Parama žmogaus teisių gynėjams: 2011 m. Sacharovo premija už minties laisvę
Žmogaus teisės
2011-12-15 - 10:29
2011 m. Sacharovo premijos laureatas paaiškės spalio 27 d. 2011 m. Sacharovo premiją už minties laisvę Europos Parlamentas skyrė penkiems Arabų pavasario aktyvistams, pripažindamas „pastangas visų tų, kurie kovoja už orumą, pagrindines laisves ir politinius pokyčius arabų pasaulyje“. Gruodžio 14 d. Strasbūre jiems premiją iškilmingai įteikė EP pirmininkas Jerzy Buzekas. Šioje dosjė sužinosite daugiau apie EP teikiamą Sacharovo premiją.
EP Užsienio reikalų ir Vystymosi komitetai spalio 20 d. išrinko tris šiemetinės Sacharovo premijos finalininkus: penkis Arabų pavasario aktyvistus, žmogaus teisių aktyvistą ir Baltarusijos žurnalistų asociacijos narį Dzmitry Bandarenka bei Kolumbijoje veikiančią San José de Apartadó taikos bendruomenę.
Spalio 27 d. Parlamento Pirmininkų sueiga (EP pirmininkas ir politinių frakcijų lyderiai) išrinko premijos laureatą. Jais tapo penki Arabų pavasario aktyvistai.
Praeitais metais Sacharovo premija buvo įteikta Kubos disidentui Guillermo Fariñasui. Jis nedalyvavo apdovanojimo ceremonijoje Strasbūre, kadangi negavo Kubos valdžios leidimo išvykti iš šalies.
1988 metais įsteigta premija pavadinta sovietų fiziko Andrejaus Sacharovo vardu. Supratęs branduolinio ginklo žmonijai keliamą grėsmę, atominės ir vandenilinės bombos kūrėjas A. Sacharovas tapo žymiu sovietiniam režimui neparankiu žmogaus teisių gynėju ir disidentu. 1989-aisiais už reformas pasisakantis Sacharovas išrenkamas į Sąjunginį deputatų kongresą. Pagerbti tų pačių metų gruodžio mėnesį pabaigoje mirusio disidento susirinko 300 tūkst. žmonių.
20111014FCS29297
Sacharovo premijos laureatas Ahmedas al–Sanusi: nesiekiu keršto
ITW Sakharov Ahmed El Senussi Ilgiausiai kalintas Libijos „sąžinės kalinys“ Ahmedas al–Sanusi dabar yra vienas savo šalies lyderių. Jis atvyko į Strasbūrą atsiimti Sacharovo premijos už minties laisvę. Prieš įteikimo ceremoniją kalbėjomės su juo apie kovą už Libijos ateitį.
Ar manote, kad Sacharovo premijos įteikimas prisidės prie Libijos atstatymo?
Tai bus didelė pagalba man ir Libijos žmonėms. Pirmą kartą šią premiją gavo libietis. Padėdami man atlikti savo darbą jūs drauge padedate ir Libijos žmonėms.
Kaip ES ir Europos Parlamentas galėtų paremti perėjimą į demokratiją Libijoje?
ES gali mums labai padėti, nes Europos šalys turi milžinišką patirtį atkuriant valstybes po karo. Mums reikalinga visa pagalba, kurią galime gauti, kadangi pradedame nuo nulio.
Kokia dabar situacija Libijoje?
Libijos žmonės šiandien nepaprastai laimingi, kadangi atsikratė diktatoriaus. Jie žvelgia į priekį ir kuria savo ateitį ant demokratijos ir minties laisvės pamatų. Kai kurie galbūt mano, kad Libija gali pasukti pilietinio karo keliu, tačiau to neįvyks. Žmonės padarys viską, kad išsaugotų savo laisves ir nepriklausomybę.
Tunise ir Egipte jau įvyko rinkimai. Kada jie planuojami Libijoje?
Tunisas ir Egiptas ženkliai skiriasi nuo Libijos. Jie išlaikė teisėsaugos institucijas ir kariuomenę. Mums to trūksta, todėl turime pradėti nuo nulio. Tad dar negalime pasakyti, kada įvyks rinkimai. Pirmiausia privalome sukurti stiprias valstybines struktūras, policiją ir kariuomenę. Paskui turėsime rinkimus.
Jūs buvote kalinamas daugiau nei 30 metų. Ar niekada nepraradote vilties?
Ne. Visų pirma, aš esu musulmonas ir tikiu, kad netgi per ypatingą sunkmetį tu privalai išlikti kantrus. Šie 31 metai man buvo išbandymas, tačiau sugebėjau išgyventi.
Aš tikėjau tuo, ką dariau savo šalies labui [kova prieš Kadafį] ir tai man padėjo ištverti sunkias kalinimo sąlygas. Dabar mano pastangos atsipirko ir dėl to aš esu labai laimingas.
Ar galite atleisti tiems, kurie sužlugdė Jūsų gyvenimą?
Nejaučiu jiems neapykantos ir atleidžiu, kadangi manau, jog žmonės kartais daro dalykus, kuriais netiki. Bengazyje pažįstu žmogų, kuris kankino mane kalėjime, tačiau niekada negalvojau jam atsilyginti. Palieku jį akistatoje su savo sąžine. Mano svajonė išsipildė ir aš nereikalauju keršto. Ahmedas al–Sanusi
Sacharovo premijos laureatė A. Mahfouz: socialiniai tinklai buvo mūsų alternatyvi žiniasklaida
ITW Sakharov Asmaa Mahfouz Jos įrašai „Youtube“, „Twitter“ ir „Facebook“ socialiniuose tinkluose padėjo nuversti prezidento H. Mubarako režimą. Tačiau šių metų Sacharovo premijos už minties laisvę laureatės Asmos Mahfouz kova prieš represijas dar nesibaigė. Ji sutiko atsakyti į mūsų klausimus apie iššūkius, kurie laukia Egipto, ir demokratiją islamo pasaulyje.
Kokį vaidmenį suvaidino internetas ir socialiniai tinklai Arabų pavasaryje Egipte?
Socialiniai tinklai tapo alternatyva tradicinei žiniasklaidai. Jie padėjo paskleisti žmonėms žinią apie tai, ką mes iš tikrųjų išgyvename, ir parodyti tikrąjį Mubarako režimo veidą. Socialinė žiniasklaida padėjo sukviesti žmones į demonstracijas ir suburti kritinę masę žmonių.
Tačiau dabartinis režimas naudoja socialinius tinklus kontratakai prieš mus. Jis kuria netikras aktyvistų paskyras, skleidžia melagingą informaciją ir gandus, taip sudarydamas įspūdį, kad demonstrantai remia dabartinį režimą.
Egiptą kontroliuojanti Aukščiausioji ginkluotųjų pajėgų taryba (AGPT) pasimokė iš Mubarako režimo klaidų kovojant su revoliucija ir stengiasi panaudoti mūsų ginklus prieš mus pačius.
Ar nebijote, kad senasis režimas sugrįš?
Iš tikrųjų, dabartinis režimas yra senosios tvarkos palikimas, todėl negalime teigti, kad visiškai atsikratėme senojo režimo. Jis netgi žiauresni už ankstesnįjį. Jie naudoja visas priemones, kurias gali, kad atkeršytų tiems, kurie ragina nutraukti karinį valdymą.
Ir jie labai pavojingi, nes stengiasi supriešinti ginkluotąsias pajėgas su liaudimi, – to anksčiau nebuvo. Su AGPT žiaurumais nesitaikstantys žmonės iš ginkluotųjų pajėgų yra kalinami ir kankinami.
Kaip vertinate islamistinių partijų sėkmę Tunise ir Egipte?
Turėtumėte stengtis geriau suprasti islamą, o ne tik žvelgti į islamistus kaip į vienintelius islamo atstovus. Kaip vakar sakė baronienė Ashton, islamas yra didi religija ir negalima pasiduoti islamo iškraipymams, kuriuos gina kai kurie ekstremistai.
Kaip ES ir Europos Parlamentas galėtų padėti perėjimui į demokratiją arabų pasaulyje?
Aš nepritariu jokiai užsienio intervencijos formai, tačiau manau, kad EP turėtų reikalauti, jog būtų laikomasi tarptautinės humanitarinės teisės.
Taip pat manu, kad Parlamentas turėtų išnaudoti savo ryšius su vyriausybėmis ir įtikinti jas neberemti AGPT ginklais ar kitomis priemonėmis. Tačiau tik Egipto pilietinė visuomenė gali užtikrinti, kad būtų gerbiamos žmogaus teisės ir laikomasi jas ginančių įstatymų.
Ar manote, kad Sacharovo premijos įteikimas padės Jūsų veiklai?
Galbūt ji neduos tiesioginės naudos mano veiklai Egipte, tačiau premija neabejotinai padės dirbant taikos ir žmogiškųjų vertybių labui tarptautiniu mastu.
Mūsų aukštesnis siekis yra padaryti santykius tarp valstybių geresnius. Kai visame pasaulyje bus gerbiamos žmonių teisės, jie taps kūrybingesni, o jų veikla atneš daugiau naudos. Asmaa Mahfouz
Europos Parlamente įteikta Sacharovo premija Arabų pavasario aktyvistams
Sakharov Prize 2011 ceremony Pripažindamas arabų pasaulio žmonių pastangas siekti laisvės ir žmogaus teisių, Europos Parlamentas skyrė šių metų Sacharovo premiją penkiems arabų šalių aktyvistams. Trečiadienį Strasbūre jiems premiją iškilmingai įteikė Parlamento pirmininkas Jerzy Buzek. Du laureatai – Asmaa Mahfouz ir Ahmed Al-Senusi – asmeniškai dalyvavo premijos įteikimo ceremonijoje.
„Skirdamas Sacharovo premiją penkiems Arabų pavasario aktyvistams, Europos Parlamentas pripažįsta pastangas visų tų, kurie kovoja už orumą, pagrindines laisves ir politinius pokyčius arabų pasaulyje“, – sakė EP pirmininkas Jerzy Buzek per apdovanojimo ceremoniją. Jis pabrėžė „būtinybę remti sparčiai augančią jauną ir veiklią pilietinę visuomenę“ arabų šalyse ir atkreipė dėmesį į lemiamą moterų vaidmenį Arabų pavasaryje.
Šių metų Sacharovo premija už minties laisvę skirta šiems Arabų pavasario aktyvistams: Asmaa Mahfouz (Egiptas), Ahmed al-Zubair Ahmed al-Senusi (Libija), Razan Zaitouneh (Sirija), Ali Farzat (Sirija) ir Mohamed Bouazizi (Tunisas, po mirties).
Egiptietė Asmaa Mahfouz aktyviai dalyvavo savo šalies jaunimo judėjime ir padėjo organizuoti streikus už žmogaus teises. Patyrusi Hosnio Mubarako režimo spaudimą ir įkvėpta Tuniso pavyzdžio, ji ėmė aktyvinti Egipto visuomenę per socialinius tinklalapius. Už tai ji buvo sulaikyta, o vėliau paleista už užstatą.
Atsiimdama premiją Strasbūre, A. Mahfouz teigė: „Tai atlygis visiems tiems Egipto žmonėms, kurie buvo daug drąsesni už mane ir paaukojo savo gyvybes gatvėse. Nepaprastai didžiuojuosi visais arabų revoliucijos kankiniais Mes jų neišduosime – tęsime jų kelią.“
Ahmed Al-Zubair Ahmed al-Senusi iš Libijos praleido 31 metus Libijos kalėjimuose už bandymą nuversti diktatorių Muamarą Kadafį. Šiandien jis yra Nacionalinės pereinamojo laikotarpio tarybos narys. A. al-Senusi ceremonijos metu kalbėjo: „Mes turime atkurti savo šalį, parodyti toleranciją net ir į tiems, kurie nusikalto, kurie pažeidė žmogaus orumą.“ Jis padėkojo Europos šalims, kurios pirmosios suteikė Libijai „nedviprasmišką diplomatinę ir karinę pagalbą“.
Karikatūristas Ali Farzat yra žinomas Sirijos režimo kritikas, šiuo metu gyvenantis tremtyje Kuveite. Jo karikatūros, išjuokiančios prezidento Bašaro al-Asado valdymą, padėjo įkvėpti sukilimą Sirijoje. 2011 m. rugpjūtį Sirijos saugumo pajėgos jį smarkiai sumušė ir sulaužė jam abi rankas, taip pat konfiskavo jo eskizus. A. Farzat Parlamentui atsiuntė vaizdo pranešimą, kuriame padėkojo už jam suteiktą premiją ir išreiškė sielvartą bei liūdesį dėl vis didėjančio aukų skaičiaus Sirijoje.
Sirijos žmogaus teisių advokatė Razan Zaitouneh sukūrė tinklaraštį, kuriame aprašė šios šalies valdžios ir jėgos struktūrų vykdomą prievartą, žudymus ir žmogaus teisių pažeidimus. Jos pranešimai tapo svarbus informacijos šaltinis tarptautinei žiniasklaidai. Šiuo metu ji slapstosi nuo valdžios. R. Zaitouneh atsiuntė laišką Parlamentui, kuriame dėkoja Europos Parlamentui už paramą „vardan rytojaus be represijų, kalėjimų ir kraujo praliejimo“.
Tuo tarpu Tuniso prekybininkas Mohamed Bouazizi susidegino protestuodamas prieš nepaliaujamą buvusios Tuniso valdžios vykdytą žeminimą ir priekabiavimą. Visuomenės pritarimas jam paskatino sukilimą prieš prezidentą Zine El Abidine Ben Ali, pasibaigusį jo nušalinimu. M. Bouazizi susideginimas taip pat įkvėpė pokyčius kitose arabų šalyse, tokiose kaip Egiptas ir Libija, kurie vėliau tapo žinomi kaip Arabų pavasaris. Ceremonijos metu europarlamentarai pagerbė M. Bouazizi atminimą tylos minute.
Sacharovo premiją už minties laisvę, kuri pavadinta sovietų disidento Andrejaus Sacharovo garbei, Europos Parlamentas nuo 1988 m. kasmet teikia asmenims ar organizacijoms, reikšmingai prisidėjusioms prie žmogaus teisių užtikrinimo ar demokratijos plėtros. Laureatas gauna 50 tūkst. eurų apdovanojimą. EuroparlTV vaizdo įrašai apie Sacharovo premiją Premijos įteikimo ceremonijos vaizdo įrašas (pasirinkti 2011 m. gruodžio 14 d.) Spaudos konferencijos vaizdo įrašas Sacharovo premijos tinklalapis
EP Sacharovo premija – Arabų pavasario aktyvistams
©BELGA Pripažindama arabų pasaulio žmonių pastangas siekti laisvės ir žmogaus teisių pripažinimo, ketvirtadienį Europos Parlamento Pirmininkų sueiga nutarė skirti šių metų Sacharovo premiją penkiems arabų šalių žmogaus teisių aktyvistams. Parlamento pirmininkas Jerzy Buzek oficialiai įteiks šią premiją gruodžio 14 d. Strasbūre.
2011 m. Sacharovo premija už minties laisvę skirta šiems Arabų pavasario aktyvistams: Asmaa Mahfouz (Egiptas), Ahmed al-Zubair Ahmed Al-Sanusi (Libija), Razan Zaitouneh (Sirija), Ali Farzat (Sirija) ir Mohamed Bouazizi (Tunisas, po mirties). Šias kandidatūras buvo drauge pateikusios Europos liaudies partijos, Socialistų ir demokratų, Liberalų ir demokratų aljanso bei Žaliųjų frakcijos. Galutinį sprendimą priėmė EP Pirmininkų sueiga (Parlamento pirmininkas ir frakcijų lyderiai).
Egiptietė Asmaa Mahfouz aktyviai dalyvavo balandžio 6-oji jaunimo judėjime. Ji padėjo organizuoti streikus už žmogaus teises. Patyrusi Hosnio Mubarako režimo spaudimą ir įkvėpta Tuniso pavyzdžio, ji ėmė organizuoti savo protestus, aktyvindama Egipto per Youtube, Facebook ir Twitter tinklalapius. Už tai ją sulaikė ginkluotosios pajėgos, o vėliau, reikalaujant garsiems aktyvistams, ji buvo paleista už užstatą.
Ahmed Al-Zubair Ahmed al-Sanusi is Libijos daugeliui žinomas kaip ilgiausiai kalėjęs sąžinės kalinys. Jis praleido 31 metus Libijos kalėjimuose už bandymą nuversti diktatorių Muammarą Kadafį. Šiandien jis yra Nacionalinės pereinamojo laikotarpio tarybos narys ir siekia, kad Libija „pavytų žmoniją“ ir įgyvendintų demokratines vertybes.
Sirijos žmogaus teisių advokatė Razan Zaitouneh sukūrė tinklaraštį „Sirijos žmogaus teisių informacijos nuoroda“, kuriame aprašo Sirijos valdžios ir jėgos struktūrų vykdomą prievartą, žudymus ir žmogaus teisių pažeidimus. Jos pranešimai tapo svarbus informacijos šaltinis tarptautinei žiniasklaidai. Šiuo metu ponia Zaitouneh slapstosi nuo valdžios, kuri ją kaltina esant užsienio agente ir yra sulaikiusi jos vyrą bei jaunesnįjį brolį.
Politikos karikatūristas Ali Ferzat yra žinomas Sirijos režimo kritikas. Jo karikatūros, išjuokiančios prezidento Bašaro al-Asado valdymą, padėjo įkvėpti sukilimą Sirijoje. 2011 m. rugpjūtį Sirijos saugumo pajėgos jį smarkiai sumušė ir sulaužė jam abi rankas „vardan įspėjimo“, taip pat konfiskavo jo eskizus.
Tuo tarpu Tuniso prekybininkas Mohamed Bouazizi susidegino protestuodamas prieš nepaliaujamą buvusios Tuniso valdžios vykdytą žeminimą ir priekabiavimą. Visuomenės pritarimas jam ir jos neapykanta valdžiai paskatino Tuniso prezidento Zine El Abidine Ben Ali nušalinimą. M. Bouazizi susideginimas taip pat įkvėpė pokyčius kitose arabų šalyse, tokiose kaip Egiptas ir Libija, kurie vėliau tapo žinomi kaip Arabų pavasaris.
Sacharovo premiją už minties laisvę, kuri pavadinta sovietų disidento Andrejaus Sacharovo garbei, Europos Parlamentas nuo 1988 m. kasmet teikia asmenims ar organizacijoms, reikšmingai prisidėjusioms prie žmogaus teisių užtikrinimo ar demokratijos plėtros. Laureatas gauna 50 tūkst. eurų apdovanojimą. Tarp jos finalininkų šiemet buvo ir buvo Baltarusijos pilietinės visuomenės aktyvistas žurnalistas Zmicer Bandarenka. „Arabų pavasaris“ greitai išplito Sacharovo premijos tinklalapis Visų 2011 m. Sacharovo premijos kandidatų sąrašas
Asmaa Mahfouz
Asmaa Mahfouz ©Flickr/Maggieosama Puspenktos minutės vaizdo įraše matyti, kaip jauna moteris su skara kviečia žmones protestuoti prieš korumpuotą režimą ir ginti savo teises ir orumą. Ji žiūri tiesiai į kamerą, jos balsas skamba tvirtai, tačiau tonas nepakeltas. Nei muzikos, nei kovingų riksmų, – tik paprastas monologas, be iškarpymų ir redagavimo.
Tačiau egiptietės Asmaa Mahfouz raginimas prisijungti prie nedidelės protestuotojų grupelės ir kovoti su priespauda skambėjo įtaigiai. Jos vaizdo įrašas ir žinutės „Facebook“ ir „Twitter“ socialiniuose tinkluose paskatino tūkstančius žmonių 2011 metų vasarį susirinkti į Tahriro aikštę Kaire reikalaujant laisvės ir žmogaus teisių.
Vėliau A. Mahfouz teigė žurnalistams, kad po vaizdo įrašo susilaukė grasinimų susidoroti. Tačiau tai jos nesustabdė. 2011 metų rugpjūtį ji buvo sulaikyta už „Ginkluotųjų pajėgų tarybos įžeidimą“, kuri perėmė Egipto valdymą po H. Mubarako atsistatydinimo. Netrukus, reikalaujant protestuotojams visoje šalyje, ji buvo paleista už užstatą.
Mahfouz pavyzdys rodo, kad laisvės idealams atsidavę žmonės pajėgūs daryti įtaką visuomenės gyvenimui ir nuversti nedemokratinį režimą. Ji gimė 1985 metais, baigė ekonomiką Kairo universitete, vėliau dirbo informacinių technologijų įmonėje.
2008 metais ji prisijungė prie balandžio 6-osios jaunimo judėjimo, kuris „Facebook'e“, tinklaraščiuose ir „Twitter'yje“ kvietė į 2008 m. balandžio 6 d. suplanuotą streiką pramoniniame El-Mahalla el-Kobra mieste.
Per kelias savaites jų „Facebook“ puslapyje užsiregistravo kone 70 tūkst. žmonių. Streikas baigėsi kruvinais susidūrimais su policija, o internetinių aktyvistų veikla buvo sustabdyta.
Tačiau judėjimas įrodė, kad „Facebook'as“ ir kiti socialinės žiniasklaidos tinklai yra galinga protestų priemonė, – viskas ko reikėjo – tai balsas, galintis suburti mases. Toks ir buvo 2011 metų pavasarį pasirodęs A. Mahfouz vaizdo įrašas. Visa kita tapo istorija. Niekada nesakyk, kad nėra vilties. Ji dingsta, kai sakai, jog vilties nebėra. Asmaa Mahfouz
Ahmedas al-Zubair Ahmed al-Sanusi
Libyans wave their new national flag as they celebrate following the official declaration of liberation of the entire country in the city of Misrata on October 23, 2011. ©BELGA/AFP/P.Desmazes 77 metų disidentas, žinomas kaip Zubeiras Ahmedas El-Sharifas, yra paskutinio Libijos karaliaus Idriso al-Sanusi palikuonis ir nepavykusio valstybės perversmo įkvėpėjas.
Iš pirmo žvilgsnio gali kilti abejonių, kodėl jam turėtų būti skiriama žmogaus teisių premija, tačiau jo gyvenimas ir veikla rodo, koks klaidingas gali būti pirmasis įspūdis.
Netrukus po 1969 m grupelės karininkų įvykdyto valstybės perversmo al-Sanusi pradėjo kovą prieš M. Kadafį ir siekė šaliai grąžinti monarchiją arba įkurti respubliką.
Po nepavykusio sąmokslo jis buvo nuteistas myriop ir kalėjime praleido 31 metus – šešeriais metais ilgiau nei Nobelio premijos laureatas Nelsonas Mandela. Didžiąją dalį šio laiko jis buvo kalinamas vienutėje.
Al–Sanusi buvo paleistas 2001 m. rugpjūčio mėn. 32-ųjų revoliucijos metinių proga. Tačiau jo sveikata buvo smarkiai pašlijusi.
Ilgiausiai kalintas Libijos „sąžinės kalinys“ dabar dirba Laikinojoje nacionalinėje taryboje ir patarinėja politinių kalinių teisių klausimais.
Nors jis mūvi žiedą su karališkos šeimos ženklu, tačiau save vadina respublikonu ir neįsivaizduoja savo šeimos prie valstybės vairo. „Respublika yra geriau, nes žmonės nori dalintis valdžia, o ne atiduoti ją vienai šeimai ar asmeniui“, – kalbėjo karališkos šeimos palikuonis viename interviu. Jei tikite tuo, ką darote, galite viską įveikti. Ahmedas al-Zubair Ahmed al-Sanusi
Razana Zaitouneh
Syrians protesting in Latakia, Syria. ©BELGA/EPA Nors R. Zaitouneh yra viena iš penkių Sacharovo premijos laureatų, Europos Parlamentas nusprendė nepublikuoti jos nuotraukos. Ji vis dar slapstosi nuo valdžios represijų kažkur Sirijoje.
R. Zaitouneh – žmogaus teisių gynėja ir žurnalistė. Ji įsteigė „Sirijos žmogaus teisių informacijos linijos“ (SHRIL) tinklaraštį, kuriame aprašė valdžios žvėriškumus ir asmenų dingimo atvejus Sirijoje. Ji paviešino informaciją apie žudymus ir žmogaus teisių pažeidimus, kuriuos vykdė Sirijos kariuomenė ir policija.
Jos tinklaraščio įrašai ir žinutės „Twitter'yje“ tapo svarbiu informacijos šaltiniu tarptautinei žiniasklaidai. Sirijos valdžia apkaltino R. Zaitouneh šnipinėjimu, o jos vyrą ir jaunesnįjį brolį suėmė.
Žurnalistė kovoja už Sirijos politinių kalinių teises ieškodama lėšų jų gynybai ir smerkdama nuolatinius žmogaus teisių pažeidinėjimus. Ji įsitikinusi, kad Sirijos prezidentas Basharas al-Assadas turėtų būti atstatydintas ir teisiamas Tarptautiniame baudžiamajame teisme.
Matydamas augančią jos įtaką, Assado režimas bandė ją nutildyti. Gegužės 12 d. saugumo pajėgos apieškojo R. Zaitouneh namus siekdamos ją suimti. Tačiau neradę moters suėmė jos vyrą, kuris buvo įkalintas daugiau nei trims mėnesiams nežinomoje vietoje. Remiantis organizacijos „Front Line“ šaltiniu, siekdami išvengti arešto iš šalies buvo priversti bėgti senyvi R. Zaitouneh tėvai.
Paskutinis žmogaus teisių gynėjos įrašas „Twitter'yje“ datuotas rugsėjo 8 d. Telefoniniame interviu, kuris buvo publikuotas lapkričio 14 d., R. Zaitouneh praneša naujienas iš Damasko. Ji sako, kad protestai tęsiasi, o žuvusiųjų skaičius, anot JT Vyriausiojo žmogaus teisių komisaro biuro, perkopė 3,5 tūkst. Nuostabiausia Sirijos revoliucijos pusė yra pakili Sirijos žmonių nuotaika, – jie pavertė protestus dainų, šokių ir skanduočių už laisvę švente, nepaisant kulkų, areštų ir tankų. Razana Zaitouneh R. Zaitouneh naujienos „Twitter'yje“ R. Zaitouneh tinklaraštis
Ali Ferzatas
Ali Farzat ©BELGA/AFP/R.Haddad A. Ferzato ginklas – plunksna. Jis yra žymus politinės satyros ir karikatūros meistras, vadovauja Arabų karikatūrininkų asociacijai.
Daugiau nei 15 tūkst. jo sukurtų karikatūrų ištisus dešimtmečius buvo išjuokiami diktatoriai, o Saddamas Huseinas už nepalankų „portretą“ 1989 m. netgi pareikalavo jam mirties. Karikatūrininko darbai buvo uždrausti Libijoje ir Jordanijoje.
Nepaisydamas pavojaus, A. Ferzatas niekada nenustojo kritikavęs piktnaudžiavimo valdžia tiek užsienyje, tiek ir savo šalyje. 2011 m. kovo mėn. plečiantis Arabų pavasariui prieš režimą nukreiptose karikatūrose jis buvo vis tiesesnis, pirmiausia nusitaikydamas į Basharą al-Assadą, ir padėjo įkvėpti sukilimą Sirijoje.
Tačiau valdžia humoro nesuprato. 2011 m. rugpjūčio 25 dieną kaukėti ginkluoti nusikaltėliai, kaip manoma, saugumo pajėgų ir režimą remiančios milicijos atstovai, Damasko centre esančioje Omejadų aikštėje išvilko A. Ferzatą iš jo automobilio.
Jis buvo smarkiai sumuštas, o jo rankos sulaužytos. Į oro uostą vedančio kelio pakelėje vyrą aptiko pro šalį važiuojantys žmonės ir nuvežė į ligoninę. Užpuolikai atėmė iš A. Ferzato lagaminėlį su jame buvusiais piešiniais.
Reaguodami į žinią apie A. Ferzato užpuolimą, Sirijos opozicijos nariai pareiškė pasipiktinimą, o keletas interneto aktyvistų savo „Facebook“ profilio nuotraukas pakeitė ligoninėje gulinčio A. Ferzato nuotrauka ir taip išreiškė solidarumą su šiuo karikatūrų meistru. Pašvenčiau savo karikatūras šiuolaikiniams idealams – laisvei, demokratijai, meilei ir taikai. Priešpriešinau juos šiuolaikiniam blogiui – neteisingumui, represijoms, diktatūrai, terorizmui, aplinkos blogėjimui, korupcijai. Ali Ferzatas A. Ferzato tinklalapis (arabų kalba) A. Ferzato karikatūros („YouTube“ įrašas)
Mohamedas Bouazizi
Mohamed Bouazizi La mère de Mohamed Bouazizi montre le portrait de son fils disparu. ©BELGA/MAXPPP/P.dePoulpiquet M. Bouazizi įrodė, jog klysta tie, kurie mano, kad istoriją kuria vien tik karvedžiai ir politikai. Gatvės prekeivis iš Tuniso gilumos buvo vienas iš daugelio jaunų vyrų, kuriuos gniuždė represijos ir ateities galimybių nebuvimas.
Jis ilgai kentė valdžios pareigūnų priekabiavimą, tačiau jo prekių konfiskavimas 2010 m. gruodį ir vėliau sekęs policijos smurtas privertė peržengti ribą.
Protestuodamas M. Bouazizi susidegino priešais vyriausybės pastatą Sidi Buzido mieste. Nors praeiviai dar mėgino užgesinti liepsnas, jis smarkiai nudegė ir 2011 m. sausio 4 d. nuo sužeidimų mirė.
Siekdamas nuraminti visuomenę, tuometinis ilgametis Tuniso prezidentas Ben Ali aplankė komos ištiktą M. Bouazizi ligoninėje. Tačiau žmonių pritarimas jaunuoliui ir neapykanta valdžiai paskatino Ben Ali režimo nuvertimą.
M. Bouazizi susideginimas taip pat įkvėpė pokyčius kitose arabų šalyse, tokiose kaip Egiptas, Libija ir Sirija, kurie vėliau tapo žinomi kaip Arabų pavasaris.
Paaiškėjo 2011 m. Sacharovo premijos finalininkai
2011 m. Sacharovo premijos finalininkai © www.flickr.com/radiosvaboda and ©BELGA Šiemetinės Sacharovo premijos finalininkai – „Arabų pavasario“ aktyvistai, Baltarusijos žmogaus teisių gynėjas Dzmitry Bandarenka ir Kolumbijos San José de Apartadó taikos bendruomenė. Premijos laureatas paaiškės spalio 27 d., o jos įteikimo ceremonija įvyks gruodžio 14 d. Strasbūre.
Pateikiame trijų finalininkų sąrašą abėcėlės tvarka.
Penki „Arabų pavasario“ — demokratinio sukilimo arabų šalyse — aktyvistai. Sukilimas prasidėjo 2011 m. pradžioje Tunise ir išplito į kitas arabų šalis Šiaurės Afrikoje ir Artimuosiuose Rytuose. Penketo nominavimas yra pagarbos ženklas visiems, kurie rizikuodami gyvybe kovojo ir tebekovoja už demokratiją, žmogaus teises ir orumą.
Penketas aktyvistų:
Mohamed Bouazizi (Tunisas), kurio susideginimas laikomas revoliucijos pradžia;
Asmaa Mahfouz (Egiptas), simbolizuojanti egiptiečių protestus Tahriro aikštėje;
Ahmed al-Zubair Ahmed al-Sanusi iš Libijos, kuriai pagaliau pavyko atsikratyti dešimtmečius viešpatavusios diktatūros;
Razan Zeitouneh bei Ali Ferzat iš Sirijos, kurios žmonės tebekovoja už savo laisvę.
Juos nominavo keturios EP politinės frakcijos (Europos liaudies partija, Socialistų ir demokratų aljansas, Liberalų ir demokratų aljansas, Žaliųjų frakcija).
Dzmitry Bandarenka — žmogaus teisių aktyvistas ir Baltarusijos žurnalistų asociacijos narys. Jis yra vienas iš judėjimo „Chartija 97“ steigėjų ir piliečių kampanijos „Europietiška Baltarusija“, kuris pasisako už šalies narystę ES, koordinatorius. D. Bandarenkos kandidatūrą pateikė Europos konservatorių ir reformistų frakcija.
Kolumbijoje veikianti San José de Apartadó valstiečių ūkininkų taikos bendruomenė tapo tarptautiniu mastu pripažintu simboliu, reiškiančiu drąsą, tvirtybę ir pasišventimą taikos ir teisingumo vertybėms pilietinio karo nuvargintoje šalyje. Bendruomenė, nesusijusi su jokiomis ginkluotomis grupuotėmis, kovoja už paprastų žmonių teises ir laisves. Ją nominavo Europos Vieningųjų kairiųjų/Šiaurės šalių žaliųjų frakcija.
Parama žmogaus teisėms, laisvei ir demokratijai — vienas svarbiausių Europos Parlamento uždavinių. Sacharovo premija — labiausiai žinoma EP iniciatyva, skirta paremti žmogaus teisių gynėjus visame pasaulyje.
Sacharovo premija ne tik atkreipia pasaulio dėmesį į opiausias žmogaus teisių problemas ir su jomis kovojančius žmones: kartu su premija įteikiamas 50 tūkst. eurų čekis suteikia ir finansinį užnugarį. EP pranešimas spaudai (anglų kalba)
Paaiškėjo 5 kandidatai 2011 m. Sacharovo premijai gauti
Europarlamentarai pasiūlė 5 kandidatus 2011 m. Sacharovo premijai gauti Šiemetiniame kandidatų gauti EP Sacharovo premiją sąraše — penki „Arabų pavasario“ aktyvistai, Palestinos gydytojas Izzeldin Abuelaish, Baltarusijos žurnalistas Dzmitry Bandarenka, slovėnų rašytojas Borisas Pahoras ir Kolumbijoje veikianti San José de Apartadó taikos bendruomenė. Susipažinkime su jais.
Kandidatus Sacharovo premijai už minties laisvę gauti gali siūlyti Europos Parlamento politinės frakcijos arba mažiausiai 40 europarlamentarų. Pateikiame 2011 m. nominuotų asmenų ir organizacijų sąrašą abėcėlės tvarka.
Izzeldin Abuelaish — Gazos Ruože dirbantis gydytojas, padedantis ir Izraelio, ir Palestinos gyventojoms. Trijų dukterų netekęs gydytojas įsteigė „Dukterų už gyvybę“ fondą ir siekia taikos, kuri nutrauktų konfliktuojančių Izraelio ir Palestinos tautų kraujo praliejimą. Kandidatūrą pateikė Europos konservatorių ir reformistų frakcija.
„Arabų pavasario“ aktyvistai Mohamed Bouazizi iš Tuniso, Asmaa Mahfouz iš Egipto, Ahmed al-Zubair Ahmed al-Sanusi iš Libijos ir Razan Zeitouneh bei Ali Ferzat iš Sirijos. Juos nominavo keturios EP politinės frakcijos (Europos liaudies partija, Socialistų ir demokratų aljansas, Liberalų ir demokratų aljansas, Žaliųjų frakcija).
„Arabų pavasaris“ simbolizuoja kovą už orumą, demokratiją ir pagrindines teises arabų pasaulyje. Sacharovo premijos įteikimas šiems žmonėms, kurie padėjo įgyvendinti radikalius politinius pokyčius savo šalyse, patvirtintų Parlamento solidarumą ir paramą kovai už laisvę ir demokratiją“, — sakoma bendroje frakcijų paraiškoje.
Dzmitry Bandarenka — žmogaus teisių aktyvistas ir Baltarusijos žurnalistų asociacijos narys. Jis yra vienas iš judėjimo „Chartija 97“ steigėjų ir piliečių kampanijos „Europietiška Baltarusija“, kuris pasisako už šalies narystę ES, koordinatorius. D. Bandarenkos kandidatūrą pateikė Europos konservatorių ir reformistų frakcija.
Borisas Pahoras — Trieste (Italija) gyvenantis slovėnų rašytojas, kovotojas už minties laisvę ir mažumų teises. Jį nominavo Milanas Zveras (Europos liaudies partija, Slovėnija) ir kiti 51 EP narys.
Kolumbijoje veikiančią San José de Apartadó taikos bendruomenę nominavo Europos Vieningųjų kairiųjų/Šiaurės šalių žaliųjų frakcija. „Kolumbijos valstiečių ūkininkų bendruomenė tapo tarptautiniu mastu pripažintu simboliu, reiškiančiu drąsą, tvirtybę ir pasišventimą taikos ir teisingumo vertybėms ten, kur brutalumas ir destrukcija“, — teigiama frakcijos paraiškoje.
Europos Parlamento Sacharovo premija už minties laisvę nuo 1988 m. skiriama su priespauda ir neteisybe kovojantiems ir žmogiškąsias vertybes ginantiems individams ir organizacijoms. Laureatams įteikiamas diplomas ir 50 tūkst. eurų čekis.
2010 m. Europos Parlamento Sacharovo premija už minties laisvę visų Kubos kovotojų už laisvę ir žmogaus teises vardu paskirta Guillermo Fariñasui — 48-mečiui Kubos valdžios persekiojamam psichologui, nepriklausomam žurnalistui ir disidentui. 2011 m. Sacharovo premija: Spalio 5 d. — kandidatūrų pristatymas Užsienio reikalų ir Vystymosi komitetų bei Žmogaus teisių pakomitečio posėdyje Spalio 20 d. — Užsienio reikalų ir Vystymosi komitetai išrinks tris finalininkus Spalio 27 d. — EP pirmininkų sueiga (EP pirmininkas ir politinių frakcijų lyderiai) Strasbūre išrinks laureatą Gruodžio 14 d. — oficialus premijos įteikimas EP plenarinėje sesijoje Strasbūre Andrejus Sacharovas, bebaimis tiesos ir žmogaus teisių gynėjas 2010 m. Sacharovo premija Sacharovo premijos portalas
Guillermo Fariñas: „Sacharovo premija atgaivino ir suaktyvino Kubos opoziciją“
2010 m. Sacharovo premijos laureatui Guillermo Fariñas Kubos valdžia neleido išvykti iš šalies Tiek neseniai vykusios Nobelio premijos iškilmės, tiek ir gruodžio 15 d. surengta Sacharovo premijos teikimo ceremonija vyko nedalyvaujant laureatams. Disidentas Guillermo Fariñas, kuriam nebuvo leista išvykti iš Kubos, EP plenarinių posėdžių salėje buvo pagerbtas pastačius į Kubos vėliavą susuptą tuščią kėdę. Pirmadienio vakarą su laureatu mums pavyko susisiekti telefonu. G. Fariñas ragino nešvelninti ES pozicijos Kubos režimo atžvilgiu ir įspėjo apie ryškėjančius socialinio sprogimo ženklus.
Kaip jaučiatės tapęs premijos, kurią yra gavę Nelsonas Mandela ir Aung San Suu Kyi, laureatu?
Jaučiu didelį įsipareigojimą savo šalies vardan, didelę atsakomybę.
Kodėl prieš diktatūrą nutarėte protestuoti rengdamas bado streikus?
Badavimo griebiuosi tik neturėdamas kitos išeities, kadangi mano sveikata gerokai pablogėjo. Trombozė kairėje kūno pusėje reiškia, kad priverstas imtis dar vieno bado streiko neturėčiau didelių galimybių išgyventi. Vis dėlto, jei režimo represijos bus nepakenčiamos, teliks rinktis kuo oresnę mirtį.
Ar ES vertėtų keisti politiką Kubos atžvilgiu?
Ne. Gerbiu kitaip mąstančiuosius, tačiau tikiu, kad ES vertėtų griežtinti politiką Kubos atžvilgiu. ES turi išlaikyti bendrąją poziciją ir nesiderėti su ją jau išdavusia vyriausybe. Praeityje Kuba jau buvo prisiėmusi įsipareigojimus ir pradėjusi gerinti žmogaus teisių padėtį, tačiau atsiradus Venesuelos Chavezo režimui valdžia nutraukė derybas su ES ir išlaikė autokratiškas pozicijas.
Manau, kad ES neturėtų vėl patekti į tuos pačius spąstus, nesileisti užliūliuojama Kubos valdžios sirenų giesmių, jog pokyčiams reikia laiko. „Jei nesilaikysite pažadų, nesiderėsime su jumis“ – tokia turi būti Europos pozicija, nusistačius konkrečius uždavinius.
Jūs – jau trečias per aštuonetą metų Sacharovo premiją gaunantis kubietis. Ar ankstesnės premijos padėjo keisti politinį klimatą Kuboje?
Manau, kad Oswaldo Payá – pagrindinio„Varelos projekto“ rengėjų – atveju valdžia buvo priverta viešai pripažinti, kad bus apnuogintas jos nesugebėjimas laikytis įstatymų ir konstitucijos. Varelos projektas parodė pasauliui, kad Kuba nesilaiko savo pačios įstatymų, ką jau kalbėti apie tarptautinę teisę.
„Baltai vilkinčių moterų" atveju padėtis pasikeitė: nuo 2003 m. nuvilnijusios represijos bangos disidentų judėjimas, ypač taikūs protestai gatvėse, buvo paralyžiuoti. „Baltai vilkinčios moterys" su savo skausmu tapo pavyzdžiu kitiems.
Manau, kad šie apdovanojimai turėjo didelę reikšmę, kadangi jie atgaivino ir suaktyvino opozicijos judėjimą, kuris per tris dienas buvo paralyžuotas vienu smūgiu. „Baltai vilkinčios moterys" sugebėjo padėti pamatus tam, kad nepaisant neteisingumo, grasinimų ir tremties žmonės nebejaustų baimės.
Ką Sacharovo premija reiškia jums?
Kubos vyriausybė pirmąkart, nepaisant jos manevrų bandant užsitikrinti Ispanijos ir, iš dalies, Vatikano paramą, buvo priversta dėl humanistinių motyvų nusileisti ir išgirsti šalies viduje skambančius balsus.
Valdžia visuomet bando parodyti, kad tarp jos ir žmonių nėra jokių prieštaravimų, kad konfliktuojama su kitomis šalimis ir jų blokais. Šiuo atveju, galimos mano mirties ir po Orlando Zapatos mirties kilusios tarptautinės Kubą smerkiančios bangos akivaizdoje, valdžia atsidūrė labai sudėtingoje padėtyje. Tuomet turėjo įsikišti pakankamai patikimas tarpininkas – Katalikų bažnyčia – ir bandyti sušvelninti nepasitikėjimą Kubos valstybe.
Kodėl atsisakote palikti savo šalį ir išvykti gyventi tremtyje Ispanijoje?
Nevyksiu gyventi nei į Ispaniją, nei kur kitur. Nesieksiu išvažiuoti jokiomis aplinkybėmis. Gerbiu visus į išeiviją nusprendusius pasitraukti brolius, tačiau tikiu, kad kova turi vykti čia. Nuo dievo valios priklausys ar liksiu gyvas, ar būsiu nužudytas Kastro numylėtinių. Manau, kad turime kautis čia, kadangi, kalbant karo terminais, kovos epicentras yra čia, Kuboje.
Tuščia kėdė Nobelio premijos įteikime, po kelių dienų – ir Sacharovo premijos ceremonijoje. Kaip vertinate susidariusią padėtį?
Sutikome dėl Kubos vėliava apsiaustos tuščios kėdės simbolio. Noriu visiems EP atstovaujamiems ES piliečiams pasiųsti žinią: nenustokite stebėti ir rūpintis padėtimi Kuboje, kadangi kasdien yra vis daugiau socialinio sprogimo ženklų. Netgi tų kubiečių, kurie nesusiję su opozicijos judėjimais, gretose.
Bet kurią akimirką 52 metus trukusio absoliutizmo arogancijos persmelkta Kubos valdžia gali imtis mano tautiečių žudynių. Europos Parlamentas ir tie, kuriems jis atstovauja, turi būti pasirengę pasmerkti Kubos veiksmus ir imtis reikiamų priemonių.
Andrejus Sacharovas, bebaimis tiesos ir žmogaus teisių gynėjas
Andrejus Sacharovas, 1979-ieji. ©BELGA_SCIENCE Šiemet minime 20-ąsias Andrejaus Sacharovo mirties metines. Supratęs branduolinio ginklo žmonijai keliamą grėsmę, atominės ir vandenilinės bombos kūrėjas tapo žymiu sovietiniam režimui neparankiu žmogaus teisių gynėju ir disidentu. 1988 m. įsteigta šio Nobelio taikos premijos laureato vardu pavadinta Europos Parlamento premija kasmet teikiama kovotojams už minties laisvę.
Pažvelkime į svarbiausias moralinę žmogaus teisių viršenybę ir tiesos politiką ginusio akademiko Andrejaus Sacharovo (1921-1989 m.) gyvenimo datas.
Maskvoje fizikos mokytojo šeimoje 1921 m. gimęs A. Sacharovas tampa fizikos mokslų daktaru. 1948 m. jis įsitraukia į sovietinės atominės bombos kūrimo projektą, vėliau vadovauja vandenilinės bombos kūrimui.
6-ojo dešimtmečio pabaigoje Sacharovas vis aiškiau suvokia branduolinio ginklo grėsmę žmonijai. Jis ragina uždrausti šio ginklo bandymus ir sustabdyti jo arsenalų didinimą.
1967-ieji – posūkis garsaus rusų mokslininko gyvenime. Akademikas ragina sovietinę vadovybę sutikti su amerikiečių siūlymu atsisakyti priešraketinės gynybos sistemų kūrimo planų, galinčių paskatinti ginklavimosi varžybas ir didinsiančių branduolinio karo kilimo galimybę. A.Sacharovas priešinasi bandymams reabilituoti Staliną ir pasisako už informacijos laisvės įtvirtinimą.
„Žmonių visuomenei būtina intelektualinė laisvė“, – rašo akademikas 1968 m. užsienyje paskelbtuose, o Sovietų Sąjungoje nelegaliai platinamuose „Samprotavimuose apie pažangą, taikų sugyvenimą ir intelektualinę laisvę“. Disidentu tapusį mokslininką bandoma izoliuoti, jis pašalinamas iš slaptų mokslinių tyrimų projektų.
1970 m. A. Sacharovas dalyvauja kuriant Maskvos žmogaus teisių komitetą, gina politinių kalinių ir represuotų žmonių teises . 1975-aisiais A. Sacharovui paskirtą Nobelio taikos premiją atsiima jo žmona Jelena Bonner, kadangi disidentui neleidžiama išvykti iš Sovietų Sąjungos.
1980 m. sovietų invaziją į Afganistaną pasmerkęs vienas iš Maskvos Helsinkio grupės steigėjų perpildo nomenklatūros kantrybės taurę – jis ištremiamas į Gorkį (dabar Nižnyj Novgorodas), iš kur jam leidžiama grįžti tik 1986 m. , prasidėjus Gorbačiovo „perestrokai“.
1989-aisiais už reformas pasisakantis Sacharovas išrenkamas į Sąjunginį deputatų kongresą. Pagerbti tų pačių metų gruodžio mėnesį pabaigoje mirusio disidento susirinko 300 tūkst. žmonių.
1988 m. įsteigta Sacharovo premija kasmet teikiama už demokratijos ir laisvės įtvirtinimą kovojantiems žmogaus teisių gynėjams. „Žmonių visuomenei būtina intelektualinė laisvė“ Andrejus Sacharovas Sacharovo premija Parlamentas ir žmogaus teisės „Samprotavimai apie pažangą ir intelektualinę laisvę“
Hauwa Ibrahim: esame naujos pasaulio tvarkos liudininkai
Sakharov - Hauwa Ibrahim Nigerijos teisininkė Hauwa Ibrahim pašventė savo gyvenimą kovai už žmogaus teises, gelbėdama moteris nuo šariato bausmių užmėtant akmenimis. 2005 m. Sacharovo premijos laureatė H. Ibrahim dalyvavo Europos Parlamento konferencijoje apie žmogaus teises ir sutiko atsakyti į mūsų klausimus.
Koks Jūsų didžiausias laimėjimas ginant šariato teismų pasmerktuosius?
Tai parodymas, jog šariato teismai gali gerbti žmogiškąjį orumą, o teisėjai – būti maloningi ir atleisti aukas nuo bausmės ją apskundus. Tai rodo, kad yra viltis, – nepriklausomai nuo teisinės sistemos.
Ir aš ją matau šariato teisėje, nes buvo rastas sprendimas ir įgyvendintas teisingumas. Ar tai istorijos pabaiga? Ne, kadangi dar daug reikia padaryti.
Ar Sacharovo premijos skyrimas padėjo Jūsų veiklai?
Be abejo. Ji pakėlė į pasaulinio lygio areną ir padidino matomumą, o su juo atsirado patikimumas, kuris reiškia atsakomybę.
Visa tai padėjo išryškinti mano veiklą. Po Sacharovo premijos įteikimo nusprendžiau apmąstyti savo kaip teisininkės praktiką šariato teismuose ir parašiau knygą, kurią išleido Amerikos advokatų asociacija padedant organizacijai „Teisininkai be sienų“ Prancūzijoje ir Kanadoje.
Tad apskritai manau, kad Sacharovo premija pasitarnavo didesniam visuomenės gėriui.
Kaip Sacharovo premijos laureatų tinklas galėtų Jums padėti kovoti už žmogaus teises?
Sacharovo premijos laureatų tinklas yra tebesitęsiantis procesas. Žmonės, kurie šioje srityje dirba, susirenka ir dalinasi savo patirtimi bei mintimis, kaip pagerinti mūsų darbą su realiais žmonėmis, realiomis problemomis ir realiu laiku.
Šiemet Sacharovo premija skirta penkiems Arabų pavasario aktyvistams. Ar tai, ką matome, yra tvarūs demokratiniai pokyčiai ar tik epizodas?
Manau, kad stebime naują pasaulio tvarką, kurioje brėžiami naujų erdvių kontūrai, bei kas ir kaip šiose erdvėse įsitvirtins.
Įžvelgiu tris pagrindinius dalykus, kurie jas užpildys. Pirma, erdvė priklauso mums visiems. Antra, ji paremta sąžiningumo ir lygybės principais. Jos neuzurpuoja grupė žmonių, kurie yra galingi, turtingi ar godūs.
Galiausiai, joje yra laisvė, kylanti iš žmonių vidaus, – kaip prisiimti atsakomybę siekiant būti tokiu, kokiu nori, ir prisidėti kuriant teisingą ateitį dar negimusiems.
Tikiuosi būsime saugūs, kad viską suderintume ir kad kiekvienas turėtų vietą šioje erdvėje.
Tai [Arabų pavasaris] yra procesas. Tikėkimės, jis tęsis. Tačiau stebėdami tai, kas dabar vyksta Egipte, matome, jog šalis persvarsto savo kelią.
Prireikė 40–50 metų, kad tai įvyktų. Tačiau pasiekimams įtvirtinti neužteks 40–50 mėnesių, reikės daugiau laiko. Lengviau yra griauti nei statyti. Tikiuosi, kad laikui bėgant jie įsitvirtins.
Aleksandras Milinkevičius: kiekviena tauta nusipelno laisvės
Sakharov - Aleksandr Milinkevich Žmogaus teisių aktyvistas Aleksandras Milinkevičius yra 2006 m. Sacharovo premijos laureatas. Tais metais vykusiuose rinkimuose jis kovojo su paskutiniu Europos diktatoriumi laikomu A. Lukašenka. Pastarasis laimėjo, tačiau rinkimai buvo kritikuojami kaip nesąžiningi ir nedemokratiniai. Nepaisant areštų ir persekiojimų, A. Milinkevičius niekada nenustojo kovojęs už laisvę ir demokratiją.
Jau daugelį metų aktyviai veikiate Baltarusijoje. Kaip manote, koks buvo Jūsų didžiausias laimėjimas?
Kai pradėjau 2006 m. rinkimų kampaniją, daugelis aukštas pareigas užimančių žmonių Europoje kalbėjo, jog mūsų šaliai reikėtų susijungti su Rusija. Tuomet nebeliktų problemos su Lukašenka.
Po rinkimų tūkstančiai žmonių protestuodami išėjo į gatves, valdžia grasino juos suimti kaip teroristus, – mūsų šalyje tai galėjo reikšti ir mirties nuosprendį. Tada pasaulis suprato, kad žmonės nori gyventi nepriklausomoje ir demokratinėje valstybėje. Laikau tai laimėjimu.
Ar Sacharovo premijos skyrimas padėjo Jūsų veiklai?
Tik mes patys galime kažką pakeisti iš vidaus, kad mūsų šalis taptų demokratiška ir laisva. Tačiau Europos lyderių solidarumas labai svarbus. Kuo didesnis Europos Parlamento ir ES vadovų palaikymas, tuo mažesnės diktatoriaus galimybės vykdyti represijas.
Kaip Sacharovo premijos laureatų tinklas galėtų Jums padėti kovoti už žmogaus teises?
Mes toli vieni nuo kitų, o situacija mūsų šalyse labai skirtinga. Tačiau esu įsitikinęs, kad šis tinklas gali būti labai naudingas. Šiuo metu rengiame bendras deklaracijas. Tai jau šis tas, tačiau trūksta realių kolektyvinių veiksmų. Turime daugiau dirbti šia linkme.
Šiemet Sacharovo premija skirta penkiems Arabų pavasario aktyvistams. Ar tai, ką matome, yra tvarūs demokratiniai pokyčiai ar tik epizodas?
Vis dar yra žmonių, manančių, kad kai kurios valstybės ar tautos kol kas nepasiruošusios demokratijai. Šiems žmonėms visiškai normalu, kai valstybei vadovauja diktatorius.
Tikiu, kad kiekviena tauta, vyras ar moteris nori būti laisvi, nes jie gimė laisvi. Tai mums parodė žmonės Šiaurės Afrikoje. Jie parodė, kad kiekviena tauta nusipelno laisvės.
Jei ES nori pakeisti pasaulį, būtina ginti žmogaus teises. Nereikia galvoti, kad diktatoriai yra stabilumo garantas. Tik demokratija gali garantuoti stabilumą.
LT
1
PHOTO
20111020PHT29870.jpg
LT
2
PHOTO
20111213PHT34049.jpg
LT
4
PHOTO
20111213PHT34061.jpg
LT
6
PHOTO
20111213PHT34057.jpg
LT
7
LINK
http://europarltv.europa.eu/lt/search.aspx?keyword=Sacharovo
LT
8
LINK
/ep-live/lt/plenary/search-by-date
LT
9
LINK
/ep-live/lt/other-events/search?legislature=&organ-code=&start-date=&end-date=&pageIndex=
LT
10
LINK
/aboutparliament/lt/002398d833/Sakharov-Prize-for-Freedom-of-Thought.html
LT
11
PHOTO
20111021PHT30015.jpg
LT
12
PHOTO
20111021PHT30017.jpg
LT
13
LINK
/parliament/public/staticDisplay.do?language=LT&id=42
LT
14
LINK
/activities/committees/editoDisplay.do?language=LT&body=DROI&id=1
LT
15
PHOTO
20111128PHT32576.jpg
LT
16
PHOTO
20111128PHT32594.jpg
LT
17
PHOTO
20111128PHT32596.jpg
LT
18
LINK
http://twitter.com/#!/razanz
LT
19
LINK
http://www.shril-sy.info/enshril/
LT
20
PHOTO
20111128PHT32592.jpg
LT
21
LINK
http://www.ali-ferzat.com/
LT
22
LINK
http://www.youtube.com/watch?v=i5Mko4Yzmls
LT
23
PHOTO
20111128PHT32598.jpg
LT
24
PHOTO
20111017PHT29495.jpg
LT
26
PHOTO
20110913PHT26590.jpg
LT
29
LINK
/parliament/public/staticDisplay.do?language=LT&id=42
LT
30
PHOTO
20101213PHT09280.jpg
LT
31
PHOTO
20090922PHT61064.jpg
LT
32
LINK
/sakharov/default_lt.htm
LT
33
LINK
/parliament/public/staticDisplay.do?language=LT&id=69
LT
34
LINK
http://www.sakharov-center.ru/sakharov/works/razmyshleniya.php
LT
35
PHOTO
20111109PHT31034.jpg
LT
36
PHOTO
20111109PHT31030.jpg
-//EP//TEXT IM-PRESS 20111014FCS29297 0 NOT XML V0//LT
-//EP//TEXT IM-PRESS 20111014FCS29297 0 NOT XML V0//LT
-//EP//TEXT IM-PRESS 20111017IPR29438 0 NOT XML V0//LT
-//EP//TEXT IM-PRESS 20101001FCS84570 0 NOT XML V0//LT
-//EP//TEXT IM-PRESS 20101001FCS84570 0 NOT XML V0//LT
-//EP//DTD IM-PRESS 20050901 FEA DOC XML V0//EN
-//EP//STYLESHEET IM-PRESS 20050901 FEA DOC XML V0//EN
