A6-0205/2009
2.4.2009
PRANEŠIMAS
dėl parlamentinio imuniteto Lenkijoje
(2008/2232(INI))
Teisės reikalų komitetas
Pranešėja:
Diana Wallis
PE 420.075v03-00
TURINYS
PASIŪLYMAS DĖL EUROPOS PARLAMENTO REZOLIUCIJOS.........................................3
AIŠKINAMOJI DALIS..............................................................................................................7
GALUTINIO BALSAVIMO KOMITETE REZULTATAI........................................................15
PASIŪLYMAS DĖL EUROPOS PARLAMENTO REZOLIUCIJOS
dėl parlamentinio imuniteto Lenkijoje
( 2008/2232(INI) )
Europos Parlamentas ,
– atsižvelgdamas į 1965 m. balandžio 8 d. Protokolo dėl Europos Bendrijų privilegijų ir imunitetų 9 ir 10 straipsnius,
– atsižvelgdamas į 1976 m. rugsėjo 20 d. Akto dėl atstovų į Europos Parlamentą rinkimų remiantis tiesiogine visuotine rinkimų teise 12 straipsnio 3 dalį,
– atsižvelgdamas į 1997 m. balandžio 2 d. Lenkijos Respublikos Konstitucijos 105 straipsnį,
– atsižvelgdamas į 1996 m. gegužės 9 d. Lenkijos įstatymo dėl parlamento nario ar senatoriaus įgaliojimų vykdymo 7 straipsnio b punktą,
– atsižvelgdamas į 2004 m. sausio 23 d. Lenkijos įstatymo dėl Europos Parlamento rinkimų 9 ir 142 straipsnius,
– atsižvelgdamas į Darbo tvarkos taisyklių 6 ir 7 straipsnius,
– atsižvelgdamas į savo 2005 m. birželio 23 d. rezoliuciją dėl 2003 m. birželio 4 d. sprendimo dėl Europos Parlamento narių statuto priėmimo pakeitimo
OL C 133 E, 2006 6 8, p. 48. ,
– atsižvelgdamas į Darbo tvarkos taisyklių 45 straipsnį,
– atsižvelgdamas į Teisės reikalų komiteto pranešimą ( A6‑0205/2009 ),
A. kadangi per šią kadenciją Parlamentas ir atsakingas Teisės reikalų komitetas svarstė prašymus dėl Lenkijoje išrinktų Parlamento narių imuniteto atšaukimo ir susidūrė su tam tikrais sunkumais aiškinant teisės nuostatas, kurios gali būti taikytinos šių Parlamento narių atveju,
B. kadangi atsakingas komitetas paragintas visų pirma priimti sprendimą dėl prašymų atšaukti imunitetą, kuriuos privatūs asmenys tiesiogiai pateikė Europos Parlamento Pirmininkui, priimtinumo; kadangi pagal Lenkijos įstatymus privatūs asmenys gali tiesiogiai prašyti Lenkijos parlamentą (Seimą arba Senatą) atšaukti savo nario imunitetą dėl nusikaltimų, kurie gali būti privataus kaltinimo objektas, ir atrodo, jog atitinkamos Lenkijos įstatymų nuostatos aiškiai nenumato visų galimų variantų, kai baudžiamoji byla dėl nusikaltimų keliama pagal nukentėjusiojo skundą,
C. kadangi tos nuostatos taip pat taikomos Lenkijoje išrinktiems Europos Parlamento nariams, tačiau tokių prašymų priimtinumas kelia rimtų abejonių, atsižvelgiant į Darbo tvarkos taisykles, ypač į 6 straipsnio 2 dalį, kurioje minima „kompetentinga valdžios institucija“,
D. kadangi pagal Darbo tvarkos taisyklių 7 straipsnio 7 dalį atsakingas komitetas gali patikrinti prašymo atšaukti imunitetą priimtinumą, įskaitant nacionalinės valdžios institucijos kompetenciją pateikti tokį prašymą; kadangi, sprendžiant akivaizdžios galiojančių Lenkijos teisės ir Darbo tvarkos taisyklių nuostatų neatitikties šiuo atžvilgiu klausimą, privačių asmenų prašymus atšaukti imunitetą vis dėlto reikėtų laikyti nepriimtinais,
E. kadangi Darbo tvarkos taisyklių 6 straipsnio 2 dalyje siekiama užtikrinti, kad Parlamentą pasiektų tik tie bylose pateikti prašymai, kuriuos jau išnagrinėjo valstybės narės valdžios institucijos; kadangi toje dalyje Parlamentui taip pat suteikiama garantija, kad jo gaunami prašymai atšaukti imunitetą savo turiniu ir procedūra neprieštarauja nacionaliniams įstatymams, o tai savo ruožtu leidžia užtikrinti, kad priimdamas sprendimą imuniteto klausimu Parlamentas laikysis ir valstybės narės nacionalinės teisės, ir savo paties prerogatyvų; kadangi „valdžios institucijos“ sąvoka minima ir kitose Darbo tvarkos taisyklių 6 ir 7 straipsnių nuostatose dėl procedūrų imuniteto klausimu,
F. kadangi privačių asmenų pateiktų prašymų atšaukti imunitetą laikymas nepriimtinais yra nepageidautinas, nes tai pažeistų jų teises teismo procese ir neleistų kaltintojams dėl tam tikrų nusikaltimų reikalauti panaikinti imunitetą; kadangi tai galėtų sudaryti neteisingas ir nevienodas sąlygas pareiškėjams,
G. kadangi vis dėlto būtent valstybės narės turėtų numatyti galimybę naudotis tokiomis teisėmis, kalbant apie Europos Parlamento narius, atsižvelgdamos į jo veiklą reglamentuojančias taisykles ir procedūras,
H. kadangi 2004 m. rugsėjo 29 d. ir 2005 m. kovo 9 d. raštais 25 valstybės narės, remiantis 7 straipsnio 12 dalimi, pakviestos nurodyti valdžios institucijas, kompetentingas pateikti prašymą atšaukti Parlamento nario imunitetą; kadangi iki šiol į šį kvietimą atsakė tik Austrija, Belgija, Čekija, Kipras, Danija, Estija, Suomija, Vokietija, Graikija, Vengrija, Italija, Lietuva, Nyderlandai, Portugalija, Slovėnija, Švedija ir Jungtinė Karalystė,
I. kadangi atsakingas komitetas savo diskusijose taip pat nagrinėjo galimus imuniteto atšaukimo padarinius tuo atveju, kai atšaukiamas Lenkijoje išrinkto Europos Parlamento nario imunitetas,
J. kadangi tuo atveju, jei Parlamento narį teismas pripažįsta kaltu ir nuteisia už tyčinį nusikaltimą viešojo kaltinimo procese, toks imuniteto atšaukimas reikštų, kad jis automatiškai praranda teisę būti renkamas ir dėl to savo ruožtu praranda vietą Parlamente,
K. kadangi toks automatiškas vietos praradimas de facto yra papildoma bausmė, skiriama kartu su nuosprendžiu,
L. kadangi praktiškai netgi dėl smulkių nusikaltimų galima prarasti teisę būti renkamam, nepaisant nuostatos, kad teisė būti renkamam dėl nusikaltimo gali būti prarasta tik viešojo kaltinimo ir tyčinio nusikaltimo atveju,
M. kadangi Lenkijos Seimo ar Senato nariams netaikoma jokia atitinkama nuostata, t. y. jie tokiais atvejais nepraranda teisės būti renkami,
N. kadangi valstybės narės gali savo nuožiūra numatyti galimybę atsiimti Europos Parlamento nario mandatą ir tokiu atveju atsiranda laisva Parlamento nario vieta; kadangi, nepaisant to, pagal vienodo požiūrio principą, t. y. vieną iš pagrindinių ES teisės principų, reikalaujama, kad panašios situacijos būtų sprendžiamos panašiais būdais, o Lenkijos Seimo bei Senato nariams ir Lenkijoje išrinktiems Europos Parlamento nariams taikomos akivaizdžiai nevienodos sąlygos, kalbant apie teisės būti renkamam praradimą; kadangi teisės būti renkamam praradimas tiesiogiai ir automatiškai lemia tai, kad atitinkamas narys praranda savo vietą ir negali būti dar kartą išrinktas,
O. kadangi apie šį nevienodą požiūrį Komisijai pranešta žodiniu klausimu, kurį Teisės komiteto vardu pateikė jo pirmininkas, taip pat šis nevienodas požiūris svarstytas Europos Parlamente; kadangi, nepaisant to, teisinė padėtis nepasikeitė,
P. kadangi turėtų būti kuo greičiau užtikrintas vienodas požiūris į nacionalinio parlamento ir Europos Parlamento narius, ypač atsižvelgiant į būsimus 2009 m. rinkimus,
1. ragina Komisiją išnagrinėti nevienodą Lenkijoje išrinktų Europos Parlamento narių ir Lenkijos Seimo bei Senato narių teisinę padėtį ir nedelsiant pradėti bendradarbiauti su kompetentingomis Lenkijos institucijomis siekiant rasti būdų, kaip panaikinti akivaizdžią vieno parlamento narių diskriminaciją kito parlamento narių atžvilgiu, kalbant apie teisę būti renkamiems;
2. be to, prašo Lenkijos Respubliką išnagrinėti dabartinę padėtį, kurioje teisės būti renkamam ir mandato praradimo sąlygos, taikomos minėtų dviejų parlamentų nariams, yra akivaizdžiai nevienodos, ir imtis veiksmų šiai diskriminacijai panaikinti;
3. ragina Komisiją atlikti lyginamąjį tyrimą siekiant nustatyti, ar nevienodas požiūris į nacionalinių parlamentų ir Europos Parlamento narius paplitęs valstybėse narėse, įstojusiose į Europos Sąjungą 2004 m. gegužės 1 d. ar vėliau, ir tyrimo rezultatus pranešti Parlamentui;
4. ragina valstybes nares gerbti ES pilietybės teikiamas teises, tarp jų teisę balsuoti ir kandidatuoti Europos Parlamento rinkimuose, kuri yra labai svarbi rengiantis 2009 m. rinkimams, taip pat gerbti vienodo požiūrio į panašioje padėtyje esančius asmenis principą;
5. prašo valstybes nares, ypač Lenkijos Respubliką, užtikrinti, kad būtų nustatytos procesinės priemonės siekiant užtikrinti, kad prašymai atšaukti Europos Parlamento narių imunitetą būtų visada perduodami „kompetentingos valdžios institucijos“ pagal Darbo tvarkos taisyklių 6 straipsnio 2 dalį, taip užtikrinant šalių materialinės ir procesinės teisės, įskaitant nuostatas dėl privačių asmenų procesinių teisių, ir Parlamento prerogatyvų laikymąsi;
6. siekiant išvengti bet kokių abejonių, ragina valstybes nares Parlamentui nurodyti valdžios institucijas, kurios kompetentingos pateikti prašymus atšaukti Parlamento nario imunitetą;
7. dar kartą pabrėžia, kad reikia bendro Europos Parlamento narių statuto, ir šiuo atžvilgiu primena apie 2005 m. birželio 3 d. Taryboje posėdžiavusių valstybių narių atstovų priimtą įsipareigojimą išnagrinėti Parlamento prašymą persvarstyti atitinkamas 1965 m. Protokolo dėl Europos Bendrijų privilegijų ir imunitetų nuostatas, susijusias su Europos Parlamento nariais, siekiant kuo greičiau padaryti išvadą;
8. paveda Pirmininkui perduoti šią rezoliuciją Tarybai, Komisijai, Europos Bendrijų Teisingumo Teismui, Europos ombudsmenui ir valstybių narių vyriausybėms bei parlamentams.
AIŠKINAMOJI DALIS
I. BENDROSIOS APLINKYBĖS
Šios kadencijos laikotarpiu Parlamentas išnagrinėjo tam tikrą skaičių prašymų atšaukti Lenkijoje išrinktų Parlamento narių imunitetą. Svarstydamas šiuos prašymus Teisės reikalų komitetas susidūrė su tam tikrais sunkumais aiškinant teisės nuostatas, kurios gali būti taikytinos šių narių atveju.
Visų pirma atsakingam komitetui tenka priimti sprendimą dėl prašymų atšaukti imunitetą, kuriuos pateikia privatūs asmenys, priimtinumo, taip pat apsvarstyti Parlamento narių, kurių imunitetas atšauktas ir kurie galbūt prarado Parlamento nario pareigas, nes jiems iškelta byla, kurioje priimtas nuosprendis, klausimą.
Šio pranešimo tikslas – sugretinti imunitetą reglamentuojančias nuostatas ir šioje srityje Parlamento įtvirtintus bendruosius principus. Pranešime taip pat nagrinėjami Lenkijoje išrinktų Parlamento narių imuniteto ypatumai.
II. EUROPOS PARLAMENTO NARIŲ PARLAMENTINIS IMUNITETAS
Imunitetą reglamentuojančios nuostatos
Parlamento narių imunitetas nustatytas Protokolo dėl Europos Bendrijų imunitetų ir privilegijų (PIP) 9 ir 10 straipsniuose
Prie pirminių Sutarčių pridėti protokolai sudaro pirminės Bendrijos teisės dalį ir turi tokį patį teisinį statusą, kaip ir pačios Sutartys. Sprendimas byloje dėl nuosavybės mokesčio taikymo Bendrijos pareigūnams aiškiai parodo, kad PIP nuostatų pažeidimas yra iš Sutarčių kylančių įsipareigojimų pažeidimas (1988 m. vasario 24 d. sprendimas byloje 260/86 Komisija prieš Belgiją [1988] Rink. 966). .
Procedūra, kurios turi laikytis Parlamentas, nustatyta Darbo tvarkos taisyklių 6 ir 7 straipsniuose.
Lenkijos įstatymų nuostatos, reglamentuojančios Lenkijoje išrinktų Parlamento narių parlamentinį imunitetą
Lenkijoje galiojančio parlamentinio imuniteto taikymo sritis labai panaši į numatytąją PIP. 1997 m. balandžio 2 d. Lenkijos Respublikos Konstitucijos 105 straipsnyje nurodyta:
105 straipsnis
1. Parlamento narys neatsako už veiklą, atliekamą pagal parlamento nario įgaliojimus sav o kadencijos laikotarpiu ar jam pasibaigus . Parlamento narys gali būti patrauktas atsakomybėn už šią veiklą tik Seime, o jei jis pažeidė trečiųjų šalių teises, byla teisme jam gali būti iškelta tik Seimo sutikimu.
2. Nuo rinkimų r ezultatų paskelbimo dienos iki sav o kadencijos pabaigos parlamento narys negali būti patrauktas baudžiamojon atsakomybėn be Seimo sutikimo.
3. Baudžiamosios bylos, iškeltos asmeniui iki jo išrinkimo parlamento nariu dienos, nagrinėjimas, Seimui pareikalavus, sustabdomas iki jo kadencijos pabaigos. Tokiu atveju šio baudžiamojo proceso senaties terminas pratęsiamas atitinkamam laikotarpiui.
4. Parlamento narys gali duoti sutikimą patraukti jį baudžiamojon atsakomybėn. Tokiu atveju 2 ir 3 dalių nuostatos n e taikomos.
5. Parlamento narys negali būti sulaikytas ar suimtas be Seimo sutikimo, išskyrus flagrante delicto atvejus, kai sulaikymas būtinas norint užtikrinti tinkamą bylos eigą. Apie tokį sulaikymą turi būti nedelsiant pranešta Seimo maršalkai, kuris gali nurodyti nedelsiant paleisti parlamento narį.
6. Išsamius parlamento narių patraukimo baudžiamojon atsakomybėn principus ir tvarką nustato įstatymai.
Kaip nurodyta Konstitucijos 105 straipsnio 6 dalyje, principai ir procedūros išsamiai nustatyti 1996 m. gegužės 9 d. Įstatyme dėl parlamento nario ar senatoriaus įgaliojimų vykdymo (OL Nr. 221/2003, 2199 punktas, su pakeitimais) („Įstatymas dėl įgaliojimų“). Įstatymo dėl įgaliojimų 6–7b straipsniuose, kurie itin aktualūs šiame pranešime, nustatyta:
„6 straipsnis
1. Parlamento nariams ir senatoriams netaikoma atsakomybė už veiklą, susijusią su jų įgaliojimų vykdymu, kadencijos metu ar jai pasibaigus , atsižvelgiant į 6 a straipsnio nuostatas . Parlamento narys arba senatorius už tokią veiklą gali būti patrauktas atsakomybėn tik Seime ar Senate.
2. 1 dalyje minimi veiksmai – tai pasiūlymai, pasisakymai ir balsavimas per Seimo, Senato ar Nacionalinio susirinkimo sesijas , jų organų posėdžius, parlamento narių ar senatorių frakcijų ir kitų junginių posėdžius ar parlament o posėdžius , taip pat kita veikla, susijusi su parlamento narių ar senatorių pareigų vykdymu.
3. 1 dalyje minimos veiklos atveju parlamento nariams ir senatoriams taikoma drausminė ar finansinė atsakomybė įstatymų ir Seimo ar Senato darbo tvarkos taisyklių nustatyta tvarka.
6a straipsnis
Parlamento nariui arba senatoriui, kuris vykdydamas veiklą, susijusią su jo pareigomis, pažeidžia trečiųjų šalių teises, gali būti iškelta byla teisme tik Seimo arba Senato leidimu.
7b straipsnis
1. Dėl leidimo parlamento nariui ar senatoriui iškelti baudžiamąją bylą dėl nusikaltimo, kuriam taikytinas viešasis kaltinimas, kreipiamasi per Teisingumo ministerijos prokuratūrą.
2. Prašymą leisti iškelti baudžiamąją bylą parlamento nariui ar senatoriui dėl nusikaltimo, kuriam taikytinas privatus kaltinimas, pateikia privatus kaltintojas po to, kai šiuo klausimu kreipiamasi į teismą.
Bendrieji principai
Laikui bėgant, remiantis Parlamento svarstymais atsakant į prašymus atšaukti jo narių imunitetą, suformuoti tam tikri bendrieji principai . Jie pripažinti 1987 m. kovo 10 d.
OL C 99, 1987 4 13, p. 44. posėdyje priimtoje rezoliucijoje, parengtoje remiantis G. H. Donnez pranešimu ( A2–121/86 ).
Atrodo, kad būtų pravartu prisiminti šiame pranešime aktualius principus, pabrėžiant, jog sprendimai dėl imuniteto atšaukimo turi būti teisiškai pagrįsti ir nepriklausyti nuo susijusio Parlamento nario politinių įsitikinimų ar pilietybės.
A. Parlamentinio imuniteto paskirtis
Parlamentinis imunitetas nėra Parlamento nario asmeninė privilegija, tai Parlamento ir jo narių nepriklausomumo nuo kitų valdžios institucijų garantija. Remiantis šiuo principu, visai nesvarbu, kada – prieš ar po Parlamento nario išrinkimo – padaryti tariami nusikaltimai, kadangi Parlamento apsauga užtikrinant jo narių apsaugą yra vienintelis tikslas.
B. Imuniteto laikotarpis
Į Teisingumo Teismą du kartus kreiptasi dėl PIP 10 straipsnyje naudojamos frazės „Europos Parlamento nariai sesijų metu“ išaiškinimo.
Remiantis dviem Teisingumo Teismo sprendimais (byloje 101/63 Wagner prieš Fohrmann ir Krier [1964] Rink. 397 ir byloje 149/85 Wybot prieš Faure [1986] Rink. 2403), galima daryti išvadą, kad Parlamentas rengia metinę sesiją, kurios metu, netgi tuomet, kai sesija yra nutraukiama, Parlamento nariai turi PIP numatytą imunitetą.
Be to, iš pačios parlamentinio imuniteto paskirties galima spręsti, kad jis galioja visą Parlamento nario kadenciją ir apima bylos iškėlimą, parengiamąjį tyrimą, anksčiau priimtų sprendimų vykdymą, apeliacijas ir prašymus panaikinti sprendimą.
C. Europos parlamentinio imuniteto nepriklausomumas nuo nacionalinio parlamentinio imuniteto
Tai, kad PIP 10 straipsnio pirmosios dalies a punkte daroma nuoroda į nacionalinių parlamentų nariams suteikiamą imunitetą, nereiškia, jog Parlamentas negali nustatyti savo taisyklių, priskirtinų precedentų teisei. Kalbant apie imuniteto atšaukimą, toks imunitetas , kuris tam tikrų valstybių pilietybę turinčių Parlamento narių atveju nacionaliniame parlamente ir Europos Parlamente yra tapatus, neturi būti painiojamas su imuniteto atšaukimu , nes tai yra kiekvieno parlamento prerogatyva. Šios taisyklės, kylančios iš sprendimų, priimtų nagrinėjant prašymus atšaukti imunitetą, suformuoja nuoseklią Europos Parlamento imuniteto koncepciją, kuri apskritai yra nepriklausoma nuo įvairių nacionalinių parlamentų procedūrų. Priešingu atveju išryškėtų skirtingos to paties parlamento narių sąlygos, kurios priklausytų nuo jų pilietybės.
Įgyvendinant minėtuosius principus, Parlamento sprendimuose dominuoja nuolatinis veiksnys, kuris jau tapo pagrindiniu kriterijumi nagrinėjant prašymus dėl imuniteto atšaukimo. Imunitetas niekada negali būti atšauktas, jei Parlamento narys yra kaltinamas už veiksmus, priskirtinus politinei veiklai.
Šį kriterijų papildo kitos aplinkybės, galinčios turėti reikšmės prašymo atšaukti imunitetą patenkinimui arba jo atmetimui:
– fumus persecutionis, t. y. įtarimas, kad baudžiamoji byla iškelta siekiant pakenkti atitinkamo Parlamento nario politinei veiklai,
– ypač rimti kaltinimai.
Kompetencija spręsti dėl „kompetentingos institucijos“
Darbo tvarkos taisyklių 7 straipsnio 7 dalyje atsakingam komitetui leidžiama „pateikti pagrįstą nuomonę dėl šios institucijos kompetencijos ir dėl prašymo priimtinumo“. Taigi prieš nagrinėjant prašymą atšaukti imunitetą gali būti patikrintas jo priimtinumas, t. y. ir nacionalinės institucijos kompetencija pateikti tokį prašymą.
Nagrinėdamas prašymo atšaukti imunitetą priimtinumą, atsakingas komitetas turi atsižvelgti į atitinkamos valstybės narės nacionalinę teisę, t. y. vertindamas, ar prašymą pateikė kompetentinga institucija
Pagal 7 straipsnio 12 dalį „Komitetas, pasitaręs su valstybėmis narėmis, gali sudaryti orientacinį valstybių narių valdžios institucijų, turinčių teisę pateikti prašymą atšaukti Parlamento nario imunitetą, sąrašą.“ 2004 m. rugsėjo 29 d. ir 2005 m. kovo 9 d. raštais valstybės narės paprašytos nurodyti tokias valdžios institucijas. Iki šiol į šį kvietimą atsakė tik Austrija, Belgija, Čekija, Kipras, Danija, Estija, Suomija, Vokietija, Graikija, Vengrija, Italija, Lietuva, Nyderlandai, Portugalija, Slovėnija, Švedija ir Jungtinė Karalystė. Bulgarija ir Rumunija tai padaryti dar nebuvo paprašytos. pagal nustatytą tvarką, jis turi gerbti atitinkamos valstybės teisę taikyti ir aiškinti savo pačios teisės aktus. Taigi Lenkijoje išrinktų Parlamento narių atveju, norint nustatyti, ar prašymas priimtinas, būtina išnagrinėti Lenkijos įstatymus.
III. KLAUSIMAI, SUSIJĘ SU LENKIJOJE IŠRINKTŲ Parlamento NARIŲ IMUNITETU
Kompetencija pateikti prašymą atšaukti imunitetą
Remiantis Įstatymo dėl įgaliojimų 7b straipsniu, kompetenciją prašyti atšaukti imunitetą turi valdžios institucija arba privatus asmuo. Ši kompetencija priklauso nuo nusikaltimo rūšies ir jo klasifikavimo kaip nusikaltimo, kuriam taikytinas viešasis arba privatus kaltinimas.
Reikėtų pridurti, kad pagal Lenkijos baudžiamąją teisę, nusikaltimams, kuriems taikytinas viešasis kaltinimas, taip pat gali būti taikytinas ir privatus kaltinimas, kurį vykdo privatus asmuo, veikiantis kaip „pagalbinis prokuroras“. Tokiu atveju prokuroras ne visada dalyvauja teismo procese. Kalbant apie nusikaltimus, kuriems taikytinas privatus kaltinimas, prokuroras visada gali palaikyti kaltinimą privataus asmens iškeltoje byloje ar netgi pats iškelti tokią bylą (šiam asmeniui dalyvaujant arba nedalyvaujant).
Visos minėtos galimybės kelia įvairių abejonių dėl Įstatymo dėl įgaliojimų 7b straipsnio aiškinimo, skaitant jį kartu su Darbo tvarkos taisyklių 6 straipsnio 2 dalimi, kurioje nustatyta: „Kiekvienas valstybės narės kompetentingos valdžios institucijos Pirmininkui pateiktas prašymas atšaukti kurio nors Parlamento nario imunitetą yra paskelbiamas plenarinio posėdžio metu ir perduodamas atsakingam komitetui.“ Kaip jau minėta, įgyvendindamas savo įgaliojimus tikrinti prašymo atšaukti imunitetą priimtinumą, atsakingas komitetas gali priimti sprendimą dėl nacionalinės institucijos kompetencijos pateikti tokį prašymą.
Galima įvykių eiga
Galima įžvelgti tokius skirtumus:
1. Nusikaltimai, kuriems taikytinas viešasis kaltinimas
a) bylą iškelia prokuroras
Šio principo esmė – už nusikaltimą baudžiamojon atsakomybėn patraukia prokuroras viešojo kaltinimo tvarka. Tai nesudaro jokių sunkumų. Tokių nusikaltimų atveju taikoma Įstatymo dėl įgaliojimų 7b straipsnio 1 dalis, o prašymas pateikiamas per Teisingumo ministerijos prokuratūrą, kuri atlieka kompetentingos institucijos, nurodytos Darbo tvarkos taisyklų 6 straipsnio 2 dalyje, vaidmenį. Prašymas atšaukti imunitetą turėtų būti laikomas priimtinu.
b) bylą iškelia arba tęsia privatus asmuo („pagalbinis prokuroras“)
Nusikaltimas vis tiek priskiriamas nusikaltimams, kuriems taikytinas viešasis kaltinimas. Todėl neturėtų būti svarbu, kas inicijuoja ar tęsia baudžiamąjį persekiojimą, jei tik Teisingumo ministerijos prokuratūra pateikia prašymą atšaukti imunitetą. Teisingumo ministerijos prokuratūra tokiu atveju gali būti laikoma tarpininke arba „pagalbine prokurore“. Ji veikia remdamasi Įstatymo dėl įgaliojimų 7b straipsnio 1 dalimi, taigi yra kompetentinga institucija, nurodyta Darbo tvarkos taisyklių 6 straipsnio 2 dalyje. Prašymas atšaukti imunitetą turėtų būti laikomas priimtinu.
2. Nusikaltimai, kuriems taikytinas privatus kaltinimas
Šiuo metu nusikaltimų, kuriems taikytinas privatus kaltinimas, kategorijai priskiriami tik penki nusikaltimai.
a) bylą iškelia ir tęsia privatus asmuo
Remiantis Įstatymo dėl įgaliojimų 7b straipsnio 2 dalimi, „prašymą leisti iškelti baudžiamąją bylą parlamento nariui ar senatoriui dėl nusikaltimo, kuriam taikytinas privatus kaltinimas, pateikia privatus kaltintojas po to, kai šiuo klausimu kreipiamasi į teismą.“ Taigi akivaizdu, kad pagal Lenkijos įstatymus dėl bet kokio nusikaltimo, kuriam taikytinas privatus kaltinimas, atšaukti imunitetą gali prašyti tik privatus asmuo. Vienintelė sąlyga – tokį prašymą galima pateikti tik tuomet, kai byla jau iškelta teisme.
Tai nesuderinama su Darbo tvarkos taisyklių 6 straipsnio 2 dalimi. Pagal šią nuostatą, prašymą atšaukti imunitetą turi pateikti valstybės narės „kompetentinga valdžios institucija “ (lenkiškai – „właściwy organ “). Taigi prašymo negali pateikti bet kas, o tik: i) valstybės narės valdžios institucija, ii) kurią valstybė narė įgaliojo pateikti tokį prašymą. Privatūs asmenys negali būti laikomi turinčiais valdžios institucijos, minimos 6 straipsnio 2 dalyje, požymių. Todėl, remiantis šiuo straipsniu, jie neturi jokių galimybių tiesiogiai pateikti prašymą atšaukti imunitetą, ir tokie prašymai turi būti laikomi nepriimtinais.
Ši išvada teisinga neatsižvelgiant į tai, ar pagal valstybės narės nacionalinę teisę asmuo yra kompetentingas pateikti prašymą atšaukti imunitetą tiesiogiai, neteikdamas jo per prokuratūrą ar teismą ir šiems jo neišnagrinėjus.
b) bylą iškelia privatus asmuo, bet prokuroras vėliau palaiko kaltinimą
Ta pačią išvadą reikia padaryti ir tuo atveju, kai prokuroras palaiko privataus asmens kaltinimą. Tai, kad prokuroras palaiko kaltinimą, nekeičia nusikaltimo pobūdžio iš privataus į viešąjį. Taigi tik privatus asmuo gali reikalauti atšaukti imunitetą.
c) bylą iškelia prokuroras (nesvarbu, ar dalyvauja asmuo, turintis privataus kaltinimo teisę teismo nagrinėjamoje byloje)
Ir šiuo atveju galioja ta pati išvada, kadangi prokuroras inicijuoja baudžiamąjį persekiojimą dėl nusikaltimo, kuriam taikytinas privatus kaltinimas. Nusikaltimo klasifikavimas nesikeičia, ir galioja a ir b punktuose pateiktos pastabos. Taip pat panašu, kad prokuroro sėkmė teismo nagrinėjamoje byloje priklausytų nuo privataus asmens prašymo atšaukti imunitetą.
Iki šiol Teisės reikalų komiteto nebuvo prašoma pateikti nuomonės dėl paskutinių dviejų atvejų. Tačiau tai turbūt tik laiko klausimas, atsižvelgiant į galimą įvairią įvykių eigą pagal Lenkijos įstatymus.
Papildomos pastabos
6 straipsnio 2 dalyje numatyto reikalavimo dėl „kompetentingos valdžios institucijos“ tikslas – užtikrinti, kad Parlamentą pasiektų tik tie bylose pateikti prašymai, kuriuos jau išnagrinėjo valstybės narės valdžios institucijos. Reikėtų pabrėžti, kad šiuo straipsniu nesiekiama pakenkti privačių asmenų teisėms teismo procese. Tačiau valstybės narės turi nustatyti, kaip tokios teisės gali būti įgyvendinamos Parlamento narių atveju. Tuo siekiama valstybėms narėms leisti išlaikyti tam tikrą prašymų atšaukti Europos Parlamento narių imunitetą kontrolę, tuo pačiu metu užtikrinant, kad Europos Parlamentui pateikiami prašymai būtų rimti. Taip pat reikėtų pažymėti, kad sąvoka „valdžios institucija“ yra aiškiai ir nuosekliai minima Darbo tvarkos taisyklių 6 ir 7 straipsniuose kalbant apie visus klausimus, susijusius su atsakingo komiteto ir valstybės narės valdžios institucijų santykiais imuniteto atšaukimo srityje.
Atsižvelgiant į reikiamus veiksmus ir procedūras, reikėtų daryti išvadą, kad minėtoji teisė turėtų būti priskiriama teisminėms institucijoms. Daugumoje valstybių tai prokuratūra; kartais įstatymu paskiriamas teisingumo ministras, policijos įstaiga, teisėjas ar tiesiog procesui vadovaujanti institucija. Dažniausiai tai institucija, kurios iniciatyva iškeliama byla. Reikėtų pažymėti, kad, nors pagal įvairių valstybių narių įstatymus privatus kaltinimas nusikaltimų atveju yra įprastas, galimybė, suteikiama privačiam asmeniui tiesiogiai pateikti Europos Parlamentui prašymą atšaukti imunitetą, turbūt būdinga tik Lenkijos teisei.
Lenkijoje išrinktų Parlamento narių atveju, pažymėtinas ne tik labai nepageidautinas aiškumo trūkumas kalbant apie tai, kaip elgtis su tam tikrais prašymais atšaukti imunitetą atsižvelgiant į Įstatymo dėl įgaliojimų 7b straipsnio 2 dalies ir Darbo tvarkos taisyklių 6 straipsnio 2 dalies nuostatas, bet taip pat ir nepakankama kontrolė siekiant užtikrinti, kad nusikaltimai, dėl kurių prašoma atšaukti imunitetą, būtų rimti. Be to, atrodo, kad dabartinė padėtis lemia nevienodą požiūrį į pareiškėjus.
Lenkijoje išrinktų Parlamento narių galimybė prarasti mandatą
Diskusijose dėl Lenkijoje išrinktų Parlamento narių imuniteto Teisės reikalų komitetas taip pat svarstė galimų imuniteto atšaukimo padarinių klausimą. Jei Parlamento narys teismo pripažįstamas kaltu, imuniteto atšaukimas gali lemti mandato praradimą, remiantis 2004 m. sausio 23 d. Įstatymo dėl Europos Parlamento rinkimų (OL Nr. 25/2004, 219 punktas, su pakeitimais) 9 ir 142 straipsniais. Šiuo įstatymu reglamentuojama teisė būti renkamam ir mandato praradimas.
Pažymėtina, kad pagal minėto įstatymo 9 straipsnio 1 dalį, asmuo gali būti renkamas į Parlamentą, jei jis „nebaustas už tyčinį nusikaltimą, kuriam taikytinas viešasis kaltinimas“. Remiantis įstatymo 142 straipsnio 1 dalies 1 punktu, Parlamento narys praranda mandatą, jei jis nebeturi teisės būti renkamas. Taigi grėsmė prarasti mandatą atsiranda, kai Parlamento narys pripažįstamas kaltu padaręs tyčinį nusikaltimą, kuriam taikomas viešasis kaltinimas.
Lenkijos Seimo ir Senato nariams netaikoma jokia atitinkama nuostata, t. y. jie tokiais atvejais nepraranda teisės būti renkami. Dėl šių diskriminacinių sąlygų Komisijai pateiktas žodinis klausimas
Giuseppe Gargani žodinis klausimas Komisijai, pateiktas Teisės reikalų komiteto vardu ( B6-0002/2008 ). . Nereiškiant nuomonės, kaip reikėtų spręsti šį klausimą, reikėtų pabrėžti, kad galiojančiomis nuostatomis įtvirtinamas nevienodas požiūris į Lenkijoje išrinktus Europos Parlamento narius ir nacionalinio parlamento narius. Tai taip pat lemia skirtingą požiūrį į Europos ir nacionalinius parlamentinius susirinkimus. Nors sprendimą dėl imuniteto atšaukimo turi priimti Europos Parlamentas ir, jei imunitetas atšaukiamas, nacionalinis teismas turi priimti sprendimą byloje, vien tai, kad egzistuoja toks skirtingas požiūris į dviejų parlamentinių susirinkimų narius, renkamus toje pačioje valstybėje narėje, taip pat reiškia, kad Europos Parlamentas turi pareigą dar išsamiau ir griežčiau išnagrinėti kiekvieną prašymą atšaukti imunitetą, kad užtikrintų Europos Parlamento nepriklausomumą ir vienodą požiūrį į savo narius.
Europos Parlamentas turi visų pirma įsitikinti, kad imuniteto atšaukimas nereikš, jog bus pažeistas PIP 10 straipsnio pirmosios dalies a punktas.
GALUTINIO BALSAVIMO KOMITETE REZULTATAI
Priėmimo data
31.3.2009
Galutinio balsavimo rezultatai
+:
–:
0:
20
0
0
Posėdyje per galutinį balsavimą dalyvavę nariai
Carlo Casini, Bert Doorn, Monica Frassoni, Giuseppe Gargani, Lidia Joanna Geringer de Oedenberg, Neena Gill, Klaus-Heiner Lehne, Hans-Peter Mayer, Manuel Medina Ortega, Hartmut Nassauer, Aloyzas Sakalas, Francesco Enrico Speroni, Diana Wallis, Rainer Wieland, Jaroslav Zvěřina, Tadeusz Zwiefka
Posėdyje per galutinį balsavimą dalyvavęs (-ę) pavaduojantis (-ys) narys (-iai)
Nicole Fontaine, Georgios Papastamkos, Jacques Toubon, Renate Weber
