých poznatků o dopadech změn klimatu, nákladech nečinnosti, poskytování podrobných informací o obsahu uhlíku ve všech výrobcích a službách, návrzích politik EU, současném stavu mezinárodních jednání a konkrétních opatřeních, která bude třeba učinit na úrovni EU, členských států a jednotlivých občanů;
23.
vyzývá všechny své příslušné výbory a delegace k těsnější spolupráci na problematice změny klimatu, se záměrem lépe zkoordinovat politiku v oblasti energetiky, dopravy, zemědělství, výzkumu a vývoje i ostatní iniciativy s cíli vztahujícími se ke změně klimatu tak, aby se problematikou změnu klimatu pravidelně zabývaly meziparlamentní delegace a aby se tato problematika projednávala v rámci Transatlantického legislativního dialogu;
24.
znovu opakuje, že je stále nespokojen s tím, že jsou poslanci, jež pracují v delegacích EU, vyloučeni z účasti na koordinančních schůzích EU a vyzývá k rychlému řešení situace, pokud možno do konání COP 12 v listopadu 2006;
25.
pověřuje svého předsedu, aby předal toto usnesení Radě, Komisi, vládám a parlamentům členských státu a sekretariátu Rámcové úmluvy OSN o změně klimatu (UNFCCC) se žádostí o předání všem zemím EU, které nejsou smluvními stranami úmluvy.
