KONEČNÉ ZNĚNÍ
A6-0301/2007
26. 7. 2007
ZPRÁVA
o výroční zprávě týkající se činnosti evropského veřejného ochránce práv za rok 2006
(2007/2131(INI))
Petiční výbor
Zpravodajka:
Luciana Sbarbati
PR_INI_AnnOmbud
PE 390.565v02-00
OBSAH
NÁVRH USNESENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU............................................................3
VYSVĚTLUJÍCÍ PROHLÁŠENÍ..............................................................................................10
POSTUP...................................................................................................................................18
NÁVRH USNESENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU
o výroční zprávě týkající se činnosti evropského veřejného ochránce práv za rok 2006
( 2007/2131(INI) )
Evropský parlament ,
– s ohledem na výroční zprávu týkající se činnosti evropského veřejného ochránce práv za rok 2006,
– s ohledem na články 195, 230 a 232 Smlouvy o ES,
– s ohledem na článek 43 Listiny základních práv Evropské unie,
– s ohledem na rozhodnutí Evropského parlamentu 94/262/ESUO, ES, Euratom ze dne 9. března 1994 o pravidlech a všeobecných podmínkách pro výkon funkce veřejného ochránce práv
Úř. věst. L 113, 4.5.1994, s. 15. Rozhodnutí ve znění rozhodnutí 2002/262/ES, ESUO, Euratom (Úř. věst. L 92, 9.4.2002, s. 13). ,
– s ohledem na usnesení ze dne 6. září 2001, kterým se mění článek 3 o pravidlech a obecných podmínkách pro výkon funkce Evropského veřejného ochránce práv,
Úř. věst. C 72 E, 21.3.2002, s.336.
– s ohledem na rámcovou dohodu, která byla mezi Evropským parlamentem a evropským veřejným ochráncem práv uzavřena dne 15. března 2006 a která je v platnosti od 1. dubna 2006,
– s ohledem na sdělení Komise ze dne 5. října 2005 o oprávnění k přijímání sdělení evropskému veřejnému ochránci práv a k jejich předávání a o zmocnění úředníků k vypovídání před evropským veřejným ochráncem práv ( SEK(2005)1227 ),
– s ohledem na dopis, který dne 11. července 2006 evropský veřejný ochránce práv zaslal předsedovi Evropského parlamentu s cílem zahájit přezkum statutu evropského veřejného ochránce práv,
– s ohledem na čl. 195 odst. 2 druhou a třetí větu jednacího řádu,
– s ohledem na zprávu Petičního výboru ( A6‑0301/2007 ),
A. vzhledem k tomu, že výroční zpráva o činnosti evropského veřejného ochránce práv za rok 2006 byla formálně předložena předsedovi Evropského parlamentu dne 12. března 2007 a že evropský veřejný ochránce práv p. Nikiforos Diamandouros předložil svou zprávu Petičnímu výboru v Bruselu dne 2. května 2007,
B. vzhledem k tomu, že článek 41 Listiny základních práv Evropské unie stanoví, že „každý má právo na to, aby jeho záležitosti byly orgány a institucemi Unie řešeny nestranně, spravedlivě a v přiměřené lhůtě“.
C. vzhledem k tomu, že čl. 195 odst. 1 Smlouvy o ES a článek 43 Listiny základních práv Evropské unie stanoví, že „každý občan Unie a každá fyzická osoba s bydlištěm nebo právnická osoba se statutárním sídlem v členském státě má právo obracet se na evropského veřejného ochránce práv v případě nesprávného úředního postupu v činnosti orgánů a institucí Společenství, s výjimkou Soudního dvora a Soudu prvního stupně při výkonu jejich soudních pravomocí“,
D. vzhledem k tomu, že v situaci, kdy se v Evropě neustále posilují zásady participativní demokracie a kdy se zlepšuje informovanost občanů o Evropské unii, je nutné, aby občané dostávali od orgánů a institucí EU rychlé a konkrétní odpovědi na své dotazy, stížnosti a petice, a vzhledem k tomu, že je nezbytné, aby tyto instituce a orgány měly k dispozici dostatečné množství rozpočtových prostředků a zaměstnanců k tomu, aby mohly zajistit, že občané tyto rychlé a konkrétní odpovědi skutečně obdrží,
E. vzhledem k tomu, že ačkoliv od přijetí usnesení dne 6. září 2001, v němž Evropský parlament schválil Evropský kodex řádné správní praxe evropského veřejného ochránce práv, uplynulo funkční období jednoho parlamentního sboru a polovina funkčního období druhého, ostatní hlavní orgány Evropské unie dosud nevyhověly naléhavé žádosti Parlamentu, aby své administrativní postupy uvedly v soulad s ustanoveními tohoto kodexu,
F. vzhledem k tomu, že ačkoliv v roce 2006 bylo přijato stejně vysoké množství stížností jako v roce 2004, více než tři čtvrtiny těchto stížností nespadají do kompetence evropského veřejného ochránce práv, a to především proto, že nejsou vzneseny proti instituci či orgánu Společenství,
G. vzhledem k tomu, že v 95 případech (neboli v 26 % analyzovaných případů) nemohl na základě svých šetření evropský veřejný ochránce práv konstatovat žádný nesprávný úřední postup,
H. vzhledem k tomu, že evropský veřejný ochránce práv a Petiční výbor musí i nadále svou činnost provádět odděleně a že kvůli předcházení střetu pravomocí je obecně nutné, aby se vzájemně informovali o výsledcích svých rozhodnutí s konečným účinkem,
I. vzhledem k tomu, že v roce 2006 byl na jedné straně zaznamenán významný pokles v počtu případů nesprávného úředního postupu, při kterých bylo dosaženo smírného řešení, a na druhé straně stejně výraznou měrou vzrostl počet případů, které byly uzavřeny kritickou poznámkou, a vzhledem k tomu, že pozitivní reakce orgánů na návrhy doporučení jsou méně časté,
J. vzhledem k tomu, že ani kritické poznámky obsažené v rozhodnutích, kterými se uzavírají nenapravitelné případy nesprávného úředního postupu, ani doporučení a případné zvláštní zprávy evropského veřejného ochránce práv nemají závazný účinek, neboť jeho pravomoci se nevztahují přímo na odstranění případů nesprávného úředního postupu, ale jsou spíše zaměřeny na podněcování institucí a orgánů Evropské unie k provádění samoregulačních opatření,
K. vzhledem k tomu, že předložení zvláštní zprávy Evropskému parlamentu představuje pro veřejného ochránce práv poslední možnost, jak zasáhnout v případě, že daný orgán odmítá jednat podle jeho doporučení,
L. vzhledem k tomu, že od vstoupení Niceské smlouvy v platnost požívá Parlament stejně jako členské státy, Rada a Komise práva obrátit se na Soudní dvůr Evropských společenství v případě nedostatku příslušnosti, porušení podstatných formálních náležitostí, porušení Smlouvy o ES nebo jakéhokoli právního předpisu týkajícího se jejího provádění anebo v případě zneužití pravomoci,
M. vzhledem k tomu, že evropský veřejný ochránce práv využil uváženým způsobem svých pravomocí, když v roce 2006 předložil dvě zvláštní zprávy Parlamentu poté, co Rada a Komise odmítly příslušný návrh doporučení,
N. vzhledem k tomu, že nový postoj evropského veřejného ochránce práv vůči Komisi, který se zakládá na propagaci kultury spočívající ve službě jakožto nedílné součásti řádné správní praxe a nenahraditelného prostředku k napravování chybných úkonů a nesprávného jednání, musí být uplatňován všeobecně a na základě konsenzu,
O. vzhledem k tomu, že kritické poznámky, které evropský veřejný ochránce práv učinil v souvislosti se 41 případy nesprávného úředního postupu obsaženými ve zprávě za rok 2006 (kritické poznámky, návrhy doporučení a zvláštní zprávy) mohou při uplatňování a dodržování vhodných opatření institucemi a dalšími orgány EU sloužit jako základ pro předcházení týmž chybám a nesprávným postupům v budoucnosti,
P. vzhledem k tomu, že dobrovolná spolupráce, kterou evropský veřejný ochránce práv zahájil v rámci Evropské sítě veřejných ochránců práv, funguje již víc než deset let jako flexibilní systém výměny informací a zkušeností týkajících se osvědčených správních postupů a jako systém pomáhající stěžovatelům využít služeb veřejných ochránců práv a obdobných orgánů, které jim jsou schopny lépe pomoci,
Q. vzhledem k tomu, že za více než deset let, které uplynuly od doby, kdy byl tento úřad vytvořen, zaznamenala role evropského veřejného ochránce práv jakožto obhájce evropských občanů určitý vývoj daný jeho nezávislostí a demokratickou kontrolou, kterou nad jeho výkonem provádí Evropský parlament,
R. vzhledem k tomu, že evropský veřejný ochránce práv prohlásil, že je ochoten použít své pravomoci zahájit šetření z vlastního podnětu, pokud se na něj obrátí občané třetích zemí s bydlištěm mimo Evropskou unii se stížností, která svou povahou jinak spadá do jeho působnosti,
S. vzhledem k tomu, že dne 30. listopadu 2006 podepsal evropský veřejný ochránce práv s evropským inspektorem ochrany údajů memorandum o porozumění týkající se vzájemné spolupráce a způsobů výkonu pravomocí, které každému z nich přísluší,
T. vzhledem k tomu, že mezi hlavní zásady evropské integrace patří i zásada demokratické rovnosti všech evropských občanů, bez diskriminace národnostní či jazykové, a že neustále dochází k případům, kdy si občané, sdružení a firmy v souvislosti s veřejnými nabídkovými řízeními či konkurzy organizovanými na úrovni Společenství stěžují na to, že nedostali požadované informace ve svém vlastním jazyce,
U. vzhledem k tomu, že evropský veřejný ochránce práv v červenci roku 2006 opětovně požádal o změnu svého statutu a že jedna z jeho žádostí, týkající se změny článku 3 tohoto statutu, byla již Evropským parlamentem schválena v rámci výše zmíněného usnesení ze dne 6. září 2001,
1 schvaluje výroční zprávu za rok 2006 předloženou evropským veřejným ochráncem práv a oceňuje způsob jejího vypracování spojující souhrn činností za tento rok a tematickou analýzu jeho rozhodnutí a problémů, které v různých fázích vyřizování stížností vyvstaly; vyzývá jej však, aby provedl některé technické změny, které usnadní četbu jednotlivých kapitol, jako jsou přehledné tabulky ve statistické a shrnutí v analytické části;
2. požaduje, aby všem institucím a orgánům Evropské unie bylo poskytnuto dostatečné množství rozpočtových prostředků a zaměstnanců k tomu, aby mohly zajistit, že občané obdrží rychlé a konkrétní odpovědi na své dotazy, stížnosti a petice;
3. domnívá se, že evropský veřejný ochránce práv vykonával i v tomto období své pravomoci vyváženým a dynamickým způsobem, což se projevovalo jak v jeho postupu při zkoumání stížností a při vedení a uzavírání šetření, tak i v tom, že udržoval konstruktivní vztahy s institucemi a orgány Společenství a zvyšoval povědomí občanů o jejich právech, která vůči těmto institucím a orgánům mají;
4. vyzývá evropského veřejného ochránce práv, aby pokračoval ve svém úsilí a aby účinným a pružným způsobem propagoval svou činnost s cílem přesvědčit občany o své úloze ochránce řádné správní praxe institucí Společenství;
5. zdůrazňuje, že hlavním cílem zásahu evropského veřejného ochránce práv je usilovat o dosažení smírné dohody mezi žalobcem a žalovaným orgánem a zamezit sporu před soudy;
6. sdílí jeho názor, že výklad pojmu „nesprávný úřední postup ze strany Společenství“ by se měl rozšířit tak, aby se kromě případů nezákonných správních úkonů či porušování norem či závazných právních zásad vztahoval na příklad i na případy, kdy je postup správních orgánů laxní, nedbalý či nedostatečně transparentní, nebo na případy porušení jiných zásad řádné správní praxe;
7. vyzývá evropského ochránce veřejných práv, aby propagoval skutečnou kulturu spočívající ve službě jakožto nedílnou součást řádné správní praxe s cílem vytvořit ve veřejné správě Evropské unie atmosféru otevřenosti a vést s občany využívající jejích služeb dialog, při kterém budou přiznány chyby, bude nad nimi vyjádřeno politování a bude hledáno uspokojivé řešení pro žalující stranu;
8. považuje za nedostatečné, že některé další instituce a orgány Společenství, především Komise a Rada, přijaly samostatné kodexy řádné správní praxe: v případě Komise se konkrétně jedná o kodex schválený dne 13. září 2000 upravující vztahy jejích zaměstnanců s veřejností a v případě Rady o kodex schválený dne 25. června 2001 upravující pracovní vztahy jejích zaměstnanců s veřejností;
9. zdůrazňuje, že se „Evropský kodex řádné správní praxe“ navrhovaný evropským veřejným ochráncem práv a schválený Evropským parlamentem dne 6. září 2001 vztahuje na zaměstnance všech institucí a orgánů Společenství a že je na rozdíl od ostatních kodexů pravidelně aktualizován a zveřejňován na internetových stránkách evropského veřejného ochránce práv;
10. zdůrazňuje, že všeobecná platnost tohoto kodexu ( erga omnes ) byla vysvětlena v dopise, který evropský veřejný ochránce práv zaslal dne 11. března 2002 předsedovi Parlamentu a který také zveřejnil na svých internetových stránkách; domnívá se tudíž, že žádný jiný kodex uplatňovaný ve specifickém kontextu nemůže tento „evropský“ kodex nahradit ani se od něj odchýlit;
11. naléhavě žádá všechny orgány, aby s evropským veřejným ochráncem práv ve všech fázích jeho vyšetřovacího postupu konstruktivně spolupracovaly a aby přijaly jeho smírná řešení, řídily se jeho kritickými poznámkami a uplatňovaly jeho návrhy doporučení;
12. nabádá evropského veřejného ochránce práv, aby každoročně vypracovával seznam osvědčených správních postupů a seznam postupů, které nejsou v souladu s jeho rozhodnutími, a aby předkládal studii o dopadu svých kritických poznámek;
13. naléhavě vyzývá adresáty kritických poznámek, aby vzali tyto poznámky na vědomí a aby se jimi při svých dalších postupech řídili, a zamezili tak případům, kdy se skutečné administrativní postupy liší od úředních prohlášení, či případům opomenutí;
14.připomíná všem orgánům a institucím Společenství jejich povinnosti vyplývající z nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č.1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise
Úř. věst. L 145, 31.5.2001, s.43 , které musí být účinně dodržováno proto, aby byla zaručena důvěryhodnost postupu při jeho změně, která je v současnosti zvažována, a povinnosti vyplývající ze směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů orgány a o volném pohybu těchto údajů
Úř. věst. L 281, 23.11.1995, s.31 ;
15. opětovně vyzývá Komisi, aby řádně využívala své diskreční pravomoci k zahájení řízení pro nesplnění povinnosti , které jí přísluší podle článku 226 Smlouvy o ES, nebo k navržení postihů, které jí přísluší podle článku 228 Smlouvy o ES; zároveň ji vyzývá, aby přitom důsledně dbala na to, že tento postup nebude poznamenán prodlevami či neodůvodněnou liknavostí, což je neslučitelné s její pravomocí dohlížet nad prováděním právních předpisů Společenství;
16. domnívá se, že odmítne-li orgán jednat podle doporučení obsaženého ve zvláštní zprávě evropského veřejného ochránce práv i v případě schválení tohoto doporučení Parlamentem, může Parlament v souvislosti s aktem či opomenutím, které je předmětem doporučení evropského veřejného ochránce práv, oprávněně využít své pravomoci obrátit se s danou záležitostí na Soudní dvůr;
17. důrazně vyzývá všechny instituce a orgány Společenství jakož i stálá zastoupení členských států, aby v zájmu transparentnosti vzájemně spolupracovaly v souladu s pravidly řádné správní praxe popsané v této zprávě a aby svou odpovědnost nepředávaly ústředním orgánům jako například předsednictví Rady nebo Radě guvernérů Evropských škol, nad nimiž může evropský veřejný ochránce práv jen stěží vykonávat svou kontrolu;
18. vyzývá Evropský úřad pro výběr personálu, aby účinně a důsledně dodržoval pravidla a stanovené postupy, pokud jde o otevřenost a transparentnost výběrových řízení a především pak o přístup uchazečů k informacím o hodnocení jejich testů; dále tento úřad vyzývá, aby ukončil jazykovou diskriminaci a aby se nevyhýbal odpovědnosti tím, že se bude odvolávat na rozhodnutí výběrových komisí;
19. velmi vítá skutečnost, že evropský veřejný ochránce práv dal najevo svůj záměr zabývat se operacemi Evropské investiční banky (EIB) v souvislosti s poskytováním půjček, a že přitom hodlá využít svého práva provádět šetření z vlastního podnětu; zdůrazňuje však, že evropský veřejný ochránce práv bude muset pro vyřízení stížností v této věci vyhodnotit a zajistit vnitřní kapacity;
20. vyzývá evropského veřejného ochránce práv, aby zvážil možnost uzavření memoranda o porozumění s EIB, které by se týkalo způsobů vzájemné spolupráce v situacích, kdy evropský veřejný ochránce práv vyšetřuje z výkonu své pravomoci stížnosti týkající se nesprávného úředního postupu ze strany EIB; dále se domnívá, že EIB je subjektem, který by mohl nejlépe informovat občany zainteresované na projektech financovaných touto bankou o možnosti podávat stížnosti k evropskému veřejnému ochránci práv, a to i v případě, že se jedná o občany třetích zemí s bydlištěm mimo EU;
21. vítá skutečnost, že evropský veřejný ochránce práv může prošetřovat jednání orgánů působících v oblasti třetího pilíře EU;
22. bere na vědomí, že evropský veřejný ochránce práv již předložil dvě zvláštní zprávy, z nichž jedna již dosáhla kýženého účinku a druhá bude Parlamentem teprve posouzena; v tomto ohledu podporuje závěry, které evropský veřejný ochránce učinil vůči Radě a které se týkají požadavku aplikovat jednotné normy pro všechny jazykové režimy používané předsednictvím Rady a požadavku objasnit statut předsednictví jakožto součásti Rady pojímané jako instituce;
23. uvítal by posílení parlamentních postupů v zájmu rychlejšího posouzení zvláštní zprávy evropského veřejného ochránce práv ze strany Petičního výboru;
24. vyzývá evropského veřejného ochránce práv, aby v rámci stanoveném článkem 1 rámcové dohody o spolupráci ze dne 15. března 2006 předložil Parlamentu požadavky, jejichž splnění považuje za důležité pro zlepšení výměny informací mezi příslušnými úřady a pro posílení spolupráce, a to se zvláštním ohledem na oblast komunikací, informačních technologií a překladu; vyjadřuje politování nad tím, že nebyl konzultován Petiční výbor;
25. vyjadřuje své uspokojení nad tím, že evropský veřejný ochránce práv udržuje konstruktivní vztahy s Petičním výborem Parlamentu, ať už jde o jeho účast na schůzích tohoto výboru nebo o vzájemný respekt k příslušným kompetencím a výsadám; žádá proto evropského veřejného ochránce práv, aby Petičnímu výboru včas předkládal své stanovisko k těm nejvýznamnějším případům, jejichž vyšetřování jím již bylo zahájeno, čímž umožní, aby mezi ním a Petičním výborem probíhala účinná spolupráce;
26. vyjadřuje opětovně svou podporu (stejně jako v roce 2001) žádosti evropského veřejného ochránce práv, aby v jeho statutu byla změněna pravidla o přístupu k dokumentům a výslechu svědků, neboť se domnívá, že v době, kdy rostou nároky na jeho služby a kdy hlavní evropské orgány již většinu těchto požadavků ve skutečnosti přijaly, pomohou tyto požadované úpravy objasnit rozsah jeho pravomocí;
27. zdůrazňuje, že tyto úpravy by neměly narušit původ a povahu úlohy evropského veřejného ochránce práv, tj. úlohy ochránce občana před orgány veřejné správy Evropské unie;
28. uvědomuje si, jaký přínos má z hlediska zásady subsidiarity při zajišťování nápravy mimosoudní cestou Evropská síť veřejných ochránců práv;
29. vyzývá k tomu, aby v rámci Evropské sítě veřejných ochránců práv proběhla mezi evropským veřejným ochráncem práv a Petičním výborem vzájemná konzultace s cílem vyřešit problémy, které již byly řešeny v rámci petic;
30. schvaluje komunikační strategii evropského veřejného ochránce práv, která využívá různých prostředků pro informování občanů a zvyšování jejich povědomí, čímž přispívá k ustanovení mnohačetných forem dialogu, a přibližuje tak instituce a orgány Evropské unie jejím občanům; v dlouhodobém horizontu by pak tato strategie měla vést k větší informovanosti občanů o jejich právech a o pravomocech Společenství, jakož i k pochopení rozsahu působnosti evropského veřejného ochránce práv;
31. pověřuje svého předsedu, aby předal toto usnesení Radě, Komisi, evropskému veřejnému ochránci práv, vládám a parlamentům členských států a jejich veřejným ochráncům práv nebo obdobným příslušným orgánům.
VYSVĚTLUJÍCÍ PROHLÁŠENÍ
Kultura spočívající ve službě občanům
Pře dvěma lety oslavil úřad evropského veřejného ochránce práv deset let své existence. Petiční výbor Evropského parlamentu, od jehož založení Jednotným evropským aktem letos uplynulo dvacet let, si je vědom toho, že evropské občanství zaznamenalo během doby, která uplynula od přijetí Maastrichtské smlouvy, značné kvalitativní změny. Tyto změny spočívají také v tom, že evropští občané mají nyní možnost podat petici u parlamentního orgánu, který v této věci zůstane jediným rozhodcem, anebo se obrátit na specializovanější orgán, který i přesto, že působí v mimosoudní sféře, vede řízení, které počítá i se zásahem Evropského parlamentu v případě, že některý orgán Společenství, u nějž byl zjištěn nesprávný úřední postup, odmítá spolupracovat. Kultura spočívající ve službě občanům, která má zajistit kvalitní administrativní služby, tj. takové, které jsou transparentní, přístupné a které pracují rychle a s cílem pomoci, byla na úrovni Společenství podporována a posilována na základě společné snahy Petičního výboru a evropského veřejného ochránce práv. Její vznik lze spojit s usnesením ze dne 6. září 2001, kdy Evropský parlament schválil Evropský kodex řádné správní praxe navrhovaný evropským veřejným ochráncem práv.
Zkoumání statistik
Podle statistik za rok 2006 přijal evropský veřejný ochránce práv 3830 stížností, což je o 2 % méně než v roce 2005, ale stejně jako v roce 2004, kdy počet stížností dosáhl rekordní hranice, která představovala 53% nárůst oproti minulým rokům. V 57 % případů byla stížnost podána elektronickou formou, přičemž většina, tj. 3619 stížností, byla zaslána samotnými občany, a pouze 211 sdruženími nebo firmami. Národnost jejich autorů z hlediska počtu zaslaných stížností byla následující: španělská (20,4 %), německá (14 %), francouzská (8,7 %), belgická (6,3 %), polská (6 %), italská (5,4 %), britská (3,8 %). Toto pořadí se však změní, pokud se procentuální množství zaslaných stížností vydělí procentem populace EU, které tyto země představují. Podle těchto výpočtů dosáhlo pouze 11 zemí kvocientu vyššího než 1, což je práh, jehož překročení vypovídá o tom, že počet stížností zaslaných z dané země je vzhledem k počtu jejího obyvatelstva nadměrný: Lucembursko (14,2), Malta (10), Kypr (7,6), Belgie (2,8), Slovinsko (2,7), Španělsko (2,2). Pokud jde o jazykové hledisko, největší zastoupení mají v textech stížností angličtina a španělština (každý jazyk zvlášť více než 20 %), němčina a francouzština (každý jazyk 10 %) a polština (5 %).
Z 95 % případů, u nichž bylo dokončeno přezkoumání přípustnosti, nespadala opět většina ( 78,5 % ) do kompetence evropského veřejného ochránce práv, neboť se jednalo o stížnosti, které nebyly vzneseny proti institucím či orgánům Společenství ( 93,7 % ), nebo o stížnosti, které se netýkaly nesprávného úředního postupu ( 5,4 % ). Z 21,5 % (tj. 838) případů, které do pravomocí evropského veřejného ochránce práv spadaly, bylo 449 stížností formálně prohlášeno za přípustné a z nich 258 vedlo k zahájení vyšetřování. Evropský veřejný ochránce práv provedl v roce 2006 celkem 582 šetření, z nichž 315 probíhalo již v roce 2005 a 9 bylo zahájeno z jeho vlastního podnětu.
Orgánem Společenství, jehož činnost byla nejčastějším předmětem šetření, byla stejně jako v předcházejících letech Komise, které se týkalo 66 % případů (387), následována Evropským úřadem pro výběr personálu, jehož činnost byla zkoumána v 13 % případů (74), Evropským parlamentem s 8 % případů (49) a Radou Evropské unie s 2 % případů (11). Stížnosti na údajně nesprávný úřední postup se týkaly převážně nedostatečné transparentnosti zahrnující odepření informací ( 25 % ), dále nespravedlnosti a zneužití pravomoci ( 19 % ), justičních omylů ( 5 % ) a neplnění funkce „strážkyně smluv“ ze strany Komise ( 4 % ).
Dokumentace činnosti evropského veřejného ochránce práv je i nadále vypracovávána v rámci různých fází postupu vyřizování stížností, přičemž zvláštní pozornost je věnována těm případům, kde došlo ke zjištění nesprávného úředního postupu (žádost o připomínky, smírná řešení – 28 návrhů v roce 2006, z nichž jedna byla uzavřena úspěšně; kritické připomínky – vznesené v 41 případech v roce 2006 – návrhy doporučení – z nichž 13 bylo navrženo v roce 2006 – zvláštní zprávy – z nichž 2 byly předložené Evropskému parlamentu v roce 2006). Záruky, které tento proces občanům nabízí, pomáhají Evropskému veřejnému ochránci práv posílit účinnost jeho rozhodnutí, třebaže nejsou právně závazná. Parlament, který úřad evropského veřejného ochránce práv jakožto nezávislé instituce zřídil, chová k jeho činnosti důvěru, což se projevuje ve způsobu, jakým hodnotí jeho výroční a zvláštní zprávy.
Evropský veřejný ochránce práv se rovněž těší aktivní podpoře ze strany Petičního výboru, jehož schůzí se v roce 2006 zúčastnil čtyřikrát, a spolupracuje se svými protějšky v rámci Evropské sítě veřejných ochránců práv, která by se v budoucnu měla rozšiřovat a zkvalitňovat. V evropském kontextu je třeba zdůraznit, že ačkoliv tak není stanoveno ani v prováděcích pravidlech (článek 2.4) ani v jednacím řádu Evropského parlamentu (bod 191(9)), měla by pravidelná setkání evropského veřejného ochránce práv a Petičního výboru sloužit rovněž ke vzájemnému informování o rozhodnutích s konečným účinkem, aby nedocházelo ke střetu jejich kompetencí.
Rozbor pravomocí a rozhodnutí, která se nejčastěji opakují v souvislosti s určitými druhy aktů či určitými orgány
Zpráva rozděluje rozhodnutí ve věci stížností uzavřených v roce 2006 (250) do pěti skupin. Ty se týkají stížností spojených s nedostatečnou otevřeností institucí a orgánů Společenství (25 % stížností, 9 rozhodnutí v souladu s kapitolou 3), s úkolem Komise zastávat úlohu strážkyně smluv v souladu s postupy stanovenými článkem 226 Smlouvy (9 rozhodnutí v souladu s kapitolou 3), se smluvními vztahy, odměnami a dávkami (8 rozhodnutí v souladu s kapitolou 3) a s náborem a řízením zaměstnanců v institucích (18 rozhodnutí v souladu s kapitolou 3).
Přístup veřejnosti k dokumentům
U mnoha stížností, které byly vzneseny ohledně výjimek stanovených v souvislosti s přístupem veřejnosti k dokumentům v souladu s nařízením (ES) č. 1049/2001, bylo šetření uzavřeno kritickou poznámkou, která se používá jako prostředek k tomu, aby se zamezilo opakování obdobných případů v budoucnosti tam, kde by vydání doporučení bylo zbytečné či nevhodné. To se týkalo případu, kdy se Komise dopustila nepřijatelně širokého výkladu postupů tvrzením, že postupy pro urovnání sporů v rámci WTO je možno „přirovnat k soudnímu řízení“ (strana 91), nebo případu, kdy svévolně odmítla poskytnout přístup k informacím s odůvodněním, že zveřejnění plánů jednotlivých států ohledně vydávání povolenek na emise skleníkových plynů by mohlo narušit probíhající jednávání, či případu, kdy dokumenty zaslané nebo přijaté členskými státy musely být považovány za dokumenty interní povahy (strana 94). Petiční výbor se domnívá, že by bylo nanejvýš vhodné, aby v souladu se svým prohlášením ze dne 2. května 2007 vypracoval Evropský veřejný ochránce práv v roce 2007 podrobnou studii o praktickém dopadu kritických poznámek, které učinil v roce 2006 .
Případy, kdy kritické poznámky nebyly brány v potaz
Petiční výbor byl však poněkud překvapen novým přístupem, který evropský veřejný ochránce práv navrhl pro řešení případů, kdy na jeho kritické poznámky nebyl zcela jasně brán žádný zřetel (strany 82, 84 a 92). Tento nový přístup by znamenal, že kultura spočívající ve službě by byla na nejvyšší úrovni veřejné správy Společenství, na které došlo k pochybení, podporována prostřednictvím příslušného komisaře . Většina těchto problémů je spojena s řízením zaměstnanců ze strany Komise, a proto má-li se zavést v tomto klíčovém orgánu kultura spočívající ve službě, pak je nutné, aby chyby byly napravovány u zdroje. Toho lze dosáhnout tak, že chybné úkony či jednání se budou řešit i s odděleními, která jsou za ně zodpovědná, a tato oddělení budou opětovně vyzývána k dodržování příslušných ustanovení Evropského kodexu řádné správní praxe. Obdobně platí, že i v případě, kdy evropský veřejný ochránce práv uzavře kritickou poznámkou své šetření ve věci nedostatečné nápravy rozhodnutí, které v souvislosti se známkami svého studenta učinila Evropská škola v Bruselu (strany 90–91), neměl by omezit kontrolu, kterou , vykonává nad Komisí a, v případě nutnosti i nad členskými státy. Skutečnost, že Evropské školy přijaly Evropský kodex řádné správní praxe, u nich, stejně jako u Komise, očividně není dostatečnou zárukou toho, že budou kulturu spočívající ve službě skutečně rozvíjet.
Úloha Komise jakožto „strážkyně Smlouvy”
Řádně fungující systém , podle nějž má Komise diskreční pravomoc učinit kroky v souladu s články 226 a 228 Smlouvy o ES v případě, že členské státy nedodrží své povinnosti z této Smlouvy vyplývající, je určující i pro výsledek mnoha šetření zahájených na základě petic . Objevuje se řada otázek, které byly nadneseny již v minulých zprávách, například problémy ohledně zveřejňování dokumentů týkajících se řízení pro nesplnění povinnosti a především pak korespondence mezi Komisí a členskými státy (zpráva poslance de Rossy, 2003). Případy řešené v roce 2006 jasně poukazují na to, že Komise své diskreční pravomoci v této oblasti nevyužívala správně, neboť nezakročovala pohotově dříve, než bylo přistoupeno k soudnímu řízení . Činila tak s odvoláním na politické důvody, jako například na to, že je obtížné dosáhnout shody mezi komisaři ve věci tak citlivé, jako je omezení svobody Německa v poskytování služeb v oblasti sportovního sázkařství. Petiční výbor je naopak potěšen způsobem, jakým své pravomoci využil evropský veřejný ochránce práv, i jeho zvláštní zprávou, která danou situaci napravila (strana 110).
Závěry šetření evropského veřejného ochránce práv se zdají být méně jasné a přesvědčivé tam, kde upozorňují na neoprávněnou liknavost, se kterou Komise postupuje během té fáze řízení vedeného proti členskému státu pro údajné nesplnění povinnosti, kdy je příslušnému členskému státu, v tomto případě Španělsku, zasíláno formální oznámení a odůvodněné stanovisko (strana 105). Naopak za jasný projev nesprávného úředního postupu označil ve své jednoznačně kritické poznámce evropský veřejný ochránce práv případ, kdy Komise chybně interpretovala pravidlo či princip zákona a z čistě praktických důvodů jednala vyhýbavě, místo aby usilovala o to, aby proti členskému státu , v tomto případě proti Německu, u nějž již bylo konstatováno nedodržování předpisů Společenství ohledně balení některých nápojů (strana 93), byl vynesen rozsudek o nesplnění povinností vyplývajících ze článku 228 . Ještě výstižnější byl návrh doporučení – který Komise nakonec přijala – ve kterém evropský veřejný ochránce práv kritizoval Komisi za to, že pod záminkou, že chce danou otázku řešit globálně, donekonečna odkládá řízení pro nesplnění povinnosti dle článku 226 proti Dánsku, které nedodrželo předpisy týkající se zdanění motorových vozidel (strana 103). Své kritické politické stanovisko k prodlevám a nečinnosti takto zjevného charakteru by měl zaujmout i Parlament při projednávání výroční zprávy o provádění právních předpisů Společenství.
Pravomoc zahájit šetření
Dvě šetření, která z vlastního podnětu evropský veřejný ochránce práv zahájil v oblasti smluvních závazků a řízení personálu, vypovídají o tom, že jeho pravomoci jsou účinným prostředkem k podněcování úřadů veřejné správy k samoregulaci . V prvním případě Komise kladně reagovala na návrh, že má do svých standardních smluv o poskytování služeb zahrnout fakultativní doložku o zprostředkování a povinnosti předložit účty během prvního pololetí roku 2007 (strana 111). V druhém případě se Parlament rozhodl, že zruší věkový limit ve svých vlastních programech odborných stáží (strana 113). K problémům naopak dochází v úplně jiné souvislosti, a to např. v situaci, kdy se jedná o to, jak Komise bude řešit řadu stížností ohledně budování průmyslového přístavu na Kanárských ostrovech. Tento případ je totiž nejen předmětem šetření, které z vlastního podnětu zahájil evropský veřejný ochránce práv (strana 112), ale také petic předkládaných Evropskému parlamentu. Jedná se o to, že pokud mají EP a evropský veřejný ochránce práv o tomto případu rozhodnout, postrádá jejich postup jak časovou, tak názorovou synchronizaci , neboť jej musí posuzovat z hlediska jiných kompetencí. Petiční výbor vyzývá evropského veřejného ochránce práv, aby v obdobných případech předložil své nezávislé stanovisko a aby v souladu s bodem 195(3) jednacího řádu uplatňoval ve větším rozsahu prostředky, které má k dispozici pro vedení konstruktivního dialogu s Parlamentem .
Úloha úřadu EPSO při výběrových řízeních
Ve své zprávě o výroční zprávě evropského veřejného ochránce práv za rok 2003 Petiční výbor důrazně vyzval Evropský úřad pro výběr personálu (odstavec 18), aby své postupy pro výběr zaměstnanců uvedl v soulad se zásadami transparentnosti a otevřenosti, tak jak bylo požadováno ve zvláštní zprávě evropského veřejného ochránce práv (1004/97 PD) a ve zprávě poslance Bösche ( A5-280/00 ). Především s ohledem na přístup uchazečů k jejich vlastním opraveným testům zpravodaj De Rossa zdůraznil, že všichni uchazeči, kteří se výběrových řízení evropských institucí účastní, mohou v té době, tj. v roce 2003, s těmito právy počítat.
Už po třech letech, tedy v roce 2006, nebylo možné konstatovat, že by takové nezpochybnitelné právo skutečně existovalo . Tato skutečnost byla zřejmá z kritické poznámky, kterou evropský veřejný ochránce práv vznesl v souvislosti s tím, jak strohé a nedostatečné jsou informace, které EPSO ve svém výkazu hodnocení podává o typech překladatelských chyb (674/2004/PB, strana 97). Právoplatný zájem uchazečů na přístupu k informacím, které se jich týkají, může být v budoucnosti ohrožen tím, že pro účely předběžného testování jsou systematicky využívány různé testy, které jsou přístupné pouze na počítači a spravovány externími specializovanými firmami. Je tudíž třeba zahájit šetření, které prověří přístup uchazečů , a to zejména jejich přístup k testům a přesným odpovědím a k informacím o kritériích, jež pro hodnocení písemných testů stanovila výběrová komise (OI/5/05/PB s. 98), a které vyhodnotí, do jaké míry EPSO dodržuje základní podmínky stanovené ve výše zmíněné zvláštní zprávě evropského veřejného ochránce práv z roku 1999.
Petiční výbor rovněž považuje za nepřijatelné, že i přes opětovné výzvy evropského veřejného ochránce práv odmítlo EPSO vyjádřit svou omluvu uchazeči, který byl z výběrového řízení vyloučen na základě zjevné chyby, které se při posuzování jeho kvalifikace dopustila výběrová komise . Jednalo se zde o arogantní projev zneužití moci, za něž musel sám evropský veřejný ochránce práv sjednat nápravu tím, že se za EPSO ve jménu evropského Společenství za tuto chybu omluvil (strana 108). Tento případ svědčí o přesném opaku kultury spočívající ve službě, která by měla být určující pro práci všech evropských orgánů a institucí, a je zřejmé, proč úřadu EPSO přísluší nechvalné druhé místo na seznamu orgánů odpovědných za případy nesprávné úřední praxe. Petiční výbor proto vyzývá evropského veřejného ochránce práv, aby EPSO podrobil své přísné a pečlivé kontrole, při níž, jak správně ve své kritice tohoto úřadu uvedl (1217/04/OV s. 66), nebude činěn rozdíl mezi administrativní prací jeho zaměstnanců a rozhodnutími výběrové komise . Žádá jej, aby tuto kontrolu prováděl především na základě monitorování odpovědí, kterými EPSO reaguje na stížnosti uchazečů ohledně dodržování termínů, formálních požadavků – počínaje jazyky uchazečů – a ochrany osobních údajů .
Evropský veřejný ochránce práv jako „klíčový aktér“ demokratického systému EU
Ve svých předchozích zprávách zdůrazňoval Petiční výbor úlohu, kterou evropský veřejný ochránce práv sehrává jakožto garant toho, že rozhodovací a správní orgány EU dodržují princip demokratické otevřenosti a nesou za svou práci odpovědnost (2003). Vyzdvihl také jeho hlavní úlohu při zajišťování vysoce kvalitních informací o rozsahu svého mandátu (2004) a přínos jeho zásahů pro zajištění řádné správní praxe, a to nejen v souvislosti s případy nesprávného úředního postupu (2005). Letos se zpráva výboru zaměřuje na to, jakou úlohu evropský veřejný ochránce práv sehrává jako „ aktér demokratického systému EU “
Výraz přejatý ze studie Ezia Perilla „Le processus d'adoption du Statut du Médiateur“, Diritto dell'Unione europea (2006), sv. 1, s. 143. , když jedná jako prostředník mezi občany a úřady veřejné správy Společenství, jejichž činnost neodpovídá předpokládaným normám. Hlavní pozornost je věnována jeho snahám o zdůraznění rozdílu mezi dobrou a špatnou správou. Zdá se, že evropský veřejný ochránce práv reagoval kladně na výzvu z roku 2004, aby objasnil obsah pojmu nesprávný úřední postup .
Petiční výbor zcela schvaluje obsah odstavce 2.2.3 o úkonech a jednání, které se vymykají normám řádné správy. Oceňuje rovněž asistenci, kterou evropský veřejný ochránce práv nabídl těm úřadům veřejné správy Společenství, u nichž byly zjištěny nedostatky při uznávání vlastních chyb, vyjadřování omluvy a hledání uspokojivých řešení pro poškozenou stranu. Například případ EIB, která přehodnotila své zamítnutí přístupu k auditorské zprávě a umožnila stěžovateli, aby nahlédl do jejích rozsáhlých pasáží (strany 77-78), ukazuje, že konstruktivním přístupem lze nesprávné jednání přeměnit ve správné a že by měl tento postup být vzorem pro řešení obdobných případů. Petiční výbor proto evropského veřejného ochránce práv vyzývá, aby každoročně vypracoval seznam nejlepších administrativních postupů včetně případů vzorového jednání (v roce 2006 bylo takových ideálních postupů zaznamenáno šest) a připojil k nim případy, v nichž byl naopak postup orgánů Společenství nejméně chvályhodný .
Petiční výbor vyzývá evropského veřejného ochránce práv, aby i nadále pečlivě monitoroval vztahy, které má s občany v souvislosti s rozsahem jejich přístupu k dokumentům Rada ministrů EU i samotný Evropský parlament, a aby sledoval vztahy veřejnosti vůči Komisi v souvislosti s výkonem její funkce ochránkyně právních předpisů Společenství.
Jedna ze základních zásad, kterou je třeba zdůraznit, je demokratická rovnost všech evropských občanů zavrhující národnostní a jazykovou diskriminaci. Petiční výbor vítá rozhodnou kritiku, se kterou se evropský veřejný ochránce práv postavil proti opakovaným projevům nesprávného úřadního postupu, jehož se Rada dopustila v souvislosti s chybějící německou verzí internetových stránek jejího předsednictví. Petiční výbor se rovněž domnívá, že jeho zvláštní zpráva, kterou předložil dne 30. listopadu 2006, si zaslouží plnou podporu a že závěry této zprávy (strana 109) nelze použít pro odůvodnění axiómu, že všechny jazyky jsou si rovny, ale některé jazykové verze jsou si „rovnější než jiné“.
Neméně chvályhodné jsou i kroky, které evropský veřejný ochránce práv učinil, když zpočátku formou návrhu smírného řešení oslovil Radu, a později formou kritické poznámky (strany 104–105) vyzval členské státy, aby odmítly a ukončily praxi komerčního sponzorství rotujícího předsednictví, v tomto případě irského. Tento případ zviditelnil choulostivý problém střetu zájmů v jedné z hlavních oblastí legislativy EU, kde dochází k přímému propojení orgánů EU s vnitrostátními úřady. Evropský veřejný ochránce práv tudíž jednal správně, když na tento problém upozornil, a jeho postup bude ještě správnější, když o výsledku tohoto případu podá zprávu založenou na konzultacích s trvalým zastoupením členských států.
Účinnější spolupráce
Petiční výbor si jednoznačně přeje zrychlit vlastní postupy, což umožní rychlejší projednání výroční zprávy evropského veřejného ochránce práv (odstavec 4, zpráva poslance Schwaba). Vyzývá jej proto, aby i on v tomto směru přispěl tím, že bude předkládat své zprávy v prvním čtvrtletí roku, že své statistiky bude prezentovat souhrnnější formou a že zpřehlední jejich analytickou část (kapitola 3 současné zprávy). Je však třeba připomenout, že pouze dostatečné rozpočtové prostředky umožní čelit rostoucí výzvě, kterou na půdě Parlamentu představuje multilingualismus. Ten si letos vyžádal další dva měsíce pro překlad původní anglické verze zprávy do ostatních jazyků.
Uplynulo sedm let od doby, kdy tehdejší evropský veřejný ochránce práv J. Söderman předložil návrh, aby byl změněn čl. 3 odst. 2 o jeho právu svobodně nahlížet do složek jednotlivých orgánů a bez jakýchkoliv omezení vést slyšení s úředníky a jinými zaměstnanci EU. Ačkoliv Parlament ve zprávě poslankyně Almeidy Garrettové ( A5-240/01 ) jednoznačně schválil (dne 6. září 2001) změnu rozhodnutí ze dne 9. března 1994, zvláštní legislativní postup i přes souhlas Komise a Rady uvízl následně na mrtvém bodě (viz OEIL ACI 1999/2215). Poté, co zpravodajka vypracovala své stanovisko pro Petiční výbor, nemůže než zdůraznit závěry přijaté výborem dne 29. 5. 2001 (v souladu se zprávou Výboru pro ústavní záležitosti), a to zejména závěr č. 4 týkající se plné podpory změn, které evropský veřejný ochránce práv navrhuje v článku 3 svého statutu. „Výbor jednoznačně vítá skutečnost, že evropský veřejný ochránce práv již své pravomoci interpretoval a že v oblasti vyšetřování využil progresivním způsobem svých výsad, aniž by přitom vyvolal jakoukoliv negativní reakci ze strany Komise.“
Při této příležitosti a s vědomím toho, že pan Diamandouros dne 11. července 2006 předložil návrh, který představoval větší zásah do textu jeho statutu, zpravodajka opětovně vyjadřuje své pozitivní stanovisko za předpokladu, že evropský veřejný ochránce práv zachová při progresivním rozvoji svých pravomocí určitou důslednost. Důvodem pro toto posilování pravomocí jsou rostoucí požadavky, které jsou na výkon jeho úřadu kladeny, což se v podstatě děje se souhlasem hlavních evropských orgánů . Tyto změny v zásadě přinášejí kvalitativní rozšíření jeho pravomocí, aniž by přitom byla ovlivněna povaha jeho kompetencí či skutečnost, že všechna jeho rozhodnutí nejsou právně závazná (viz právní rozhodnutí Soudu prvního stupně v případu T-103/99 ze dne 22. května 2000).
Rozhodnutí o tom, že má být přijata podstata změn, které jsou ve statutu evropského veřejného ochránce práv vyžadovány, je mimo jiné v souladu s judikaturou Společenství z poslední doby. Jedná se například o rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 10. dubna 2002 v případu T-209/00, podle nějž evropský veřejný ochránce práv nepožívá v souvislosti se zahájením řízení pro nesplnění povinnosti stejné rozhodovací pravomoci jako Komise, neboť vyjma řádně odůvodněných případů nemůže odmítnout jednat ve věci přípustné stížnosti, nebo o rozsudek Soudního dvora ze dne 23. března 2004 v případu Lamberts C-234/02, podle nějž mohou rozhodnutí evropského veřejného ochránce práv z důvodu své právní nezávaznosti zavdat příčinu k postupu v souladu s článkem 288 Smlouvy o ES o mimosmluvní odpovědnosti. V zájmu akceschopnosti by bylo rovněž vhodné, aby evropskému veřejnému ochránci práv bylo přisouzeno postavení, v němž by mohl v plné míře vykonávat své vyšetřovací pravomoci .
Proto je nezbytné, aby evropský veřejný ochránce práv i nadále vykonával své povinnosti dynamicky a flexibilně a v souladu s povahou své činnosti, která v podstatě představuje „ laboratoř pro vývoj právně nevynutitelných předpisů (soft law) “. Petiční výbor proto evropského veřejného ochránce práv vyzývá, aby svá šetření prováděl i v oblasti „třetího pilíře“, tj. v oblasti soudní a policejní spolupráce v trestních věcech , a aby je například rozšířil i na činnost Europolu. Zároveň ho vyzývá, aby využíval Evropské sítě veřejných ochránců práv a využil zkušeností Petičního výboru při řešení otázek souvisejících s politikami EU, které je třeba uzavřít dříve, než budou řešeny problémy na národní či oblastní úrovni. Příkladem může být případ z okrajových oblastí sítě, kdy veřejný ochránce práv působící v regionu Friuli-Venezia Giulia řešil otázku volného pohybu zboží (strana 114).
Má-li být dosaženo skutečné zásady subsidiarity při zjednávání nápravy mimosoudní cestou, bylo by ideální, kdyby Evropská síť veřejných ochránců práv rozšířena i na ty z nich, kteří mají zvláštní zodpovědnost za ochranu mladistvých
Evropská síť veřejných ochránců práv dětí (ENOC) existuje v Evropě již od roku 1997. , za problémy rodin, ochranu osobních údajů a za práva vězňů a pacientů . Tímto způsobem by síť získala větší popularitu a její vliv by se rozšířil za hranice oblastních kompetencí s perspektivou rozvoje různých forem dialogu, který Petiční výbor vnímá jako pozitivní znamení sbližování mezi občany a orgány Společenství pod záštitou Evropské unie. Závěrem lze říci, že se na základě zkušeností s úřadem veřejného ochránce práv
Ustanovení článku 16 zákona č. 127 ze dne 15. května 1997, kterým se zřizuje úřad národního veřejného ochránce práv, nebyla doposud provedena. , které například v Itálii přinesly částečné zklamání, lze domnívat, že vznik nespočetného množství místních veřejných ochránců práv, kteří se snaží zastoupit chybějící úřad národního veřejného ochránce práv, může zviditelnit funkci evropského veřejného ochránce práv a posílit její význam. Pokud je tato úvaha správná, pak není skutečně překvapivé, že internetové stránky evropského veřejného ochránce práv jsou navštěvovány zejména osobami s bydlištěm v Itálii (s. 160).
POSTUP
Název
Výroční zpráva týkající se činnosti evropského veřejného ochránce práv za rok 2006
Referenční údaje
2007/2131](INI)
Příslušný výbor
Datum oznámení na zasedání
PETI
30.1.2007
Zpravodajka
Datum jmenování
Luciana Sbarbati
2.5.2007
Předchozí zpravodaj(ové)
Projednání ve výboru
25.6.2007
Datum přijetí
17.7.2007
Výsledek závěrečného hlasování
+ :
– :
0 :
25
0
0
Členové přítomní při závěrečném hlasování
Marcin Libicki, Kathy Sinnott, Maria Matsouka, Robert Atkins, Simon Busuttil, Daniel Caspary Luis Herrero-Tejedor, Mairead McGuinness, Manolis Mavrommatis, Marie Panayotopoulos-Cassiotou, Andreas Schwab, Rainer Wieland, Proinsias De Rossa, Glyn Ford, Miguel Angel Martínez Martínez, Radu Podgorean, Marian Harkin, Luciana Sbarbati, Margrete Auken
Náhradníci přítomní při závěrečném hlasování
Thijs Berman, Lidia Joanna Geringer de Oedenberg, Tatjana Ždanoka
Náhradníci (čl. 178 odst. 2) přítomní při závěrečném hlasování
Elspeth Attwooll, Metin Kazak, Dimitrios Papadimoulis
Datum předložení
26.7.2007
Poznámky (údaje, které jsou k dispozici jen v jednom jazyce)
