A7-0355/2011
17. 10. 2011
ZPRÁVA
obsahující doporučení Komisi k úpadkovým řízením v kontextu práva obchodních společností EU
(2011/2006(INI))
Výbor pro právní záležitosti
Zpravodaj:
Klaus-Heiner Lehne
(Podnět – článek 42 jednacího řádu)
PE 467.008v03-00
OBSAH
NÁVRH USNESENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU............................................................3
PŘÍLOHA K NÁVRHU USNESENÍ: PODROBNÁ DOPORUČENÍ TÝKAJÍCÍ SE OBSAHU VYŽÁDANÉHO NÁVRHU 8
VYSVĚTLUJÍCÍ PROHLÁŠENÍ..............................................................................................15
STANOVISKO Hospodářského a měnového výboru .........................................19
STANOVISKO Výboru pro zaměstnanost a sociální věci .............................22
NÁVRH USNESENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU
obsahující doporučení Komisi k úpadkovým řízením v kontextu práva obchodních společností EU
( 2011/2006(INI) )
Evropský parlament ,
– s ohledem na článek 225 Smlouvy o fungování Evropské unie,
– s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1346/2000 ze dne 29. května 2000 o úpadkovém řízení
Úř. věst. L 160, 30.6.2000, s. 1. (nařízení o úpadkovém řízení),
– s ohledem na rozhodnutí Soudního dvora Evropské unie ze dne 2. května 2006
Věc C-341/04 Eurofood IFSC Ltd [2006] Sb. rozh. I-3813. , 10. září 2009
Věc C-97/08 P Akzo Nobel a ostatní v. Komise [2009] Sb. rozh. I-8237. a 21. ledna 2010
Věc C-444/07 MG Probud Gdynia sp. z o.o. (Úř. věst. C 63, 13.3.2010, s. 2). ,
– s ohledem na články 42 a 48 jednacího řádu,
– s ohledem na zprávu Výboru pro právní záležitosti a na stanoviska Hospodářského a měnového výboru a Výboru pro zaměstnanost a sociální věci ( A7-0355/2011 ),
A. vzhledem k tomu, že rozdíly mezi vnitrostátními právními předpisy upravujícími úpadková řízení vytvářejí konkurenční výhody nebo nevýhody či obtíže pro společnosti s přeshraniční činností, které by se mohly stát překážkami pro úspěšné restrukturalizace společností v úpadku; vzhledem k tomu, že tyto rozdíly jsou živnou půdou pro převod řízení do jiného členského státu kvůli výhodnějšímu právnímu postavení (tzv. forum shopping ); vzhledem k tomu, že pro vnitřní trh by byly přínosem rovné podmínky pro všechny;
B. vzhledem k tomu, že je nezbytné přijmout opatření, aby se zabránilo zneužití a jakémukoli rozšíření tzv. forum shoppingu , a vzhledem k tomu, že by bylo třeba zabránit soupeřícím hlavním řízením;
C. vzhledem k tomu, že i kdyby nebylo možné vytvořit ucelenou hmotněprávní úpravu pro případ úpadku na úrovni EU, pro některé oblasti úpadkového práva je harmonizace vhodná a uskutečnitelná;
D. vzhledem k tomu, že dochází k postupnému sbližování úpadkového práva jednotlivých členských států;
E. vzhledem k tomu, že nařízení o úpadkovém řízení bylo přijato v roce 2000 a je tudíž v platnosti déle než devět let; vzhledem k tomu, že by Komise měla nejpozději do 1. června 2012 předložit zprávu o jeho uplatňování;
F. vzhledem k tomu, že nařízení o úpadkovém řízení bylo výsledkem velmi dlouhého procesu vyjednávání, jehož důsledkem je, že byla vypuštěna řada citlivých otázek a že přístup k řadě oblastí byl již v okamžiku jeho přijetí zastaralý;
G. vzhledem k tomu, že od vstupu nařízení o úpadkovém řízení v platnost došlo k mnohým změnám, k Unii přistoupilo patnáct nových členských států a nesmírně vzrostl výskyt skupin společností;
H. vzhledem k tomu, že platební neschopnost má negativní dopady nejen na dotčené podniky, ale také na hospodářství členských států, a že je proto třeba usilovat o to, aby byl každý ekonomický subjekt, každý plátce daní a každý zaměstnavatel před následky platební neschopností chráněn;
I. vzhledem k tomu, že se postup v rámci úpadkového řízení nyní nezaměřuje na likvidaci, ale spíše na záchranu podniků jakožto alternativní řešení;
J. vzhledem k tomu, že úpadkové právo by mělo být nástrojem k záchraně společností na úrovni Unie; vzhledem k tomu, že záchrana, je-li možná, je ku prospěchu dlužníka, věřitelů i zaměstnanců;
K. vzhledem k tomu, že by úpadkové řízení nemělo být věřitelem zneužíváno na to, aby se vyhnul běžnému řízení k vymáhání svých pohledávek, a že je proto třeba zavést příslušné procesní záruky;
L. vzhledem k tomu, že by měl být vytvořen právní rámec, který by ve větší míře odpovídal případům přechodné platební neschopnosti společností;
M. vzhledem k tomu, že Komise ve svém sdělení ze dne 3. března 2010 nazvaném Evropa 2020: Strategie pro inteligentní a udržitelný růst podporující začlenění ( KOM(2010)2020 ) odkazuje na překážky a chybějící články, které brání dosažení jednotného trhu pro 21. století, přičemž uvádí: „Musí se zlepšit přístupnost jednotného trhu pro malé a střední podniky. Podnikání je třeba rozvíjet prostřednictvím konkrétních politických iniciativ, zahrnujících zjednodušení práva společností (úpadkové řízení, statut soukromé společnosti atd.), a iniciativ umožňujících podnikatelům znovu začít podnikat poté, co se dostali do konkurzu.“;
N. vzhledem k tomu, že by úpadkové právo pro případ, že se pravděpodobně záchrana nezdaří, či se již nezdařila, rovněž mělo stanovit pravidla pro takový postup likvidace společnosti, který by všechny účastníky co nejméně poškodil a byl pro ně naopak co nejvýhodnější;
O. vzhledem k tomu, že je v každém konkrétním případě nezbytné přezkoumat důvody platební neschopnosti podniku, tj. musí být stanoveno, zda jsou jeho finanční potíže pouze přechodné, či zda je podnik zcela insolventní; vzhledem k tomu, že v jádru jde o zjištění veškerých aktiv a pasiv dlužníka, aby bylo možné posoudit jeho platební schopnost či neschopnost;
P. vzhledem k tomu, že jsou skupiny společností obecným jevem, problém jejich úpadku však dosud na úrovni Unie nebyl řešen; vzhledem k tomu, že úpadek skupiny společností má tendenci vyústit v zahájení několika souběžných samostatných úpadkových řízení v odlišných jurisdikcích vztahujících se na jednotlivé členy skupiny, která je v úpadku; vzhledem k tomu, že dokud nebude možné tato řízení koordinovat, nebude pravděpodobně možné skupinu reorganizovat jako celek, a ta se tak může rozpadnout na části, což následně poškodí věřitele, akcionáře i zaměstnance;
Q. vzhledem k tomu, že v důsledku odlišných pravidel členských států lze nyní v EU při platební neschopnosti skupin společností jen obtížně dosáhnout jejich záchrany, čímž jsou ohroženy tisíce pracovních míst;
R. vzhledem k tomu, že propojení vnitrostátních insolvenčních rejstříků vedoucí k zavedení všeobecně dostupné rozsáhlé databáze EU o úpadkových řízeních by věřitelům, akcionářům, zaměstnancům i soudcům umožnilo zjistit, zda bylo úpadkové řízení zahájeno v jiném členském státě, včetně lhůt a podrobností pro uplatnění pohledávek; vzhledem k tomu, že by se tak posílila efektivita příslušné administrativy a zvýšila transparentnost při současném dodržení ochrany údajů;
S. vzhledem k tomu, že přeshraniční podrobné plány ukončení činnosti a likvidace by měly být v případě finančních institucí právně vykonatelné a jejich použití by mělo být zváženo i v případě všech systémově důležitých podniků, i když nejsou finančními institucemi, jako důležitý krok v procesu utváření vhodného přeshraničního rámce pro úpadková řízení;
T. vzhledem k tomu, že ustanovení o úpadkových řízeních musí umožňovat zavedení zvláštních opatření pro oddělení životaschopných jednotek poskytujících základní služby, jako jsou platební systémy a další mechanismy definované v podrobných plánech ukončení činnosti a likvidace, a vzhledem k tomu, že by členské státy měly v tomto ohledu rovněž zajistit, aby jejich úpadkové právo obsahovalo vhodná ustanovení, která na úrovni EU umožní zavedení zvláštních opatření pro rozdělení nesolventních přeshraničních konglomerátů na životaschopné jednotky;
U. vzhledem k tomu, že by úpadková řízení měla zohledňovat převody uvnitř skupiny s cílem zajistit případnou vymahatelnost majetku i přes hranice, aby mohlo být dosaženo spravedlivého řešení;
V. vzhledem k tomu, že některé investiční společnosti, zejména pojišťovny, nelze rozpustit s okamžitou platností, ale že vyžadují řešení umožňující spravedlivé rozdělení aktiv v čase; vzhledem k tomu, že by nemělo být bráněno převodům podniků, režimům „run-off“ či pokračování činnosti, které by mohly být naopak upřednostňovány;
W. vzhledem k tomu, že rozhodnutí zahrnout do úpadkového řízení celé skupiny podniků místo jednotlivých právnických osob by mělo být zaměřeno na výsledek a zároveň by měly být zohledněny veškeré možné výsledné účinky, jako je uplatnění dalších nástrojů vypořádání nebo dopady na systémy záruk, které se v rámci jedné skupiny vztahují k více značkám;
X. vzhledem k tomu, že by bylo vhodné zabývat se definicí harmonizovaných postupů a standardů restrukturalizace dluhu ( bail-in ) pro přeshraniční konglomeráty, a to zejména kapitalizace pohledávek ( debt-to-equity swaps );
Y. vzhledem k tomu, že ačkoli pracovní právo spadá do pravomoci členských států, může mít úpadkové právo na pracovní právo dopad, a vzhledem k tomu, že v kontextu rostoucí globalizace a také hospodářské krize je otázku platební neschopnosti třeba posuzovat i z pohledu pracovního práva, neboť rozcházející se definice pojmů „zaměstnání“ a „zaměstnanec“ v členských státech by neměly v případě platební neschopnosti podrývat práva zaměstnanců; vzhledem k tomu, že jakákoli diskuse o specifických problémech platební neschopnosti by však neměla být automaticky důvodem k regulaci pracovního práva na úrovni EU;
Z. vzhledem k tomu, že cílem směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/94/ES ze dne 22. října 2008 o ochraně zaměstnanců v případě platební neschopnosti zaměstnavatele
Úř. věst. L 283, 28.10.2008, s. 36. je zajistit minimální stupeň ochrany zaměstnanců v případě úpadku a zachovat přitom pro členské státy dostatečnou flexibilitu; vzhledem k tomu, že existují rozdíly mezi členskými státy, pokud jde o její uplatňování, a že by se bylo třeba nad těmito rozdíly zamyslet;
AA. vzhledem k tomu, že směrnice 2008/94/ES výslovně zahrnuje do své působnosti pracovníky na částečný úvazek, pracovníky se smlouvou na dobu určitou a pracovníky v dočasném pracovním poměru; vzhledem k tomu, že při úpadkovém řízení je nutné zajistit vyšší ochranu také pracovníkům s nestandardními pracovními smlouvami;
AB. vzhledem k tomu, že současný nedostatečný stupeň harmonizace, co se týče pořadí věřitelů, snižuje předvídatelnost výsledku soudních řízení; vzhledem k tomu, že je nezbytné zvýšit prioritu pohledávek zaměstnanců ve vztahu k pohledávkám jiných věřitelů;
AC. vzhledem k tomu, že rozsah působnosti směrnice 2008/94/ES, zejména chápání pojmu „neuspokojené nároky“, je příliš široký, protože řada členských států uplatňuje užší definici odměňování (např. vylučují odstupné, prémie, vyplácení odměn atd.), což může vést k nesplnění podstatného objemu nároků;
AD. vzhledem k tomu, že členské státy jsou oprávněny definovat „odměnu“ a „plat“ za předpokladu, že dodržují obecné zásady rovnosti a nediskriminace mezi pracovníky, a v důsledku toho by se jakákoliv situace platební neschopnosti, která může poškodit pracovníky, měla zohledňovat při jejich odškodňování podle sociálního cíle směrnice 2008/94/ES a minimálních kompenzačních částek, které je třeba stanovit;
AE. vzhledem k tomu, že v důsledku pracovních smluv v celé EU a rozmanitosti těchto smluv v rámci členských států nelze v současné době usilovat o definici pojmu „zaměstnanec“ na evropské úrovni;
AF. vzhledem k tomu, že by při uplatňování směrnice 2008/94/ES neměly být povoleny pokud možno žádné výjimky;
AG. vzhledem k tomu, že by legislativní opatření požadované v tomto usnesení mělo být založeno na podrobném posouzení dopadů, jak požaduje Parlament;
1. žádá Komisi, aby Parlamentu na základě článku 50, čl. 81 odst. 2 nebo článku 114 Smlouvy o fungování Evropské unie předložila jeden či více legislativních návrhů týkajících se rámce pro úpadek podniků v EU, podle podrobných doporučení uvedených v příloze k tomuto dokumentu, a zajistila tak rovné podmínky pro všechny, jež by byly založeny na důkladné analýze možných alternativ;
2. potvrzuje, že doporučení dodržují zásadu subsidiarity a základní práva občanů;
3. domnívá se, že finanční dopady vyžádaného návrhu by měly být hrazeny z příslušných rozpočtových prostředků;
4. pověřuje svého předsedu, aby předal toto usnesení a připojená podrobná doporučení Komisi a Radě.
PŘÍLOHA K NÁVRHU USNESENÍ: PODROBNÁ DOPORUČENÍ TÝKAJÍCÍ SE OBSAHU VYŽÁDANÉHO NÁVRHU
Část 1: Doporučení týkající se harmonizace specifických aspektů úpadkového práva a práva obchodních společností
1.1. Doporučení týkající se harmonizace některých aspektů zahájení úpadkového řízení
Evropský parlament navrhuje, aby byly harmonizovány podmínky, za kterých je možné zahájit úpadkové řízení. Evropský parlament se domnívá, že by směrnice měla aspekty zahájení řízení harmonizovat následovně:
– úpadkové řízení lze zahájit proti dlužníkům, jimiž jsou fyzické osoby, právnické osoby či sdružení;
– úpadková řízení se zahajují včas, aby umožnila záchranu podniku, který se nachází v potížích;
– úpadkové řízení lze zahájit ohledně aktiv výše uvedených dlužníků, ohledně aktiv subjektů bez právní subjektivity (např. evropské hospodářské zájmové sdružení), majetku právního nástupce či aktiv ve spoluvlastnictví;
– každý podnik může v případě přechodné platební neschopnosti požádat na vlastní ochranu o zahájení úpadkového řízení;
– úpadkové řízení lze zahájit i po zániku právnické osoby či subjektu bez právní subjektivity, jestliže dosud nedošlo k vypořádání majetku nebo pokud je majetek ještě k dispozici;
– úpadkové řízení může být zahájeno soudem nebo jiným příslušným orgánem na písemný návrh věřitele či dlužníka; návrh na zahájení řízení je možné vzít zpět, dokud soud řízení nezahájil či návrh nezamítl;
– věřitel může zahájení řízení požadovat za předpokladu, že na něm má právní zájem a náležitě prokáže svou pohledávku;
– řízení lze zahájit tehdy, je-li dlužník v úpadku, tedy není schopen plnit své peněžité závazky; podává-li návrh dlužník, lze řízení zahájit v případě hrozícího úpadku, tedy je-li pravděpodobné, že dlužník nebude schopen splnit své peněžité závazky;
– pokud jde o povinné podání návrhu na prohlášení úpadku dotčeným dlužníkem, je nutné řízení zahájit nejdříve jeden měsíc a nejpozději dva měsíce poté, co byly platby zastaveny, pokud soud již nezahájil předběžné řízení nebo neurčil jiná vhodná opatření k zajištění majetku a za předpokladu, že je k dispozici odpovídající majetek k pokrytí nákladů na úpadkové řízení;
– členské státy jsou povinny stanovit pravidla zakládající odpovědnost dlužníka v případě, že neplní své závazky či neplní je řádně, a zajistit účinné, přiměřené a odrazující sankce.
1.2. Doporučení týkající se harmonizace některých aspektů přihlašování pohledávek
Evropský parlament navrhuje harmonizaci podmínek, za kterých mají být přihlašovány pohledávky v úpadkovém řízení. Evropský parlament se domnívá, že by směrnice měla aspekty přihlašování pohledávek harmonizovat následovně:
– datum určení nesplacených pohledávek je datum počátku platební neschopnosti zaměstnavatele, tj. datum rozhodnutí o žádosti o zahájení úpadkového řízení, nebo datum, kdy bylo zahájení řízení zamítnuto z důvodu nepokrytí nákladů;
– věřitelé přihlašují své pohledávky písemným podáním správci podstaty ve stanovené lhůtě;
– tuto lhůtu stanoví členské státy, a to v délce jednoho až tří měsíců od okamžiku zveřejnění rozhodnutí o prohlášení úpadku;
– věřitel je povinen předložit důkazy prokazující jeho pohledávku;
– správce podstaty sestaví soupis všech přihlášených pohledávek a tento soupis je vyvěšen na úřední desce příslušného soudu ve smyslu čl. 2 písm. d) nařízení o úpadkovém řízení;
– opožděné přihlášky, tedy přihlášky věřitelů, kteří zmeškali lhůtu pro přihlášení pohledávky, se je zapotřebí prověřit, což může pro dotčeného věřitele obnášet zvýšené náklady.
1. 3. Doporučení týkající se harmonizace aspektů odpůrčí žaloby
Evropský parlament doporučuje harmonizovat aspekty odpůrčí žaloby následovně:
– právní předpisy členských států stanoví možnost napadnout právní úkony učiněné před zahájením úpadkového řízení, které poškozují věřitele;
– právní úkony, které lze odpůrčí žalobou napadnout, jsou transakce v době hrozícího úpadku, použití majetku k zajištění závazků, transakce s osobou dlužníku blízkou či transakce uskutečněné s cílem podvodně zkrátit uspokojení věřitele;
– lhůty pro napadnutí právního úkonu odpůrčí žalobou se liší podle povahy předmětného právního úkonu; lhůty počínají běžet datem podání návrhu na zahájení řízení; lhůty mohou činit tři až devět měsíců pro transakce uskutečněné v situaci hrozícího úpadku, šest až dvanáct měsíců pro použití majetku k zajištění závazků, jeden až dva roky v případě transakcí s osobou dlužníkovi blízkou a tři až pět let u transakcí prováděných s cílem podvodně zkrátit uspokojení věřitele;
– důkazní břemeno v otázce, zda právní úkon lze či nelze napadnout, nese zásadně strana, která tvrdí, že právní úkon napadnout lze; v případě transakcí s osobou dlužníkovi blízkou nese důkazní břemeno tato osoba.
1.4. Doporučení týkající se harmonizace obecných aspektů požadavků na kvalifikaci a práci správce podstaty
– správce podstaty musí být držitelem oprávnění uděleného příslušným orgánem členského státu nebo jej musí jmenovat příslušný soud členského státu, musí být bezúhonné pověsti a mít potřebné vzdělání pro výkon svých úkolů;
– správce podstaty musí mít schopnosti a kvalifikaci pro posouzení zadluženého subjektu a převzetí vedoucích funkcí ve společnosti;
– v případě zahájení hlavního úpadkového řízení by měl být likvidátor ve lhůtě šesti měsíců oprávněn rozhodnout se zpětnou platností o zajištění majetku, pokud společnost svůj kapitál přesunula;
– likvidátor musí být oprávněn použít vhodné prioritní postupy pro získání částek splatných vůči podniku nad rámec uspokojení věřitelů a jako alternativu k převedení pohledávek;
– správce podstaty nesmí mít žádný vztah k věřitelům ani jiným subjektům, které mají na úpadkovém řízení zájem;
– v případě střetu zájmů se správce podstaty musí své funkce vzdát.
1.5. Doporučení týkající se harmonizace aspektů reorganizačních plánů
Evropský parlament navrhuje harmonizaci aspektů sestavování, účinků a obsahu reorganizačních plánů, a to následovně:
– dlužníci či správci podstaty mohou jako alternativu k zákonem stanovenému postupu předložit reorganizační plán;
– plán musí obsahovat postup pro uspokojení věřitelů a upravovat odpovědnost dlužníka po skončení úpadkového řízení;
– plán musí obsahovat veškeré relevantní informace, aby se věřitelé mohli rozhodnout, zda jej akceptují;
– plán musí být schválen či odmítnut zvláštním postupem před příslušným soudem;
– nepoškození věřitelé nebo strany, jichž se plán netýká, by při hlasování o plánu neměli mít hlasovací právo, nebo by alespoň neměli mít možnost bránit jeho přijetí.
Část 2: Doporučení týkající se revize nařízení Rady (ES) č. 1346/2000 ze dne 29. května 2000 o úpadkovém řízení,
2.1. Doporučení týkající se působnosti nařízení o úpadkovém řízení
Evropský parlament se domnívá, že by působnost nařízení o úpadkovém řízení měla být rozšířena tak, aby zahrnovala i takové situace, kdy má dlužník zachována dispoziční oprávnění nebo kdy byl dočasně jmenován správce podstaty. V souladu s tím je třeba revidovat přílohu A nařízení.
2.2. Doporučení týkající se definice pojmu „místo, kde jsou soustředěny hlavní zájmy“
Evropský parlament se domnívá, že by nařízení o úpadku mělo zahrnovat definici pojmu „místo, kde jsou soustředěny hlavní zájmy“ formulovanou tak, aby se zabránilo podvodnému převodu řízení do jiného členského státu kvůli výhodnějšímu právnímu postavení (tzv. forum shopping ). Evropský parlament navrhuje, aby byla zavedena formální definice podobně jako ve znění bodu odůvodnění 13, který je přizpůsoben objektivní poznatelnosti pro třetí strany.
Evropský parlament se domnívá, že by definice měla zohledňovat kritéria, jako je hlavní průběh obchodních aktivit viditelný navenek, umístění aktiv, středisko provozních nebo výrobních činností, pracoviště zaměstnanců atd.
2.3. Doporučení týkající se definice pojmu „provozovna“ v souvislosti s vedlejším řízením
Evropský parlament se domnívá, že by nařízení o úpadkovém řízení mělo obsahovat definici provozovny jako jakéhokoli provozního místa, kde dlužník vykonává nikoli přechodnou hospodářskou činnost za pomoci lidských a materiálních zdrojů a služeb.
2.4. Doporučení týkající se spolupráce mezi soudy
Evropský parlament se domnívá, že by článek 32 nařízení o úpadkovém řízení měl zajistit jednoznačnou povinnost komunikace a spolupráce nejen mezi správci podstaty, ale i mezi soudy.
V případě zahájení hlavního a vedlejšího úpadkového řízení by měly být lhůty pro tato řízení harmonizovány a zkráceny.
2.5. Doporučení k některým aspektům odpůrčích žalob
Evropský parlament se domnívá, že by článek 13 nařízení o úpadkovém řízení měl být změněn tak, aby nepodporoval přeshraniční odpůrčí žaloby, ale aby pomáhal předcházet tomu, aby odpůrčí žaloby byly úspěšné díky použití ustanovení o volbě práva.
V každém případě by mělo být při revizi pravidel týkajících se odpůrčích žalob zohledněno, že zdravé dceřiné podniky insolventní holdingové společnosti by neměly být odpůrčími žalobami vehnány do platební neschopnosti, místo toho aby byly v zájmu věřitelů prodány jako prosperující podniky.
Část 3: Doporučení týkající se úpadku skupin společností
Vzhledem k tomu, že skupiny společností se mohou navzájem lišit mírou vnitřní provázanosti, se Evropský parlament domnívá, že by Komise měla předložit flexibilní návrh právní úpravy úpadku skupiny společností, přičemž by měla vzít na vědomí následující:
1. Pokud to provozní/vlastnická struktura umožňuje, mělo by být postupováno následovně:
A. Řízení by mělo být zahájeno v tom členském státě, kde sídlí ústředí skupiny. Vzájemné uznání zahájení řízení by mělo být automatické.
B. Zahájení hlavního řízení by mělo být důvodem k přerušení řízení zahájených v jiném členském státě proti jiným členům skupiny.
C. Měl by být jmenován jediný správce podstaty.
D. V každém členském státě, v němž byla zahájena podpůrná řízení, by měl být vytvořen výbor, který by chránil a zastupoval zájmy místních věřitelů a zaměstnanců.
E. Pokud nelze stanovit, která aktiva patří kterému dlužníkovi, nebo není možné zhodnotit pohledávky v rámci skupiny, měla by výjimečně existovat možnost majetek spojit.
2. Pro úpadková řízení týkající se decentralizovaných skupin by měl nástroj stanovit následující:
A. Pravidla pro povinnou koordinaci a spolupráci mezi soudy, mezi soudy a správci podstaty a mezi správci podstaty samotnými.
B. Pravidla pro bezodkladné uznávání rozhodnutí o zahájení, vedení a skončení úpadkového řízení a rozhodnutí vydaných v souvislosti s tímto řízením.
C. Pravidla pro přístup správců podstaty a věřitelů k soudu.
D. Pravidla pro usnadnění a na podporu využití různých forem spolupráce mezi soudy s cílem koordinovat úpadková řízení a stanovit podmínky a záruky, které by se na takovou formu spolupráce měly vztahovat. Jedná se zejména o oblast výměny informací, koordinovaného postupu a navrhování společných řešení:
– sdělování informací mezi soudy s využitím jakýchkoli prostředků,
– koordinace správy dlužníkova majetku a záležitostí a dohledu v této oblasti,
– sjednávání, schvalování a provádění dohod v úpadkovém řízení týkajících se koordinace postupů,
– koordinace výslechů.
E. Pravidla umožňující a prosazující jmenování společného správce podstaty pro všechna řízení, jehož jmenují příslušné soudy a jenž pracuje za pomoci místních zástupců, kteří jsou členy řídicího výboru; a pravidla stanovující postup spolupráce mezi členy tohoto výboru.
F. Pravidla umožňující a podporující přeshraniční dohody v úpadkovém řízení, jejichž předmětem by bylo stanovení odpovědnosti za jednotlivé aspekty vedení a správy řízení mezi jednotlivými soudy a správci podstaty, zejména:
– rozdělení pravomocí mezi strany dohody;
– dostupnost a koordinace pomoci;
– koordinace zpětného získávání majetku ve prospěch všech věřitelů;
– přihlašování a vyřizování pohledávek;
– komunikační postupy, včetně stanovení jazyka, frekvence a prostředků,
– využívání a nakládání s majetkem;
– koordinace a harmonizace reorganizačních plánů;
– otázky týkající se konkrétně dohody, včetně možnosti její změny či vypovězení, výkladu, účinnosti a řešení sporů;
– správa řízení, obzvláště pokud jde o fáze řízení či dohody mezi stranami, které se neopírají o konkrétní právní kroky;
– záruky;
– náklady a poplatky.
Část 4: Doporučení ohledně vytvoření insolvenčního rejstříku na úrovni EU
Evropský parlament navrhuje vytvoření insolvenčního rejstříku na úrovni EU v rámci evropského portálu e-justice, který by měl pro každé zahájené přeshraniční úpadkové řízení uvádět alespoň:
– příkazy a rozhodnutí příslušného soudu,
– jmenování správce podstaty a jeho osobní kontaktní údaje,
– lhůty pro přihlašování pohledávek.
Soudy by měly mít povinnost tyto údaje do rejstříku EU zaznamenávat.
Informace by měly být uvedeny v úředním jazyce členského státu, v němž bylo řízení zahájeno, a v anglickém jazyce.
VYSVĚTLUJÍCÍ PROHLÁŠENÍ
Výbor pro právní záležitosti uspořádal dne 23. března 2011 pracovní setkání na téma „harmonizace úpadkového řízení na úrovni EU“. Cílem bylo vymezit oblasti vnitrostátní právní úpravy, v nichž je možné a vhodné provést harmonizaci. Výbor pro právní záležitosti při přípravě na toto slyšení provedl studii zabývající se harmonizací úpadkového práva na úrovni EU. Doporučení uvedená v této zprávě zohledňují názory odborníků, které zazněly ve výše uvedené studii i v průběhu slyšení a jsou podrobněji rozvedeny v přiložené dokumentaci.
Z jednotlivých témat, která byla předmětem slyšení, vyplývá, že by se budoucí legislativní iniciativy měly zaměřit na čtyři oblasti: (1) maximální možná harmonizace, (2) revize nařízení o úpadkovém řízení tam, kde to – s ohledem na harmonizaci – bude na místě a kde bude z praxe zřejmé, že lze úpravu zdokonalit, (3) zlepšení spolupráce správců podstaty a obecně spolupráce na administrativní úrovni v případech, kdy jsou podniky v úpadku součástí skupiny společností, a (4) vytvoření insolvenčního rejstříku na úrovni EU.
Tato struktura čtyř oblastí nijak nepředjímá strukturu budoucích legislativních návrhů a výběr právních nástrojů. Je to jen způsob, jakým zpravodaj přistoupil k vypracování návrhů.
Pokud jde o působnost doporučení, zpravodaj svou zprávu omezuje na oblast působnosti nařízení o úpadkovém řízení vymezenou v článku 1.
Doporučení by měla být pro Komisi vodítkem. Zpravodaj vychází z německého právního systému, většina jeho návrhů se tudíž může podobat německé právní úpravě úpadku. Zpravodaj považuje doporučení za výchozí bod pro další hloubkovou analýzu, kterou Komise provede při přípravě legislativních návrhů.
Zpravodaj si je vědom toho, že doporučení uvedená v jeho zprávě vyvolají polemiku. Uvědomuje si, že právní úprava úpadku se v jednotlivých členských státech výrazně liší. Proto by rád vynechal ty otázky, které pravděpodobně vyvolají diskuse, jež by v tomto raném stádiu debat mohly být zbytečně zdlouhavé. Vše, co není v této zprávě zmíněno, bylo vynecháno záměrně, například aspekty nakládání se smlouvami (mimo jiné pracovní smlouvy, viz článek 10 nařízení o úpadkovém řízení) nebo výhrada vlastnictví (viz článek 7 nařízení o úpadkovém řízení).
1) Harmonizace
a) Obecně o lhůtách
Lhůty jsou odrazem rovnováhy mezi zájmy podnikatele, který usiluje o záchranu společnosti, a zájmy věřitelů, kteří chtějí zajistit své nároky. Stanovit pevné lhůty může být obtížné. Z toho důvodu zpravodaj upřednostňuje stanovení intervalů, v jejichž rozsahu mohou členské státy zvolit délku lhůty podle svých potřeb.
b) Zahájení úpadkového řízení
Nařízení o úpadkovém řízení stanoví, že stát, který řízení zahájil, určuje podmínky pro zahájení tohoto řízení, zejména proti kterým typům dlužníků může být úpadkové řízení zahájeno (čl. 4 odst. 2 písm. a), majetek, který tvoří část majetkové podstaty, a způsob nakládání s majetkem (čl. 4 odst. 2 písm. b). Nová směrnice by tyto aspekty měla harmonizovat, aby již od samého zahájení řízení panovala větší právní jistota.
c) Přihlašování pohledávek
Kapitola IV nařízení o úpadkovém řízení stanoví základní požadavky pro přihlašování pohledávek. Podle nařízení o úpadkovém řízení se pravidla pro přihlašování, prověřování a přiznávání pohledávek řídí právem státu, na jehož území bylo řízení zahájeno (čl. 4 odst. 2 písm. h)); totéž platí pro pohledávky, které mají být přihlášeny proti dlužníkově majetku (čl. 4 odst. 2 písm. g)). Harmonizace přihlašování pohledávek a dalších úkonů v této oblasti by posílila právní jistotu věřitelů.
Interval pro stanovení lhůty by měl odrážet rovnováhu mezi zájmem jednotlivého věřitele na ochraně své pohledávky, zájmem společenství věřitelů na zahájení řízení, zájmem správce podstaty na transparentním uspokojení pohledávek a zájmem dlužníka na uspokojení věřitelů v maximálním rozsahu.
d) Odpůrčí žaloby
Nařízení o úpadkovém řízení v čl. 4 odst. 2 písm. m) uvádí, že členské státy stanoví pravidla týkající se neplatnosti, odporovatelnosti nebo neúčinnosti právních úkonů poškozujících všechny věřitele. Výjimku z tohoto pravidla stanoví článek 13 nařízení o úpadkovém řízení. Ustanovení čl. 4 odst. 2 písm. m) se nepoužije, pokud osoba, která má prospěch z úkonu, který poškozuje všechny věřitele, prokáže, že je pro tento úkon rozhodné právo jiného členského státu než státu, který zahájil řízení, a toto právo neumožňuje žádným způsobem napadnout v daném případě dotyčný úkon. Harmonizace tohoto aspektu by omezila působnost článku 13 nařízení o úpadkovém řízení, a tudíž by mohla přispět k rovnému zacházení s věřiteli v rámci vnitřního trhu a zmírnit právní nejistotu správců podstaty.
Pokud jde o harmonizaci lhůt a termínů, je nutné nastolit rovnováhu mezi základním principem spočívajícím v poskytnutí druhé šance podnikům a pomoci jim přežít, zájmy oprávněných věřitelů v úpadkovém řízení a důvěrou nového věřitele přicházejícího vně řízení. Doporučení zpravodaje je i zde vnímáno jako výchozí bod k diskusi.
e) Správci podstaty
Nařízení o úpadkovém řízení uvádí v čl. 2 písm. b) definici správce podstaty, již používá i tato zpráva. Podle čl. 4 odst. 2 písm. c) stát, na jehož území bylo řízení zahájeno, stanoví oprávnění stávce podstaty, přičemž základní pravomoci správce podstaty pak zakotvují články 18 a 19. Zpravodaj sice nepovažuje za vhodné oprávnění a pravomoci správce podstaty v této fázi harmonizovat, přesto by však rád některé společné požadavky navrhl. Určitá harmonizace v této oblasti by podpořila myšlenku užší spolupráce mezi správci podstaty a zvýšila možnosti srovnání výkonu této profese.
f) Reorganizační plán
V souladu s politickou ochotou nabídnout společnostem druhou šanci v okamžiku hrozícího či již nastalého úpadku by zpravodaj rád převzal myšlenku reorganizačních plánů, kterou ve svých vnitrostátních právních předpisech rozvinuly některé členské státy.
2) Změny nařízení o úpadkovém řízení :
V této oblasti zpravodaj svá doporučení omezuje na aspekty, u nichž je mimořádně důležité, aby se jimi Komise při revizi nařízení o úpadkovém řízení zabývala.
Zpravodaj se domnívá, že by měla být rozšířena oblast působnosti nařízení, a to tak, aby zahrnovala i situace, kdy řízení společnosti zůstává v rukou dlužníka, neboť dlužníkovi s dispozičními oprávněními by se tak otevřela řada možností, jak podnik reorganizovat.
Nejdůležitějším pojmem je místo, kde jsou soustředěny hlavní zájmy, neboť na stanovení tohoto místa závisí nejdůležitější pravidlo nařízení o úpadkovém řízení pro určení příslušnosti – který soud bude příslušný zahájit hlavní řízení a jaké bude rozhodné právo. Tento pojem však není definován a vzniká tak nejistota.
Definice provozovny by neměla zahrnovat jen lidské a materiální zdroje, nýbrž i služby.
Povinnost komunikace a spolupráce zakotvená v článku 31 by se neměla vztahovat jen na správce podstaty, nýbrž i na soudy.
3) Skupiny společností :
Nařízení o úpadkovém řízení se vztahuje pouze na jednotlivé podniky, přičemž na úrovni EU neexistuje právní úprava úpadku skupin společností, ačkoli jsou takové skupiny v hospodářském světě velmi častou formou obchodního modelu. Toto opomenutí má závažné negativní důsledky. Zpravodaj si je vědom velké rozmanitosti struktur jednotlivých skupin a vztahů mezi společnostmi, které jsou členy téže skupiny, a tedy i skutečnosti, že nelze na všechny typy skupin použít stejné řešení, přinejmenším za současného stavu právní úpravy úpadku v Unii.
V ideálním případě by úpadek skupiny společností řešil jediný soud podle vlastního úpadkového práva. Takové řešení by usnadnilo koordinaci a přenos informací, přineslo úsporu nákladů, maximalizovalo hodnotu majetku a usnadnilo záchranu. Soudy v některých členských státech již takovou praxi úspěšně zavedly. To je možné v případě centrálně ovládaných skupin.
Pro horizontální skupiny zpravodaj navrhuje vytvoření souboru pravidel spolupráce mezi soudy a správci podstaty na základě UNCITRAL Legislative Guide on Insolvency Law (část tři).
4) Rejstřík :
Je nutné vytvořit na úrovni EU rejstřík, který věřitelům a soudům umožní zjistit, zda bylo úpadkové řízení zahájeno v jiném členském státě a jaké jsou lhůty a podrobnosti přihlašování pohledávek.
12. 7. 2011
STANOVISKO Hospodářského a měnového výboru
pro Výbor pro právní záležitosti
obsahující doporučení Komisi k úpadkovým řízením v kontextu práva obchodních společností EU
( 2011/2006(INI) )
Navrhovatelka:
Sharon Bowles
(Podnět – článek 42 jednacího řádu)
NÁVRHY
Hospodářský a měnový výbor vyzývá Výbor pro právní záležitosti jako příslušný výbor, aby do svého návrhu usnesení začlenil tyto návrhy:
1. zastává názor, že přeshraniční podrobné plány ukončení činnosti a likvidace by měly být v případě finančních institucí právně vymahatelné a jejich použití by mělo být zváženo i v případě všech systémově důležitých podniků, i těch, které nejsou finančními institucemi, jako důležitý krok v procesu utváření vhodného přeshraničního rámce pro úpadková řízení;
2. zdůrazňuje, že přeshraniční režim pro úpadková řízení v kontextu práva obchodních společností EU by měl vytvořit nástroje spadající do obecnějšího evropského rámce pro řešení krizí, který bude obsahovat minimální společný soubor pravidel, a v konečné fázi společný systém pro řešení krizí a pro právo pro úpadková řízení;
3. je přesvědčen, že ustanovení o úpadkových řízeních musí umožňovat zavedení zvláštních opatření pro oddělení životaschopných jednotek poskytujících základní služby, jako jsou platební systémy a další mechanismy definované v podrobných plánech ukončení činnosti a likvidace, a že členské státy by v tomto ohledu měly rovněž zajistit, aby jejich úpadkové právo obsahovalo vhodná ustanovení, která na úrovni EU umožní zavedení zvláštních opatření pro rozdělení nesolventních přeshraničních konglomerátů na životaschopné jednotky;
4. za tímto účelem se domnívá, že zpětné zátěžové testování („reverse stress-testing“) by mohlo představovat užitečný nástroj umožňující řádné rozpuštění přeshraničních konglomerátů v rámci podrobných plánů ukončení činnosti a likvidace;
5. je toho názoru, že úpadková řízení by měla zohledňovat převody uvnitř skupiny s cílem zajistit, aby aktiva byla případně vymahatelná i přes hranice, aby mohlo být dosaženo spravedlivého řešení;
6. konstatuje, že některé investiční společnosti, zejména pojišťovny, nelze rozpustit s okamžitou platností, ale že vyžadují řešení umožňující spravedlivé rozdělení aktiv v čase; domnívá se, že by nemělo být bráněno převodům podniků, režimům „run-off“ či pokračování činnosti, které by mohly být upřednostňovány;
7. zastává názor, že rozhodnutí o zahrnutí celých skupin do úpadkových řízení namísto jednotlivých právnických osob by mělo být zaměřeno na výsledek a zohledňovat případný dominový efekt, například aktivaci jiných nástrojů řešení, nebo dopad na systémy záruk pokrývající různé značky v rámci skupiny;
8. je přesvědčen, že vnitrostátní právo by mělo přistupovat k věřitelům, kteří obdrželi podobné hodnocení, v celé EU stejně a že věřitele nelze hodnotit pouze na základě jejich umístění;
9. je toho názoru, že jedním z cílů by mělo být vytvořit plán pro dosažení plně harmonizovaného přeshraničního úpadkového řízení v celé EU a aktivně usilovat o dosažení mezinárodního konsenzu, alespoň v případě velkých konglomerátů; domnívá se, že tento harmonizovaný rámec by se měl mimo jiné zaměřit na:
– vytvoření správního likvidačního řízení pro finanční instituce a konglomeráty s cílem umožnit rychlejší a systematičtější likvidaci, než jaká probíhá v rámci standardního soudního řízení;
– stanovení prioritního hodnocení a pravidel pro činnosti zpětného vyžádání;
– koordinaci a účinnou správu úpadků mezinárodních finančních skupin;
10. za tímto účelem se domnívá, že by bylo vhodné zabývat se definicí harmonizovaných postupů a standardů restrukturalizace dluhu (bail-in) pro přeshraniční konglomeráty, zejména včetně kapitalizace pohledávek (debt-to-equity swaps);
11. poukazuje nicméně na to, že harmonizace právních předpisů představuje pouze jednu (a pravděpodobně nejsnadnější) část procesu vedoucího k řádnému řešení mezinárodních krizí v budoucnosti; konstatuje, že harmonizace sama o sobě není dostatečným předpokladem pro řádné řešení mezinárodních krizí a že v konečném důsledku bude záležet na jednotlivých zemích, zda se shodnou na účinnějších mechanismech koordinace řízení.
VÝSLEDEK KONEČNÉHO HLASOVÁNÍ VE VÝBORU
Datum přijetí
11.7.2011
Výsledek konečného hlasování
+:
–:
0:
38
0
0
Členové přítomní při konečném hlasování
Udo Bullmann, Pascal Canfin, Nikolaos Chountis, Rachida Dati, Leonardo Domenici, Derk Jan Eppink, Diogo Feio, Ildikó Gáll-Pelcz, Jean-Paul Gauzès, Sven Giegold, Liem Hoang Ngoc, Gunnar Hökmark, Wolf Klinz, Jürgen Klute, Philippe Lamberts, Astrid Lulling, Hans-Peter Martin, Alfredo Pallone, Anni Podimata, Antolín Sánchez Presedo, Edward Scicluna, Kay Swinburne, Marianne Thyssen, Ramon Tremosa i Balcells
Náhradník(ci) přítomný(í) při konečném hlasování
Thijs Berman, Herbert Dorfmann, Sari Essayah, Ashley Fox, Sophia in ‘t Veld, Danuta Jazłowiecka, Krišjānis Kariņš, Olle Ludvigsson, Theodoros Skylakakis, Gianluca Susta, Pablo Zalba Bidegain
Náhradník(ci) (čl. 187 odst. 2) přítomný(í) při konečném hlasování
Ismail Ertug, Knut Fleckenstein, Claudiu Ciprian Tănăsescu
31. 5. 2011
STANOVISKO Výboru pro zaměstnanost a sociální věci
pro Výbor pro právní záležitosti
k úpadkovým řízením v kontextu práva obchodních společností EU s doporučeními pro Komisi
( 2011/2006(INI) )
Navrhovatelka: Julie Girling
(Podnět – článek 42 jednacího řádu)
NÁVRHY
Výbor pro zaměstnanost a sociální věci vyzývá Výbor pro právní záležitosti jako věcně příslušný výbor,
– aby do svého návrhu usnesení začlenil tyto návrhy:
1. konstatuje, že pravidla pro nucenou správu se týkají řady oblastí práva, jako jsou pozemkové právo, pracovní právo a smluvní právo, z nichž některé jsou velmi složité a v jednotlivých členských státech se liší, což brání jak zjednodušení úpadkového řízení a restrukturalizačních opatření, tak rovnému zacházení s věřiteli, kteří mají své sídlo v EU;
2. konstatuje, že svoboda usazování a zvýšená mobilita společností mezi jednotlivými členskými státy zvýraznily potřebu dosažení lepší koordinace a úrovně harmonizace úpadkového práva s cílem bojovat proti negativním dopadům „úpadkové turistiky“ na zaměstnance;
3. je toho názoru, že větší harmonizace úpadkových řízení podpoří rovnost a může mít pozitivní vliv na konkurenceschopnost členských států, a tudíž i na potenciální pracovní příležitosti; je dále toho názoru, že rozdíly mezi vnitrostátními právními předpisy upravujícími úpadková a restrukturalizační řízení vytvářejí překážky, konkurenční výhody nebo nevýhody či těžkosti pro společnosti s přeshraniční činností nebo vlastnictvím v rámci EU; domnívá se, že harmonizace režimů úpadkového řízení dále podpoří rovné podmínky, poskytne obchodním společnostem méně důvodů k využívání „úpadkové turistiky“, odstraní překážky úspěšné restrukturalizace podniků v platební neschopnosti a zachová pracovní místa, čímž také zajistí větší ochranu zaměstnanců;
4. zdůrazňuje, že ačkoli pracovní právo spadá do pravomoci členských států, může mít úpadkové právo na pracovní právo dopad, a že v kontextu rostoucí globalizace a také hospodářské krize je otázku platební neschopnosti třeba posuzovat i z pohledu pracovního práva, neboť rozcházející se definice pojmů „zaměstnání“ a „zaměstnanec“ v členských státech by neměly v případě platební neschopnosti podrývat práva zaměstnanců; zdůrazňuje však, že jakákoli debata o specifických problémech platební neschopnosti by neměla být automaticky důvodem k regulaci pracovního práva na úrovni EU;
5. zastává názor, že bez ohledu na ustanovení článku 4 směrnice 2008/94/ES je délka období, během něhož má záruční instituce uhradit nesplacené pohledávky, stále příliš krátká a stropy těchto úhrad jsou stále příliš nízké, což je částečně způsobeno velkými rozdíly, které existují mezi členskými státy v uplatňování této směrnice;
6. se znepokojením konstatuje, že úpadkové řízení dopadá na stále větší počet pracovníků, což lze přisoudit závažným hospodářský a sociálním důsledkům finanční a hospodářské krize; konstatuje, že povaha přeshraničních finančních institucí důležitých z hlediska systému znásobuje jejich roli v této oblasti;
7. zastává názor, že cílem směrnice 2008/94/ES je zajistit minimální stupeň ochrany zaměstnanců v případě úpadku a zachovat přitom pro členské státy dostatečnou flexibilitu; poukazuje na existenci rozdílů mezi členskými státy, pokud jde o její uplatňování, a vyzývá k zamyšlení nad nimi;
8. vítá skutečnost, že směrnice 2008/94/ES výslovně zahrnula do své působnosti pracovníky na částečný úvazek, pracovníky se smlouvou na dobu určitou a pracovníky v dočasném pracovním poměru, považuje však za nutné zajistit při úpadkovém řízení vyšší ochranu také pracovníkům s nestandardními pracovními smlouvami;
9. uznává, že současný nedostatečný stupeň harmonizace, co se týče pořadí věřitelů, snižuje předvídatelnost výsledku soudních řízení; domnívá se však, že je nezbytné zvýšit prioritu pohledávek zaměstnanců ve vztahu k pohledávkám jiných věřitelů;
10. je toho názoru, že rozsah směrnice 2008/94/ES, zejména chápání pojmu „nesplacené pohledávky“, je příliš široký, protože řada členských států uplatňuje užší definici náhrad (např. vylučují odstupné, prémie, vyplácení náhrad atd.), což může vést k neuhrazení značného objemu pohledávek;
11. konstatuje, že členské státy jsou oprávněny definovat „odměnu“ a „plat“ za předpokladu, že dodržují obecné zásady rovnosti a nediskriminace mezi pracovníky, a v důsledku toho by se jakákoliv situace platební neschopnosti, která může poškodit pracovníky, měla zohledňovat při jejich odškodňování podle sociálního cíle směrnice 2008/94/ES a minimálních kompenzačních částek, které je třeba stanovit;
12. považuje za nutné stanovit minimální kompenzační částku pro platby prováděné záruční institucí na vnitrostátní úrovni, a to na základě mechanismu výpočtu, který se řídí buď výškou minimální mzdy ve státě, kde byla pracovní smlouva uzavřena, nebo na základě měsíční částky, která odpovídá průměrnému příjmu za posledních šest měsíců; v každém případě se domnívá, že při vyplácení odškodnění ze záručních fondů je třeba respektovat tyto body:
a) zásada rovnosti a nediskriminace;
b) vyloučení prémií;
c) zahrnutí příspěvků sociálního zabezpečení;
d) zahrnutí sociálních dávek v naturální podobě;
e) zavedení rychlých a účinných postupů v případě sporu týkajícího se záruční instituce;
kromě toho by měl pojem „nesplacené pohledávky“ zahrnovat odstupné, které dlužník nebyl schopen uhradit, přičemž jeho maximální výše nesmí být nižší než částka vypočítaná podle stejných kritériích uvedených výše, a je také třeba sladit délku trvání příslušného řízení (maximálně jeden rok) a lhůtu účasti záručních fondů, která umožní provedení plateb, stejně jako lhůtu splatnosti příslušných částek (rok před začátkem řízení a rok po něm, pokud pohledávka pochází z tohoto období);
13. zdůrazňuje měnící se povahu pracovních smluv v celé EU a rozmanitost těchto smluv v rámci členských států; považuje proto v současnosti za nemožné snažit se definovat „zaměstnance“ na evropské úrovni;
14. je toho názoru, že by se pro usnadnění vymáhání pohledávek zaměstnanců a záručních institucí při přeshraničních úpadkových řízeních mělo zřídit centrum, které bude o těchto řízeních poskytovat informace a vést elektronický registr úpadkových řízení s informacemi o vyhlašování řízení a základních prvcích úpadkového práva;
15. zastává názor, že by při uplatňování směrnice 2008/94/ES o ochraně zaměstnanců v případě platební neschopnosti jejich zaměstnavatele neměly být povoleny pokud možno žádné výjimky;
16. domnívá se, že úloha záruční instituce by měla být doplněna vhodným zapojením sociálních partnerů;
17. připomíná, že v současné době neexistují pravidla pro koordinaci úpadkových řízení v případě různých společností, které jsou součástí stejné skupiny podniků; upozorňuje na nutnost vypracovat pravidla, jež by byla přijata na úrovni EU, která by dále řešila otázky koordinace a efektivní správy platební neschopnosti mezinárodních skupin tak, aby byly zajištěny zájmy zaměstnanců; kromě toho zdůrazňuje, že pravidla zodpovědnosti subdodavatelských řetězců mohou napomoci ochraně pracovníků, kteří jsou v důsledku úpadkového řízení postiženi;
18. považuje za nutné definovat pojem „zneužívání“ v souladu s judikaturou Soudního dvora, zejména s rozsudkem ze dne 11. září 2003 ve věci C-201/01 Walcher
Sb. rozh. 2008, s. I-8827. , jako „jakékoliv nekorektní praktiky, které poškozují záruční instituce uměle vytvářenými pohledávkami, čímž těmto institucím protiprávně způsobují platební povinnost“, a to s ohledem na datum vstupu zaměstnavatele do úpadkového řízení;
– aby do přílohy svého návrhu usnesení začlenil tato doporučení:
19. žádá povinné zavedení výměny informací mezi orgány odpovědnými za správu obchodních registrů a registrů obchodních společností ve všech členských státech v zájmu ochrany práv zaměstnanců;
20. žádá, aby lhůty hlavních a vedlejších řízení byly sladěny a zkráceny s cílem zajistit zaměstnancům pobírajícím mzdu ochranu a právní jistotu;
21. žádá, aby stupeň harmonizace úpadkového řízení nebyl nižší, než stanoví nařízení (ES) č. 1346/2000 a směrnice 2008/94/ES;
22. žádá Komisi, aby při příležitosti příští revize začlenila do nařízení (ES) č. 1346/2000 tento bod odůvodnění:
„s ohledem na směrnici 2008/94/ES o ochraně zaměstnanců v případě platební neschopnosti zaměstnavatele,“.
VÝSLEDEK KONEČNÉHO HLASOVÁNÍ VE VÝBORU
Datum přijetí
25.5.2011
Výsledek konečného hlasování
+:
–:
0:
33
3
8
Členové přítomní při konečném hlasování
Regina Bastos, Edit Bauer, Heinz K. Becker, Jean-Luc Bennahmias, Pervenche Berès, Philippe Boulland, Milan Cabrnoch, David Casa, Alejandro Cercas, Ole Christensen, Derek Roland Clark, Sergio Gaetano Cofferati, Marije Cornelissen, Frédéric Daerden, Karima Delli, Proinsias De Rossa, Frank Engel, Richard Falbr, Thomas Händel, Roger Helmer, Nadja Hirsch, Vincenzo Iovine, Liisa Jaakonsaari, Ádám Kósa, Jean Lambert, Patrick Le Hyaric, Veronica Lope Fontagné, Olle Ludvigsson, Elizabeth Lynne, Thomas Mann, Elisabeth Morin-Chartier, Csaba Őry, Siiri Oviir, Konstantinos Poupakis, Licia Ronzulli, Elisabeth Schroedter, Jutta Steinruck
Náhradník(ci) přítomný(í) při konečném hlasování
Georges Bach, Raffaele Baldassarre, Sergio Gutiérrez Prieto, Jan Kozłowski, Evelyn Regner
Náhradník(ci) (čl. 187 odst. 2) přítomný(í) při konečném hlasování
Liam Aylward, Ashley Fox
VÝSLEDEK KONEČNÉHO HLASOVÁNÍ VE VÝBORU
Datum přijetí
11.10.2011
Výsledek konečného hlasování
+:
–:
0:
24
0
0
Členové přítomní při konečném hlasování
Raffaele Baldassarre, Luigi Berlinguer, Sebastian Valentin Bodu, Françoise Castex, Christian Engström, Marielle Gallo, Lidia Joanna Geringer de Oedenberg, Sajjad Karim, Klaus-Heiner Lehne, Antonio Masip Hidalgo, Jiří Maštálka, Alajos Mészáros, Bernhard Rapkay, Evelyn Regner, Francesco Enrico Speroni, Dimitar Stoyanov, Diana Wallis, Rainer Wieland, Cecilia Wikström, Tadeusz Zwiefka
Náhradník(ci) přítomný(í) při konečném hlasování
Kurt Lechner, Eva Lichtenberger, Toine Manders
Náhradník(ci) (čl. 187 odst. 2) přítomný(í) při konečném hlasování
Giuseppe Gargani
