P6_TA(2007)0029
Pagrindų direktyvos dėl atliekų persvarstymas ***I
A6-0466/2006
Europos Parlamento teisėkūros rezoliucija dėl pasiūlymo dėl Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos dėl atliekų ( COM(2005)0667 – C6-0009/2006 – 2005/0281(COD) )
(Bendro sprendimo procedūra: pirmasis svarstymas)
Europos Parlamentas
, –
atsižvelgdamas į Komisijos pasiūlymą Europos Parlamentui ir Tarybai ( COM(2005)0667 ) Dar neskelbta OL.
,
–
atsižvelgdamas į EB sutarties 251 straipsnio 2 dalį ir į 175 straipsnio 1 dalį, pagal kurias Komisija jam pateikė pasiūlymą ( C6-0009/2006 ),
–
atsižvelgdamas į Darbo tvarkos taisyklių 51 straipsnį,
–
atsižvelgdamas į Aplinkos, visuomenės sveikatos ir maisto saugos politikos komiteto pranešimą ir į Pramonės, mokslinių tyrimų ir energetikos komiteto nuomonę ( A6-0466/2006 ),
1.
pritaria Komisijos pasiūlymui su pakeitimais;
2.
ragina Komisiją dar kartą perduoti klausimą svarstyti Parlamentui, jei ji savo pasiūlymą ketina keisti iš esmės arba pakeisti jį nauju tekstu;
3.
paveda Pirmininkui perduoti Parlamento poziciją Tarybai ir Komisijai.
P6_TC1-COD(2005)0281
Europos Parlamento pozicija, priimta per pirmąjį svarstymą 2007 m. vasario 13 d. siekiant priimti Europos Parlamento ir Tarybos
direktyvą 2007/.../EB
dėl atliekų
(Tekstas svarbus EEE)
EUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
atsižvelgdami į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 175 straipsnio 1 dalį,
atsižvelgdami į Komisijos
pasiūlymą
,
atsižvelgdami į Europos ekonominių ir socialinių reikalų komiteto nuomonę
OL C 309, 2006 12 16, p. 55.
,
atsižvelgdami į Regionų komiteto nuomonę
OL C 229, 2006 9 22, p. 1
.
,
laikydamiesi Sutarties 251 straipsnyje nustatytos tvarkos
2007 m. vasario 13 d.
Europos Parlamento
pozicija.
,
kadangi: 1)
2006 m. balandžio 5 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2006/12/EB dėl atliekų
OL L 114, 2006 4 27, p. 9.
nustatomos pagrindinės atliekų tvarkymo Bendrijoje teisinės nuostatos. Joje apibrėžiamos esminės sąvokos – atliekos,
utilizavimas
ir šalinimas – ir nustatomi esminiai atliekų tvarkymo reikalavimai, ypač įsipareigojimas dėl to, kad atliekų tvarkymo operacijoms būtų išduotas leidimas ar jos būtų registruotos, ir kad tokį leidimą ar registraciją turėtų ūkio subjektai, valstybių narių įsipareigojimas parengti atliekų tvarkymo planus ir pagrindiniai principai, pavyzdžiui, įsipareigojimas atliekas tvarkyti taip, kad aplinkai nebūtų daromas žalingas poveikis, ir principas, kad atliekų gamintojai turėtų padengti jų tvarkymo išlaidas.
(2)
Pirmasis visų atliekų politikos krypčių tikslas turėtų būti siekis sumažinti neigiamą atliekų susidarymo ir tvarkymo įtaką žmonių sveikatai ir aplinkai. Atliekas reguliuojančiais teisės aktais taip pat turėtų būti siekiama sumažinti išteklių naudojimą ir didinti praktinį atliekų hierarchijos taikymą.
(3)
Savo 1997 m. vasario 24 d. rezoliucijoje dėl Bendrijos strategijos dėl atliekų tvarkymo
OL C 76, 1997 3 11, p. 1.
Taryba patvirtino, kad atliekų prevencija turi būti atliekų tvarkymo pirmasis prioritetas ir kad energijos atgavimui iš atliekų turi būti taikomas pakartotinis naudojimas bei medžiagų grąžinamasis perdirbimas, kadangi šiuo metu ekologiniu požiūriu tai yra geriausios išeitys.
(4)
Šeštojoje Bendrijos aplinkosaugos veiksmų programoje, nustatytoje 2002 m. liepos 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos sprendimu Nr. 1600/2002/EB
OL L 242, 2002 9 10, p. 1.
, patvirtinama ši kryptis, siekiant labai sumažinti bendrą susidarančių atliekų kiekį ir nustatyti po to siektinus uždavinius.
(5)
Sprendime Nr. 1600/2002/EB
raginama rengti arba peržiūrėti ir pataisyti teisės aktus dėl atliekų ir,
inter alia,
išaiškinti skirtumą tarp atliekų ir ne atliekų bei sukurti tinkamus kriterijus, kad galima būtų toliau tobulinti Direktyvos
2006/12/EB
priedus IIA ir IIB.
6)
2003 m. gegužės 27 d. Komisijos komunikate "Rengiant atliekų prevencijos ir
grąžinamojo
perdirbimo teminę strategiją" buvo pabrėžta, kad reikia įvertinti galiojančias
utilizavimo
ir šalinimo apibrėžtis, turėti bendrai taikomą
grąžinamojo
perdirbimo apibrėžtį ir aptarti atliekų apibrėžtį.
7)
2004 m. balandžio 20 d.
rezoliucijoje dėl pirmiau minėto komunikato
OL C 104 E, 2004 4 30, p. 401.
Europos Parlamentas paragino Komisiją apsvarstyti galimybę 1996 m. rugsėjo 24 d. Tarybos direktyvą 96/61/EB dėl taršos integruotos prevencijos ir kontrolės OL L 257, 1996 10 10, p. 26. Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais
Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 166/2006 (OL L 33, 2006 2 4, p. 1).
pradėti taikyti visam atliekų sektoriui. Jis taip pat paprašė Komisijos aiškiai atskirti
utilizavimą
ir šalinimą, taip pat išaiškinti skirtumą tarp atliekų ir ne atliekų.
8)
2004 m. liepos 1 d. išvadose Taryba paragino Komisiją pateikti pasiūlymą peržiūrėti ir pataisyti tam tikrus
direktyvos dėl atliekų
aspektus, kad būtų išaiškintas atliekų ir ne atliekų skirtumas ir
utilizavimo
ir šalinimo skirtumas.
(9)
Todėl reikia peržiūrėti ir pataisyti Direktyvą
2006/12/EB
, kad būtų išaiškintos esminių sąvokų – atliekų,
utilizavimo
ir šalinimo – apibrėžtys, sugriežtintos priemonės, kurių reikia imtis atliekų prevencijos tikslais, įdiegtas metodas, kuriame atsižvelgiama į visą produktų ir medžiagų būvio ciklą, o ne tik į atliekų etapą, ir kad pagrindinės pastangos būtų sumažinti atliekų gamybos ir tvarkymo poveikį aplinkai ir taip padidinti atliekų ekonominę vertę. Siekiant aiškumo, Direktyva
2006/12/EB
turėtų būti pakeista.
(10)
Ypač būtina kuo greičiau pertvarkyti dabartinę gamybos ir vartojimo sistemą; pagrindinis tikslas būtų pakeisti vartojimą taip, kad jis taptų darnesnis, ir kuo labiau suderinti žaliavos gavybos, gamybos ir gaminio projektavimo procesus su natūraliais procesais ir modeliais,
(11)
Visuomenė pirmiausia priklauso nuo produktų, sudarytų iš įvairių medžiagų, t. y. biologinių, mineralinių ir sintetinių medžiagų, kurios dažnai jungiamos gaminant mišrias medžiagas. Tokios medžiagos turėtų būti naudojamos taip, kad pasibaigus minėtųjų produktų naudingumo laikotarpiui, jie netaptų nevertingomis atliekomis
(12)
Daugumai atliekų tvarkymo operacijų dabar taikomi aplinkos srities Bendrijos teisės aktai, todėl svarbu, kad direktyva būtų pataisyta, atsižvelgiant į tokią padėtį. Sutarties 174 straipsnyje pabrėžiami aplinkos apsaugos tikslai sudarytų galimybę skirti daugiau dėmesio atliekų gamybos ir tvarkymo poveikiui aplinkai, atsižvelgiant į visą išteklių būvio ciklą. Todėl šios direktyvos teisinis pagrindas turėtų būti 175 straipsnis.
(13)
Ekonominės priemonės, jei jos yra ekonomiškai efektyvios, buvo ir turėtų būti veiksmingos siekiant atliekų prevencijos ir tvarkymo tikslų. Atliekos yra vertingas išteklius ir tolesnis ekonominių priemonių taikymas labai padidins naudą aplinkai. Todėl šia direktyva turėtų būti skatinama jas taikyti atitinkamu lygiu.
14)
2002 m. spalio 3 d.
Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1774/2002 nustatomos sveikatos taisyklės gyvūninės kilmės šalutiniams produktams, neskirtiems vartoti žmonėms OL L 273, 2002 10 10, p. 1.
Reglamentas su paskutiniais pakeitimais, padarytais Komisijos reglamentu (EB) Nr. 2007/2006 (OL L 379, 2006 12 28, p. 98).
. Jame,
inter alia,
numatoma proporcingai kontroliuoti visų gyvūninės kilmės atliekų perdirbimą, naudojimą ir šalinimą, kad jos nekeltų grėsmės gyvūnų ir visuomenės sveikatai. Todėl būtina, kad ryšys su tuo reglamentu būtų aiškesnis ir, siekiant išvengti taisyklių pasikartojimo, neįtraukti gyvūninės kilmės šalutinių produktų, kai jie naudojami ne kaip atliekos.
(15)
Atsižvelgiant į patirtį, sukauptą taikant Reglamentą (EB) Nr. 1774/2002, reikėtų aiškiau nustatyti atliekų tvarkymą reglamentuojančių teisės aktų ir jų nuostatų dėl pavojingų atliekų taikymo gyvūninės kilmės šalutiniams produktams sritį, kaip numatyta Reglamente (EB) Nr. 1774/2002. Jei gyvūninės kilmės šalutiniai produktai kelia grėsmę sveikatai, reikėtų vadovautis Reglamento (EB) Nr. 1774/2002 nuostatomis ir stengtis išvengti jo nuostatų pasikartojimo su atliekų tvarkymą reglamentuojančiais teisės aktais.
(16)
Turėtų būti įtraukta pakartotinio naudojimo apibrėžtis, kad būtų paaiškinta, kokią sferą
visoje ES atliekų tvarkymo politikoje
užima ši operacija.
Ši apibrėžtis turi būti pateikta taip, kad apimtų visas pakartotinio naudojimo operacijas, kurios veikiančiuose Bendrijos teisės aktuose, susijusiuose su specifinėmis produktų atliekomis, yra apibrėžtos kaip pakartotinio naudojimo.
(17)
Reikėtų
įtraukti
grąžinamojo
perdirbimo apibrėžtį siekiant paaiškinti šią sąvoką.
(18)
Utilizavimo
ir
galutinio
šalinimo apibrėžtis reikia pakeisti, kad tarp šių dviejų sąvokų būtų aiškesnis skirtumas, paremtas
faktiniu
poveikio aplinkai
ir sveikatai
skirtumu,
ir
tuo, ar dėl tokios operacijos ekonomikoje naudojamas
vertesnis
gamtinių išteklių pakaitalas,
kuriam turėtų būti teikiamas pirmumas,
ar ne. Be to, būtina papildomai numatyti koregavimo mechanizmą, kad būtų galima išsiaiškinti,
kokiu atveju
veiklą klasifikavus kaip
utilizavimą
, tai neatitinka tikrojo operacijos poveikio aplinkai.
(19)
Siekiant paaiškinti kai kuriuos atliekų apibrėžties aspektus, reikia tiksliai nurodyti, kada tam tikros kiekvienos kategorijos atliekos nustoja būti atliekomis ir tampa antrine medžiaga.
Komisija turėtų pateikti teisėkūros pasiūlymų dėl tokiam perklasifikavimui galiojančių kriterijų ir dėl šios direktyvos taikymo tam tikrų atliekų srautams.
(20)
Siekiant paaiškinti kai kuriuos atliekų apibrėžties aspektus, būtų naudinga nurodyti, kada medžiaga, kuri yra gamybos ar gavybos procesų rezultatas, net jei ji nėra pagrindinis šių procesų tikslas, ir kurios turėtojas neketina jos išmesti, bet ją būtina naudoti, tampa šalutiniu produktu
.
Komisija turėtų parengti aiškinamąsias gaires, pagristas esama jurisprudencija. Jei to nepakanka, Komisija, esant reikalui, ir, ypač atsižvelgusi į aplinkos apsaugos ir sveikatos apsaugos aspektus bei jurisprudencijoje įvirtintus atvejus, turėtų teikti pasiūlymus dėl teisės aktų, kuriuose būtų pateikti aiškūs kriterijai, kaip kiekvienu atveju nustatyti, kada tokioms medžiagoms netaikoma atliekų apibrėžtis. Nesant tokių Bendrijos lygmeniu patvirtintų priemonių ar Europos lygmeniu taikytinos jurisprudencijos, atitinkamos medžiagos turi būti toliau laikomos atliekomis.
(21)
Išlaidos turėtų būti paskirstomos taip, kad jos būtų faktinės atliekų gamybos ir tvarkymo išlaidos, patirtos saugant aplinką.
Čia turėtų būti taikomi "teršėjas moka" ir gamintojo atsakomybės principai. Visų pirma individuali gamintojo atsakomybė yra priemonė, kurią galima naudoti atliekų prevencijai, pakartotiniam naudojimui ir grąžinamajam perdirbimui skatinti, užtikrinant, kad gamintojai atsižvelgs į savo produktų daromą poveikį būvio ciklo metu ir jam pasibaigus ir kurs tinkamą gaminio projektą.
(22)
Siekiant visai Bendrijai suteikti galimybę pačiai tvarkyti atliekų šalinimą, o valstybėms narėms siekti to tikslo individualiai, būtina numatyti šalinimo įrenginių bendradarbiavimo tinklą, atsižvelgiant į geografines sąlygas ir tam tikrų rūšių atliekoms reikalingus specialius įrenginius.
(23)
Išlaikydamos reikalingą aplinkos apsaugos lygį valstybės narės turi užtikrinti kainų požiūriu pakankamas ir veiksmingas galimybes tvarkyti atliekas, kurių atsiranda dėl grąžinamojo perdirbimo veiksmų, pripažįstant svarbų grąžinamojo perdirbimo įrenginių indėlį mažinant galutiniam saugojimui skirtų atliekų kiekį. Tokios likusios atliekos sudaro didelę kliūtį toliau didinti grąžinamojo perdirbimo pajėgumus, o kompetentingos institucijos turėtų imtis visų reikalingų veiksmų, siekdamos "atliekas perdirbančios visuomenės" tikslo.
(24)
Reikia labiau apibrėžti įsipareigojimo planuoti atliekų tvarkymą apimtį ir turinį, visų pirma atkreipiant dėmesį į nuo seno užterštas vietas ir ekonominių priemonių naudojimą, ir numatyti, kad rengiant ar koreguojant tokius planus būtina atsižvelgti į poveikį aplinkai per visą produktų ir medžiagų būvio ciklą. Tam tikrais atvejais taip pat reikia atsižvelgti į 1994 m. gruodžio 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 94/62/EB dėl pakuočių ir pakuočių atliekų OL L 365, 1994 12 31, p. 10.
Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais Direktyva 2005/20/EB (OL L 70, 2005 3 16, p. 17).
14 straipsnyje nustatytus atliekų planavimo reikalavimus ir 1999 m. balandžio 26 d. Tarybos direktyvos 1999/31/EB dėl atliekų sąvartynų OL L 182, 1999 7 16, p. 1.
Direktyva su pakeitimais, padarytais Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1882/2003 (OL L 284, 2003 10 31, p. 1).
5 straipsnyje nurodytą į sąvartynus vežamų biologiškai skaidomų atliekų kiekio mažinimo strategiją.
(25)
Siekiant patobulinti atliekų prevencijos veiklos valstybėse narėse metodus ir palengvinti keitimąsi geriausia šios srities patirtimi, reikia
patvirtinti
su atliekų prevencija
susijusius Bendrijos tikslus ir priemones
ir
nustatyti
reikalavimą, kad valstybės narės rengtų atliekų prevencijos programas, didžiausią dėmesį skirdamos esminiam poveikiui aplinkai ir atsižvelgdamos į visą būvio ciklą. Tokiais tikslais ir priemonėmis turėtų būti siekiama nutraukti ryšį tarp ekonomikos augimo ir
atliekų susidarymo bei
su atliekų gamyba susijusio poveikio aplinkai
ir sveikatai, siekiant sumažinti bendrą susidarančių atliekų kiekį, jų kenksmingumą ir neigiamą poveikį. Vietos ir regionų valdžios institucijos
ir
suinteresuotosios
šalys
bei
plačioji visuomenė turėtų turėti galimybę dalyvauti rengiant programas, o po to jomis naudotis, kaip numatyta
2003 m. gegužės 26 d.
Europos Parlamento ir Tarybos Direktyvoje 2003/35/EB OL L 156, 2003 6 25, p. 17.
.
(26)
Pavojingos atliekos skiriamos pagal jų pavojingumo ir rizikos kriterijus. Dėl to jos turi būti reglamentuojamos pagal griežtas specifikacijas, siekiant užkirsti kelią dėl netinkamo jų tvarkymo daromam neigiamam poveikiui aplinkai arba kiek įmanoma jį sumažinti ir užkirsti kelią pavojui, kurį jos kelia žmogaus sveikatai ir saugumui. Dėl pavojingų savybių pavojingas atliekas reikia tinkamai tvarkyti, tam naudojant specialius ir pritaikytus surinkimo ir apdorojimo būdus, ypatingą kontrolę ir paskirtas atliekų sekimo priemones. Visi pavojingas atliekas tvarkantys subjektai privalo turėti atitinkamą kvalifikaciją ir būti gavę tinkamą mokymą.
(27)
Šiai
direktyvai įgyvendinti būtinos priemonės turėtų būti priimtos pagal 1999 m. birželio 28 d. Tarybos sprendimą 1999/468/EB, nustatantį Komisijos naudojimosi jai suteiktais įgyvendinimo įgaliojimais tvarką OL L 184, 1999 7 17, p. 23.
Sprendimas su pakeitimais, padarytais Sprendimu 2006/512/EB (OL L 200, 2006 7 22, p. 11).
.
(28)
Visų pirma Komisijai reikėtų suteikti įgaliojimus keisti atliekų ir pavojingų atliekų sąrašą, priimti registravimo reikalavimus ir tvirtinti pakeitimus, reikalingus, kad IV ir V priedai būtų suderinti su mokslo ir technikos pažanga. Kadangi šios priemonės yra bendro pobūdžio ir yra skirtos iš dalies pakeisti neesmines šio reglamento nuostatas, jos turėtų būti patvirtintos taikant Sprendimo 1999/468/EB 5a straipsnyje numatytą reguliavimo procedūrą su tikrinimu.
(29)
Šios direktyvos tikslo – apsaugoti aplinką ir užtikrinti tinkamą vidaus rinkos veikimą – vien tik valstybės narės negali siekti efektyviai, o dėl veiklos masto arba jos rezultatų tas tikslas galėtų būti pasiektas efektyviau Bendrijos lygiu, todėl Bendrija gali imtis priemonių laikydamasi Sutarties 5 straipsnyje nustatyto subsidiarumo principo. Pagal tame straipsnyje nustatytą proporcingumo principą šia direktyva nesiekiama daugiau, nei būtina tiems tikslams pasiekti,
PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:
I skyrius
Dalykas, taikymo sritis ir sąvokų apibrėžtys
1 straipsnis Dalykas
Šia direktyva nustatomos priemonės, kuriomis siekiama
iki minimumo
sumažinti bendrą poveikį aplinkai
ir sveikatai, susijusį su
atliekų gamyba ir tvarkymu,
ir padėti mažinti išteklių naudojimą.
Šiais tikslais valstybės
narės
ir Bendrija, kaip įprasta, imasi
priemonių
šia pirmumo tvarka
:
1)
atliekų
prevencija ir mažinimas
,
2)
atliekų pakartotinis naudojimas
,
3)
atliekų grąžinamasis perdirbimas,
4)
kiti
utilizavimo
būdai
,
5)
saugus ir aplinką tausojantis atliekų galutinis šalinimas.
Jei būvio ciklo įvertinimai bei sąnaudų ir naudos analizės aiškiai rodo, kad tam tikram atliekų srautui apdoroti geriau tinka koks nors kitas būdas, valstybės narės gali nukrypti nuo 2 dalyje nurodytos pirmumo tvarkos. Tokie įvertinimai pateikti viešai ir juos persvarsto nepriklausomos mokslo įstaigos. Turi būti vykdomos konsultacijos siekiant užtikrinti įvairiašalį skaidrų procesą, kuriame dalyvautų suinteresuotosios šalys ir piliečiai. Prireikus Komisija parengs tokių įvertinimų ir analizių naudojimo gaires.
2 straipsnis Taikymo sritis
1
.
Ši direktyva netaikoma:
–
į atmosferą išskiriamiems dujų išmetalams,
–
iškastoms neužterštoms medžiagoms, kurios būdamos natūralios savo būklės gali būti panaudotos toje pačioje arba kitoje vietoje.
2.
Ji netaikoma tam tikriems toliau išvardytų atliekų kategorijų aspektams, kuriems jau taikomi kiti Bendrijos teisės aktai:
a)
radioaktyviosioms atliekoms;
b)
atliekoms, susidarančioms žvalgant, išgaunant, apdorojant ir sandėliuojant mineralinius išteklius, ir atliekoms, susidarančioms dėl karjerų veiklos;
c)
gyvūnų išmatoms ir kitoms žemės ūkyje naudojamoms gamtinėms, nepavojingoms medžiagoms;
d)
nuotekoms, išskyrus skystas atliekas;
e)
nebetinkamais naudoti pripažintiems sprogmenims;
f)
gyvūnų skerdenoms arba gyvulinės kilmės šalutiniams produktams, kuriems taikomas Reglamentas (EB) Nr. 1774/2002, nepažeidžiant šios direktyvos taikymo biologinių atliekų, kuriose yra gyvulinės kilmės šalutinių produktų, netinkamų naudoti dėl sveikatos priežasčių ir todėl laikomų atliekomis, apdorojimui;
3.
Siekiant skatinti tam tikrų medžiagų grąžinamąjį perdirbimą, Komisija iki ...
*
Dveji metai nuo šios direktyvos įsigaliojimo.
pateikia pasiūlymą šiuo tikslu.
4.
Ši direktyva
netaikoma išmatoms, šiaudams ir
kitoms nepavojingoms
gamtinėms medžiagoms, naudojamoms ūkininkaujant arba energijos gamybai iš biomasės tokiais procesais arba metodais, kurie nedaro žalos aplinkai ir nekelia grėsmės žmogaus sveikatai.
Ši direktyva taikoma kanalizacijos dumblui, išskyrus atvejus, kai jis naudojamas žemės ūkyje, laikantis 1986 m. birželio 12 d. Tarybos direktyvos 86/278/EEB dėl aplinkos apsaugos ir ypač dirvožemio apsaugos, kai kanalizacijos dumblas naudojamas žemės ūkyje
OL L 181, 1986 7 4, p. 6. Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais Reglamentu (EB) Nr. 807/2003 (OL L 122, 2003 5 16, p. 36).
.
5.
2 dalies f punkte
minimos "gyvūnų skerdenos" – tai žuvę gyvūnai, išskyrus paskerstus gyvūnus, taip pat gyvūnai, užmušti siekiant sunaikinti epizootines ligas, laikantis žemės ūkyje nusistovėjusios tvarkos.
6.
Ši direktyva neapima gamtinių nuosėdų ir dumblo, kurie neturi pavojingų savybių, apibrėžtų IV priede.
3 straipsnis Sąvokų apibrėžtys
Šioje direktyvoje vartojamos tokios sąvokos:
a)
"atliekos" – tai bet kokia medžiaga ar daiktas, kurį turėtojas išmeta, ketina išmesti ar turi išmesti;
Komisija pateikia tam tikroms vartojimo prekėms (pvz., elektronikos įrangai) skirtą teisėkūros pasiūlymą, kuriame būtų nurodyti funkciniai, aplinkos ir kokybės kriterijai siekiant nustatyti, kada turėtojas laikomas ketinančiu išmesti.
Visos atliekų kategorijos išvardytos Europos atliekų kataloge (EWC), kaip nurodyta Komisijos sprendime 2000/532/EB
OL L 226, 2000 9 6, p. 3. Sprendimas su paskutiniais pakeitimais, padarytais Tarybos sprendimu 2001/573/EB (OL L 203, 2001 7 28, p. 18).
;
b)
"gamintojas" – tai bet koks asmuo, dėl kurio veiklos susidaro atliekos, arba bet koks asmuo, kuris atlieka išankstinio apdorojimo, maišymo ar kitas operacijas, dėl kurių pakinta svarbiausiosios tų atliekų savybės arba sudėtis;
c)
"turėtojas" – tai gamintojas arba fizinis ar juridinis asmuo, kuris turi atliekų;
d)
"tvarkymas" – tai atliekų surinkimas, vežimas,
apdorojimas,
utilizavimas
ir
galutinis
šalinimas, taip pat tokių operacijų ir
galutinio
šalinimo vietų priežiūra;
e)
"surinkimas" – tai atliekų rinkimas tam, kad jos būtų nuvežtos į atliekų apdorojimo įrenginius;
f)
"atskiras surinkimas" – tai atliekų surinkimas, kai atliekų srautai atskiriami atsižvelgiant į atliekų tipą ir pobūdį ir atliekos renkamos ir pervežamos atskirai;
g)
"prevencija" – tai bet kokie veiksmai, kurių imamasi prieš tai, kai produktai ar medžiagos tampa atliekomis, ir kuriais siekiama sumažinti atliekų gamybą ar jų žalingumą; ji taip pat apima žalingumo mažinimą taikant pavojingų medžiagų naudojimo produktuose apribojimus ir visus veiksmus, skirtus pavojingų medžiagų susidarymo, pernešimo ir paplitimo prevencijai atliekų tvarkymo metu;
h)
"pakartotinis naudojimas" –
tai produktų arba jų sudėtinių dalių naudojimas, prieš tai jų neapdorojus, neįskaitant valymo arba taisymo,
tam pačiam tikslui, kuriam jie buvo sukurti;
i)
"
grąžinamasis perdirbimas
" – tai
atliekose esančių medžiagų perdirbimas gamybos proceso metu, kai iš jų pagaminami
tos pačios arba kitos paskirties
nauji produktai
ar
medžiagos, arba jos yra sudėtinė šių naujų produktų ar medžiagų dalis
. Jis
apima organinių medžiagų perdirbimą
,
tačiau
neapima,
inter alia,
energijos
atgavimo
,
pavertimo medžiagomis, skirtomis naudoti kaip kurą, procesų, susijusių su deginimu arba naudojimu kaip energijos šaltinio, įskaitant cheminę energiją, ir užpildymo operacijų;
j)
"utilizavimas" – tai atliekų apdorojimo operacija, kuri atitinka šiuos kriterijus:
i)
kiti ištekliai, kurie būtų naudojami tai pačiai funkcijai atlikti, pakeičiami atliekomis arba atliekos paruošiamos taip naudoti;
ii)
atliekos, pakeičiančios kitus išteklius, naudojamos pirminiam tikslui;
iii)
operacija atitinka tam tikrus svarbius našumo kriterijus, nustatytus remiantis 8 straipsnio 2 dalimi;
iv)
šio proceso metu naudojant atliekas kaip kitų išteklių pakaitalą mažinamas neigiamas poveikis aplinkai;
v)
šio proceso metu užtikrinama, kad produktai atitiktų taikytinus Bendrijos teisės aktus dėl saugos ir Bendrijos standartus;
vi)
pirmenybė teikiama žmonių sveikatos ir aplinkos apsaugai bei iki minimumo sumažinamas proceso metu vykstantis pavojingų medžiagų susidarymas, išleidimas ir dispersija;
k)
"
naudota alyva
" – tai bet
kokie
mineralinės,
sintetinės ar biologinės
kilmės
tepalai
ar
pramoninė alyva
, jau nebetinkamos naudoti pagal pirminę paskirtį, visų pirma
naudota
vidaus degimo variklių ir pavarų dėžių
alyva, tepimo
alyva
, turbinų ir
hidraulinė alyva
;
l)
"apdorojimas" – tai
utilizavimas
arba
galutinis
šalinimas,
įskaitant prieš utilizavimą arba prieš galutinį šalinimą atliekamas tarpines apdorojimo operacijas, pvz., perpakavimą, pasikeitimą, sujungimą, maišymą arba sandėliavimą;
m)
"galutinis šalinimas" – tai bet kokia utilizavimo ar pakartotinio naudojimo sąlygų neatitinkanti procedūra, įskaitant bent jau I priede išvardytas procedūras. Atliekant visas galutinio šalinimo operacijas pirmenybė teikiama žmogaus sveikatos ir aplinkos apsaugai;
n)
"energijos atgavimas" – tai degių atliekų naudojimas kaip kuro energijai gaminti, šias atliekas tiesiogiai deginant su kitomis atliekomis arba kuru, ar be jų, tačiau atgaunant šilumą. Atliekų deginimas, kurio metu daugiau energijos sunaudojama nei gaunama, nėra laikomas energijos atgavimu;
o)
"prekiautojas" – bet kuris asmuo, atliekantis pagrindinį vaidmenį perkant ir paskui parduodant atliekas, įskaitant tuos prekiautojus, kurie nepradeda valdyti atliekų fiziškai;
p)
"tarpininkas" – tai bet kuris asmuo, organizuojantis atliekų panaudojimą ar šalinimą kitų vardu, įskaitant tuos tarpininkus, kurie nepradeda valdyti atliekų fiziškai;
q)
"agentas" – tai asmuo, kuris trečio asmens pavedimu perka arba parduoda atliekas;
r)
"biologinės atliekos" – tai utilizavimo tikslams skirtos gyvulinės ar augalinės kilmės atliekos, kurios skaidomos mikroorganizmų, dirvožemyje gyvenančių organizmų ir enzimų; dirvožemio medžiagos, kuriose nėra biologinių atliekų ir augalų likučių, atsiradusių dėl žemės ūkio gamybos, patenkančios į 2 straipsnio 4 dalies taikymo sritį, nėra laikomos biologinėmis atliekomis;
s)
"geriausi prieinami gamybos būdai" apibrėžiami taip, kaip apibrėžta Direktyvos 96/61/EB 2 straipsnio 11 punkte;
t)
"geriausi prieinami atliekų tvarkymo būdai" – tai veiksmingiausias ir toliausiai pažengęs veiklos ir jos metodų vystymo etapas, rodantis, kad tam tikri būdai gali būti naudojami praktikoje siekiant atliekų apdorojimo metu išvengti grėsmės žmonių sveikatai ir žalos aplinkai; jiems atitinkamai taikoma Direktyvos 96/61/EB 2 straipsnio 11 dalis ir jos IV priedas;
u)
"valymas" – tai bet koks procesas, kurio metu iš medžiagų siekiama pašalinti priemaišas, kad pradinės medžiagos galėtų būti naudojamos toliau;
v)
"regeneravimas" – tai bet koks procesas, kurio metu gali būti gaminamos bazinės alyvos, valant naudotas alyvas, visų pirma – šalinant teršalus, oksidacijos produktus ir tokiose alyvose esančius priedus.
4 straipsnis
"Šalutinių produktų" ir "atliekų" sąvokų atskyrimas
1.
Kad medžiaga ar objektas, atsirandantys gamybos proceso, kurio pagrindinis tikslas nėra pagaminti tą medžiagą ar objektą, metu, būtų klasifikuojami kaip šalutinis produktas, o ne kaip atliekos, jie turi atitikti šiuos reikalavimus:
a)
turi būti tam tikras tolesnis medžiagos ar objekto naudojimo būdas;
b)
medžiaga ar objektas gali būti naudojami tiesiogiai papildomai neapdoroti, išskyrus įprastus pramoninius būdus;
c)
medžiagos ar objekto tolesnis naudojimas yra gamybos proceso sudėtinė dalis ar yra jiems, kaip produktams, skirta rinka ir
d)
tolesnis naudojimas yra teisėtas, t. y. medžiaga ar objektas atitinka visus jo ypatingam naudojimui galiojančius atitinkamus reikalavimus, susijusius su produkto sauga, aplinkos ir sveikatos apsauga.
2.
Iki ...
*
Dveji metai nuo šios direktyvos įsigaliojimo.
Komisija, remdamasi 1 dalyje nustatytomis sąlygomis, pateikia teisėkūros pasiūlymą ir nurodo su aplinka ir kokybe susijusius kriterijus, kuriuos turi atitikti medžiaga arba objektas, kad būtų klasifikuojami kaip šalutiniai produktai. Pasiūlymas apima priedą, kuriame pateikiamas medžiagų ir (arba) objektų, kurie klasifikuotini kaip šalutiniai produktai, sąrašas.
3.
2 dalyje paminėtu sąrašu turi galėti lengvai naudotis ūkio subjektai ir visuomenė (pavyzdžiui, naudodamiesi internetu).
5 straipsnis
Gamintojo atsakomybė
1.
Valstybės narės ir Bendrija, siekdamos sustiprinti gamintojo atsakomybę, imasi priemonių, kad gamintojai ir importuotojai būtų atsakingi už atliekas, kurių atsiranda dėl jų produktų tiekimo į rinką. Tai gali būti padaryta šiais būdais:
–
gamintojams (importuotojams) nustačius atsiėmimo įsipareigojimus,
–
nustačius prievolę viešai teikti informaciją, kokiu mastu produktas yra perdirbamas,
–
reikalaujant iš gamintojų naudotis medžiagomis ir naudoti tuos produktų modelius, kurie padeda atliekų susidarymą išvengti ar jį sumažinti bei daro susidariusias atliekas mažiau žalingas,
–
sudarant galimybes remontuoti produktus ir pakartotinai naudoti atliekas,
–
sudarant patikimas galimybes atskirai rinkti, atsiimti ir galutinai šalinti produktus pasibaigus jų tinkamumo laikotarpiui.
2.
Valstybės narės pateikia Komisijai 1 dalies įgyvendinimo ataskaitą. Komisija, remdamasi valstybių narių patirtimi, įvertina galimybę ES lygmeniu nustatyti taisykles, numatančias didesnę gamintojų atsakomybę, apimančią tam tikrus atliekų srautus.
6 straipsnis
Atliekų sąrašas
Prie šios direktyvos pridedamas pagal Sprendimą 2000/532/EB patvirtintas
atliekų
sąrašas, kuris tiesiogiai naudojamas visose valstybėse narėse.
Komisija
, vadovaudamasi 46 straipsnio 3 dalyje
numatyta
reguliavimo procedūra su tikrinimu, gali šį sąrašą pakeisti.
Komisija tvarko ir keičia
sąrašą
duomenų rinkimo tikslais ir į jį
įtraukiamos atliekos, laikomos pavojingomis vadovaujantis
15-18 straipsniais
, atsižvelgiant į jų kilmę ir sudėtį ir, jei reikia, į
koncentracijos
ribines vertes.
Komisija užtikrina, kad šis sąrašas būtų gana lengvai suprantamas ir prieinamas MVĮ.
II skyrius
Atliekų prevencija
7 straipsnis
Prevencija
Valstybės narės, laikydamosi 1 straipsnio nuostatų, imasi visų reikalingų priemonių, kad iki 2012 m. stabilizuotų savo bendrą atliekų gamybą, palyginti su bendra metine atliekų gamyba 2008 m.
Stabilizavimas reiškia, kad atliekų gamyba, palyginti su stabilizavimo laikotarpio pradžia, negali didėti.
Po konsultacijų su visais suinteresuotais subjektais Komisija pateikia Europos Parlamentui ir Tarybai pasiūlymus dėl priemonių, kurių reikia imtis valstybių narių prevencijos veiklai paremti:
a)
iki 2008 m. parengia rodiklių sąrašą, kurį valstybės narės naudotų tikrindamos, vertindamos ir rengdamos vykdomų atliekų prevencijos programų ir priemonių pažangos ataskaitas;
b)
iki 2010 m. apibrėžia ekologinio projektavimo politiką, skirtą ir atliekų gamybai, ir pavojingoms medžiagoms atliekose, skatinant technologijas, kurias naudojant pagrindinis dėmesys būtų skiriamas tvariems, pakartotiniam naudojimui ir grąžinamajam perdirbimui tinkamiems produktams;
c)
iki 2010 m. nustato kokybinius ir kiekybinius atliekų mažinimo tikslus, pasiektinus iki 2020 m., remdamasi pažangiausios patirties pavyzdžiais;
d)
iki 2010 m. parengia veiksmų planą dėl tolesnių rėmimo priemonių, kurių būtina imtis Europos lygmeniu, ypač siekiant pakeisti esamus vartojimo būdus.
III skyrius
Utilizavimas
ir šalinimas
1 skirsnis
Bendroji dalis
8 straipsnis
Utilizavimas
1.
Valstybės narės imasi reikalingų
1 straipsnyje išvardytas nuostatas atitinkančių
priemonių siekdamos užtikrinti, kad
, kai tik įmanoma,
su visomis atliekomis būtų atliekamos
utilizavimo
operacijos.
Jos apima
bent tas operacijas, kurios išvardytos II priede
, su sąlyga, kad jos atitinka 3 straipsnio j punkte pateiktą "utilizavimo" apibrėžimą.
Siekiant išvengti abejonių, operacijos įtraukiamos į II priedą, nors jų metu ir būtų pagaminama tam tikrų medžiagų, kurių galutinio šalinimo operacijos bus atliekamos vėliau, jei minėtųjų operacijų pirminis tikslas yra į II priedą įtraukta utilizavimo operacija.
Tolesnės utilizavimo operacijos gali būti įtrauktos į II priede pateiktą operacijų sąrašą, remiantis Komisijos pasiūlymu Europos Parlamentui ir Tarybai.
2.
Sutarties 251 straipsnyje
nurodyta tvarka Komisija
iki ...
*
Dveji metai nuo šios direktyvos įsigaliojimo.
pateikia teisėkūros pasiūlymą dėl įgyvendinimo priemonių patvirtinimo
, kad
atsižvelgiant į geriausias turimas technologijas
būtų nustatyti
aplinkosaugos ir
našumo kriterijai, kuriais remiantis II priede išvardytos
galutinės
operacijos gali būti laikomos
utilizavimo operacijomis
.
3.
Prieš keisdama II priedą ir pagal 2 dalies nuostatas priimdama įgyvendinimo priemones, Komisija konsultuojasi su valstybėmis narėmis ir susijusiomis pramonės, aplinkos apsaugos, darbuotojų ir vartotojų asociacijomis.
4.
Valstybės narės imasi priemonių produktų pakartotiniam naudojimui skatinti, ypač kuriant ir remiant įgaliotus pakartotinio naudojimo ir taisymo tinklus ir, kai reikia, nustatant atitinkamą procesą ir produktų standartus.
Valstybės narės gali imtis kitokių priemonių pakartotiniam naudojimui skatinti, pvz., naudoti ekonomines priemones, nustatyti viešųjų pirkimų kriterijus, kiekybinius tikslus ar drausti parduoti rinkoje tam tikrus produktus.
5.
Siekiant priartėti prie atliekas perdirbančios visuomenės ir prisidėti prie efektyvaus išteklių naudojimo, iki 2020 m. valstybės narės turi pasiekti, kad iš viso bent 50 proc. komunalinių atliekų ir 70 proc. statybos ir griovimo veiklos, pramoninių ir gamybinių atliekų būtų pakartotinai panaudojamos arba perdirbamos. Toms šalims, kuriose bet kurioje kategorijoje perdirbama mažiau kaip 5 proc. atliekų arba nėra oficialių duomenų pagal 2000–2005 m. Eurostato duomenis, gali būti suteiktas papildomas 5 metų laikotarpis užduotims įvykdyti.
6.
Valstybės narės imasi priemonių, siekdamos skatinti aukštos kokybės grąžinamąjį perdirbimą ir šiuo tikslu taiko atskiro surinkimo sistemas, jei to reikia norint užtikrinti reikalingus atitinkamų grąžinamojo perdirbimo sektorių standartus.
Valstybės narės iki 2015 m. parengia bent jau šių atliekų atskiro surinkimo sistemas: popieriaus, metalo, plastiko, stiklo, tekstilės, kitų biologiškai skaidomų atliekų, alyvos ir pavojingų atliekų. Tai turi būti daroma nepažeidžiant esamų ar būsimų teisės aktų dėl atliekų srautų ar 18 straipsnio reikalavimų.
9 straipsnis
Šalinimas
1.
Nepažeisdamos 1 straipsnio 2 dalies nuostatų, valstybės
narės užtikrina, kad, kai
nevykdoma prevencija, atliekos pakartotinai nenaudojamos, neatliekamas grąžinamasis perdirbimas ar kitoks utilizavimas,
su
atliekomis
atliekamos
10 straipsnyje nurodytus tikslus atitinkančios saugaus
galutinio
šalinimo operacijos.
Valstybės narės uždraudžia atliekas palikti,
suversti
ar
nereglamentuotai galutinai
šalinti.
2.
Galutinio šalinimo
operacijos apima
operacijas, kurios išvardytos I
priede.
Galutinio šalinimo operacijos, klasifikuojamos kaip D11 (atliekų deginimas jūroje) ir D7 (išmetimas į jūras ar vandenynus, įskaitant įterpimą į jūros dugną yra draudžiamos.
3.
Jeigu, nors ir pakeitus išteklius, iš operacijos rezultatų matyti, kad
išteklių pakeitimas iš dalies padės
siekti 1 straipsnyje nurodyto tikslo, 36 straipsnio 2 dalyje nurodyta tvarka Komisija gali
pateikti teisėkūros pasiūlymą
, įtraukdama tokią operaciją į I priede pateiktą sąrašą.
Prieš keisdama I priedą, Komisija konsultuojasi su valstybėmis narėmis ir susijusiomis pramonės, aplinkos apsaugos, darbuotojų ir vartotojų asociacijomis.
10 straipsnis
Sąlygos
Valstybės narės
imasi priemonių siekdamos užtikrinti
, kad
atliekų tvarkymas, pradedant rinkimu ir baigiant utilizavimu arba galutiniu šalinimu, vyktų pasitelkus procesus ir metodus, kuriais užtikrinama aukšto lygio apsauga
:
a)
žmonių
sveikatos,
b)
aplinkos,
c)
vandens, oro, dirvožemio, augalų,
ir
nekeliant nepatogumų dėl triukšmo ar kvapų
ar
neigiamo poveikio kraštovaizdžiui ar ypatingos svarbos vietoms.
Bet kokie valstybių narių nustatyti atliekų utilizavimo ir galutinio šalinimo reikalavimai, įtvirtinti kaip bendros įpareigojamosios nuostatos, remiasi geriausiais prieinamais atliekų tvarkymo būdais.
Jeigu reikia apsaugoti žmonių sveikatą ir aplinką, Komisija pateikia pasiūlymus dėl pavienių direktyvų, skirtų atliekoms ar utilizavimo operacijoms, kurios turi kiekybinę ekologinę ar ekonominę reikšmę, kuriomis nustatomi utilizavimo, utilizavimo metu atsirandančių medžiagų ar daiktų ir tolesnio jų naudojimo reikalavimai. Šie reikalavimai remiasi geriausiais prieinamais atliekų tvarkymo būdais. Direktyvose taip pat gali būti išsamiai apibrėžta, kada utilizuotos atliekos nebelaikomos atliekomis.
11 straipsnis
Atsakomybė
Remdamosi principu "teršėjas moka",
valstybės narės užtikrina, kad bet kuris atliekų turėtojas jas
utilizuotų
ar
galutinai
šalintų pats, arba pavestų jas
utilizuoti
ar
galutinai
šalinti įstaigai ar įmonei, kuri atlieka atliekų apdorojimo operacijas, arba pavestų tai organizuoti privačiam arba valstybiniam atliekų surinkėjui.
2 skirsnis
Išlaidos ir tinklai
12 straipsnis
Išlaidos
Remiantis principu "teršėjas moka", atliekų tvarkymo išlaidas turi padengti:
-
surinkėjo ar įmonės surinktų arba sutvarkytų atliekų turėtojas ir (arba)
-
ankstesni turėtojai, ir (arba)
-
produkto, iš kurio gautos atliekos, gamintojas.
13 straipsnis
Šalinimo įrenginių tinklas
Bendrijoje atliekos apdirbamos mažiausiai aplinkai žalingu būdu.
Tinklas turi sudaryti galimybę atliekas apdoroti viename iš arčiausiai esančių tinkamų įrenginių, naudojant tinkamiausius būdus ir technologijas, kad būtų užtikrinta aukšto lygio aplinkos ir visuomenės sveikatos apsauga.
Kiekviena valstybė narė imasi tinkamų priemonių, bendradarbiaudama su kitomis valstybėmis narėmis, kad sukurtų integruotą ir tinkamą šalinimo įrenginių tinklą, atsižvelgdama į geriausias turimas technologijas.
IV skyrius
Atliekų nustojimas būti atliekomis
14 straipsnis
Antrinės medžiagos ir produktai
1.
Valstybės narės gali reikalauti, kad Komisija nustatytų, ar išimtiniais atvejais tam tikros atliekos nustojo
būti atliekomis,
remiantis tuo, kad:
a)
baigta jų pakartotinio naudojimo,
grąžinamojo
perdirbimo ar
utilizavimo
operacija,
remiantis šios direktyvos nuostatomis
,
ir nuo tada jos perklasifikuojamos
į antrines medžiagas arba produktus;
b)
toks
perklasifikavimas nepadarys bendro neigiamo poveikio aplinkai
ar sveikatai
;
c)
yra
ar galėtų būti
tokio antrinio produkto ar medžiagos rinka.
2.
Iki ....
*
Dveji metai nuo šios direktyvos įsigaliojimo.
Komisija, jei reikia,
remdamasi 1 dalyje minėtu įvertinimu,
pateikia pasiūlymą dėl teisės akto,
nustatančio
, kokius aplinkos ir kokybės kriterijus
tam tikri atliekų produktai, medžiagos ar medžiagų kategorijos
turi atitikti, kad būtų
laikomi tapusiais
antriniu produktu ar medžiaga.
3.
Pagal 2 dalį nustatyti kriterijai turi užtikrinti, kad antrinė medžiaga ar produktas atitiktų reikalingas sąlygas, kad juos būtų galima teikti į rinką.
Nustatant kriterijus
atsižvelgiama į bet kokią aplinkai žalingo antrinės medžiagos naudojimo ar vežimo riziką, jie nustatomi taip, kad užtikrintų aukštą žmonių sveikatos ir aplinkos apsaugos lygį.
4.
Iki ...
*
Penkeri metai nuo šios direktyvos įsigaliojimo.
Komisija, jei reikia, parengia pasiūlymus, kaip nustatyti, ar reglamentuojami pagal šį straipsnį ir, jei taip, kokie reikalavimai taikomi toliau išvardytų atliekų srautams:
–
komposto,
–
užpildų,
–
popieriaus,
–
stiklo,
–
metalo,
–
panaudotų padangų,
–
dėvėtų drabužių.
V skyrius
Pavojingos atliekos
1 skirsnis
Klasifikacija ir sąrašas
15 straipsnis
Klasifikacija
1.
Atliekos laikomos pavojingomis, jei jos turi vieną ar daugiau
IV priede
išvardytų savybių.
Negalima pavojingų atliekų perklasifikuoti į nepavojingas, jei jos buvo atskiestos arba sumaišytos siekiant sumažinti pradines teršalų koncentracijas, kurios būtų mažesnės negu nustatytos mažiausios ribinės vertės, kurioms esant atliekos apibrėžiamos kaip pavojingos.
2.
Namų ūkių atliekos nelaikomos pavojingomis, kol jas surenka įmonė, atliekanti
atskirai surenkamų pavojingų
atliekų apdorojimo operacijas, ar privatus arba valstybinis
pavojingų atliekų
surinkėjas.
3.
Gyvūninės kilmės šalutiniams produktams ir iš jų gautiems produktams, kuriems taikomas Reglamentas (EB) Nr. 1774/2002, netaikomos šios direktyvos nuostatos dėl pavojingų atliekų, išskyrus tuos atvejus, kai jos yra sumaišytos su pavojingomis atliekomis.
16 straipsnis
Sąrašas
Prie šios direktyvos pridedamas Sprendimu 2000/532/EB patvirtintas atliekų sąrašas. Komisija, vadovaudamasi 46 straipsnio 3 dalyje numatyta reguliavimo procedūra su tikrinimu, gali šį sąrašą pataisyti.
Sąraše atsižvelgiama į
atliekų sudėtį
, o tam tikrais atvejais – ir į ribines koncentracijos vertes
ir į atliekų kilmę.
17 straipsnis
Į sąrašą neįtrauktos pavojingos medžiagos
Kai
valstybė narė
mano, kad
atliekas
reikėtų
laikyti pavojingomis net jeigu jos nėra įtrauktos į
6 straipsnyje
minimą sąrašą (toliau – sąrašas)
ir
tos atliekos turi vieną ar daugiau
IV priede
išvardytų
savybių, valstybė
narė
nedelsdama
apie visus tokius atvejus informuoja
Komisiją ir
suteikia Komisijai visą su tuo susijusią informaciją.
18 straipsnis
Į sąrašą įtrauktos nepavojingos atliekos
1.
Kai valstybė narė turi įrodymų, kad tam tikros atliekos, į sąrašą įtrauktos kaip pavojingos, neturi jokių
IV priede
išvardytų savybių, ji
nedelsdama
apie visus tokius atvejus informuoja
Komisiją ir
pateikia Komisijai visus reikalingus įrodymus.
2.
Atsižvelgdama į gautus pranešimus Komisija
persvarsto
sąrašą ir priima sprendimą dėl jo pritaikymo, remdamasi
46 straipsnio 3 dalyje
nustatyta
reguliavimo procedūra su tikrinimu
.
3.
Valstybės narės gali laikyti atliekas nepavojingomis po to, kai buvo patvirtintas pritaikytas sąrašas.
19 straipsnis
Pavojingų atliekų atsekamumas ir kontrolė
Atsižvelgdamos į šios direktyvos nuostatas dėl pavojingų atliekų, valstybės narės imasi veiksmų, būtinų siekiant užtikrinti, kad pavojingų atliekų gamyba, rinkimas ir vežimas, sandėliavimas ir apdorojimas būtų vykdomi tokiomis sąlygomis, kuriomis geriausiai apsaugoma aplinka, žmonių sveikata ir ūkio subjektai, gamybos vietos ir žmonės, įskaitant minimalias priemones, skirtas bet kokių pavojingų atliekų atsekamumui ir kontrolei, pradedant gamyba ir baigiant galutinio pristatymo vieta, bei tinkamam pavojaus įvertinimui užtikrinti.
2 skirsnis
Ypatingi reikalavimai
20 straipsnis
Atskyrimas
1.
Valstybės narės imasi būtinų priemonių
reikalauti
, kad pavojingas atliekas
tvarkančios įstaigos ir įmonės nemaišytų skirtingų kategorijų pavojingų atliekų
arba
pavojingų atliekų su nepavojingomis atliekomis.
2.
Valstybės narės skatina, kad prieš pradedant utilizuoti atliekas iš visų atliekų srautų būtų atskiriami pavojingi junginiai.
3.
Nukrypdamos nuo 1 dalies nuostatų, valstybės narės gali imtis priemonių, leidžiančių maišyti skirtingų kategorijų pavojingas atliekas arba pavojingas atliekas su kitomis atliekomis ar medžiagomis, jeigu įvykdytos šios sąlygos:
a)
maišymo operaciją turi atlikti įstaiga ar įmonė, gavusi leidimą pagal 28 straipsnį;
b)
turi būti laikomasi 10 straipsnyje nustatytų sąlygų;
c)
poveikis, kurį aplinkai daro atliekų tvarkymas, turi tapti dar labiau žalingas;
d)
tokia operacija turi atitikti geriausias turimas technologijas.
21 straipsnis
Ženklinimas
1.
Valstybės narės imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad surinkimo, vežimo ir laikino sandėliavimo metu pavojingos atliekos būtų supakuotos ir paženklintos pagal galiojančius tarptautinius ir Bendrijos reikalavimus.
2.
Pavojingas atliekas vežant, reikia turėti jų duomenų formą, nurodytą
1993 m. vasario 1 d.
Tarybos reglamente
(EEB)
Nr. 259/93
dėl atliekų vežimo Europos bendrijos viduje, į Bendriją ir iš jos priežiūros ir kontrolės
OL L 30, 1993 2 6, p. 1. Reglamentas su paskutiniais pakeitimais, padarytais Komisijos reglamentu (EB) Nr. 2557/2001 (OL L 349, 2001 12 31, p. 1).
.
22 straipsnis
Naudotos alyvos
Nepažeisdamos
20 ir 21 straipsniuose
nustatytų įsipareigojimų, susijusių su pavojingų atliekų tvarkymu, valstybės narės imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad
naudotos alyvos
būtų surenkamos
atskirai nuo kitų atliekų, kai tai įmanoma techniškai, ir apdorojamos laikantis 1 straipsnio 2 dalyje nustatytos atliekų hierarchijos
pagal
10 straipsnyje
apibrėžtas sąlygas. Regeneravimui teikiama pirmenybė pagal 1975 m. birželio 16 d. Tarybos direktyvą 75/439/EEB dėl naudotų alyvų šalinimo
OL L 194, 1975 7 25, p. 23. Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2000/76/EB (OL L 332, 2000 12 28, p. 91).
, kiek įmanoma, turi būti išlaikyta.
23 straipsnis
Maisto atliekos
Draudžiama utilizuoti neapdorotas maisto atliekas šėrimo tikslais. Maisto atliekos leidimus turinčioms įmonėms patikrinus yra atskiriamos, sterilizuojamos ir saugiai pašalinamos tinkamų operacijų metu. Leidimą naudoti maisto atliekas kiaulėms šerti gali išduoti valstybė narė, su sąlyga, kad visais atžvilgiais bus prižiūrimas saugus utilizavimas, sterilizavimas ir kitų Reglamento (EB) Nr. 1774/2002 nuostatų laikymasis.
VI skyrius
Biologinės atliekos
24 straipsnis
Biologinių atliekų rinkimas ir naudojimas
1.
Pirmenybė teikiama esminiam biologinių atliekų utilizavimui.
2.
Siekdamos įgyvendinti 1 straipsnyje nustatytus tikslus, valstybės narės iki ...
*
Treji metai nuo šios direktyvos įsigaliojimo.
sukuria tam tikrą biologinių atliekų surinkimo sistemą.
3.
Valstybės narės užtikrina, kad, laikantis 25 ir 26 d. straipsniuose nustatytų reikalavimų, apdorotos biologinės atliekos galėtų būti išpiltos ant žemės ūkio, miškininkystės ar sodininkystės reikmėms naudojamos žemės.
25 straipsnis
Biologinių atliekų apdorojimas
1.
Savininkai ir turėtojai, kol biologinės atliekos neišpiltos ant žemės, turi jas apdoroti, kad būtų užtikrinta, kad jos nepakenks žmonių sveikatai, gyvūnams ir augalams. Ši nuostata taip pat taikoma maisto atliekoms, kurios atsiranda dėl restoranų ir maitinimo įstaigų veiklos, kai nėra reikalaujama, kad atliekos būtų šalinamos pagal Reglamento (EB) Nr. 1774/2002 nuostatas.
2.
Komisija pagal 46 straipsnio 3 dalyje nurodytą reguliavimo procedūrą su tikrinimu patvirtina įgyvendinimo priemones, pagal kurias apibrėžiami saugumo tikrinimui galiojantys minimalūs žmonių, gyvūnų ir augalų sveikatos reikalavimai.
3.
Siekiant užtikrinti, kad biologinės atliekos būtų išpilamos ant žemės aplinkai nekenksmingu būdu, Komisija pagal 46 straipsnio 3 dalyje nurodytą reguliavimo procedūrą su tikrinimu patvirtina įgyvendinimo priemones, kurias naudojant būtų nustatoma, kokie aplinkosaugos ir kokybės kriterijai turi būti taikomi biologinėms atliekoms, kurios bus išpiltos ant žemės ūkio, miškininkystės, ir sodininkystės reikmėms naudojamos žemės ir kurios turi būti laikomos tapusiomis antriniu produktu ar medžiaga.
4.
Įgyvendinimo priemonės, nustatytos 3 dalyje, apima bent privalomas sunkiųjų metalų, pašalinių medžiagų ir gyvybingų sėklų bei augalų dalių, galinčių sudygti, ribines vertes ir tinkamų pirminių medžiagų sąrašą.
5.
Rengiant kriterijus atsižvelgiama į bet kokią aplinkai kenksmingo antrinės medžiagos naudojimo ar vežimo riziką; jie nustatomi taip, kad užtikrintų aukštą žmonių sveikatos ir aplinkos apsaugos lygį.
26 straipsnis
Patikrinimai
1.
Valstybės narės užtikrina, kad siekiant stebėti, ar laikomasi 25 straipsnyje nustatytų reikalavimų, būtų sukurtos ir veiktų kokybės užtikrinimo sistemos.
2.
Valstybės narės užtikrina, kad vienodais laiko tarpais būtų tikrinamos kenksmingos medžiagos.
27 straipsnis
Grąžinamasis perdirbimas
Ne vėliau kaip 2008 m. birželio 30 d. Komisija pateikia Europos Parlamentui ir Tarybai pasiūlymus dėl teisės aktų, skirtų skatinti perdirbti biologines atliekas.
VII skyrius
Leidimai arba registracija
1 skirsnis
leidimai
1 poskirsnis
Bendroji dalis
28 straipsnis
Išdavimas
1.
Valstybės narės reikalauja, kad bet kuri įstaiga ar įmonė, ketinanti atlikti šalinimo ar
utilizavimo
operacijas, gautų leidimą iš nacionalinių kompetentingų institucijų.
Tokiuose leidimuose nurodoma:
a)
atliekų, kurios gali būti apdorojamos, rūšis ir kiekis;
b)
su atitinkama vieta susiję techniniai reikalavimai kiekvienai leidžiamų operacijų rūšiai;
c)
saugumo priemonės, kurių būtina imtis;
d)
kiekvienos rūšies operacijoms naudotinas metodas.
Leidimuose gali būti nurodytos papildomos sąlygos ir įsipareigojimai.
2.
Leidimai gali būti išduodami nurodytam laikotarpiui ir gali būti tęsiami.
3.
Kai nacionalinė kompetentinga institucija mano, kad ketinamas naudoti apdorojimo metodas nepriimtinas dėl aplinkos apsaugos priežasčių, ji atsisako išduoti leidimą.
4.
Kiekviename leidime
atgauti
energiją turi būti sąlyga, kad energija turi būti
atgaunama
užtikrinant didelį energijos efektyvumą.
29 straipsnis
Leidimams taikomi reikalavimai
Visiems pavojingų atliekų apdorojimo įrenginiams reikalingi leidimai išduodami laikantis Direktyvos 96/61/EB reikalavimų.
Nepažeidžiant Direktyvos 96/61/EB nuostatų, į kompetentingoms valdžios institucijoms pateikiamą prašymą išduoti leidimą įtraukiamas priemonių, numatytų siekiant užtikrinti, kad įmonė būtų suprojektuota, įrengta ir veiktų pagal apdorojamų atliekų kategorijas ir atsižvelgiant į su jomis susijusią riziką, aprašymas.
Kompetentingos valdžios institucijos išduotame leidime nurodoma:
–
apdorojamų pavojingų atliekų kiekiai ir kategorijos,
–
atliekų apdorojimo techninės specifikacijos, pagal kurias užtikrinama didžiausia aplinkos apsauga ir aukštas saugumo lygis.
Kai nepavojingų atliekų apdorojimo įmonės valdytojas numato pakeisti operaciją ir dėl to į ją bus įtraukiamos pavojingos atliekos, remiantis Direktyvos 96/61/EB 2 straipsnio 10 dalies b punktu tai laikoma esminiu pakeitimu ir taikoma šios direktyvos 12 straipsnio 2 dalis.
30 straipsnis
Leidimai pagal Direktyvą 96/61/EB
Šios direktyvos
28 straipsnio
1 dalis netaikoma, jeigu įstaiga ar įmonė yra gavusi leidimą pagal Direktyvą 96/61/EB,
o leidime yra visi šios direktyvos 28 straipsnio 1 dalyje išvardyti elementai.
31 straipsnis
Įgyvendinamosios priemonės
Komisija
prireikus teikia pasiūlymus dėl atskirų direktyvų, kuriose nustatomi minimalūs
leidimų
standartai
,
skirti
užtikrinti, kad atliekos būtų apdorojamos
atsižvelgiant į 10 straipsnyje nurodytus tikslus.
Valstybės narės gali nustatyti aukštesnius leidimų standartus, remdamosi nacionaliniu poreikių vertinimu ir proporcingumo principu bei sutartimis.
32 straipsnis
Papildomos priemonės
Iki ...
*
Dveji metai nuo šios direktyvos įsigaliojimo.
Komisija parengia pranešimą, kuriame būtų aptariamos priemonės, kurios padėtų veiksmingiau pasiekti 1 straipsnyje nustatytus tikslus. Pranešimas kartu su atitinkamais pasiūlymais per šešis mėnesius nuo jo parengimo datos pateikiamas Europos Parlamentui ir Tarybai.
Pranešime visų pirma aptariami šie klausimai:
a)
ar II priedas turi būti keičiamas siekiant:
i)
atsisakyti tų atvejų, kai išvardytų operacijų metu panaudojama nepakankamai daug atliekų siekiant naudingo tikslo, atitinkančio 1 straipsnyje nustatytus tikslus,
ii)
nurodyti atvejus, kai panaudotų ir utilizavimo operacijos metu galutinai pašalintų atliekų proporcija turėtų būti tiksliai apibrėžta siekiant užtikrinti, kad būtų įvykdyti 1 straipsnyje nustatyti tikslai,
iii)
nurodyti su utilizavimo operacija R1 susijusius skirtingus energijos efektyvumo lygius,
iv)
pateikti nuorodų atsižvelgiant į technikos ir mokslo pažangą;
b)
ar I priedas turi būti keičiamas siekiant:
i)
pridėti tam tikrų II priede nepaminėtų operacijų,
ii)
pateikti nuorodų atsižvelgiant į technikos ir mokslo pažangą; ir
c)
ar reikėtų nurodyti minimalius tam tikrų galutinio šalinimo ar utilizavimo operacijų standartus, padedančius įgyvendinti 10 straipsnyje numatytus tikslus
.
Pagal šio pranešimo reikalavimą nedraudžiama Komisijai tuo pat metu pateikti kokių nors pasiūlymų.
2 poskirsnis
išimtys
33 straipsnis
Išimčių taikymo sąlygos
Valstybės narės gali leisti nesilaikyti
28 straipsnio 1 dalyje
nustatyto
reikalavimo įstaigoms
ar įmonėms, savo atliekas apdorojančioms gamybos
vietoje.
Kai įstaiga ar įmonė atlieka ir šalinimo, ir
utilizavimo
operacijas, išimtis jai gali būti taikoma tik dėl
utilizavimo
operacijų.
Ši išimtis netaikoma pavojingų atliekų apdorojimui.
34 straipsnis
Bendrosios taisyklės
1.
Kai valstybė narė pageidauja suteikti
33 straipsnyje
numatytų išimčių, ji užtikrina, kad kompetentingos institucijos kiekvienai veiklos rūšiai nustatytų bendrąsias taisykles, kuriose būtų nurodytos atliekų rūšys ir kiekiai, dėl kurių galima taikyti išimtis, ir naudotinas apdorojimo metodas.
Tos taisyklės turi būti parengtos remiantis geriausiomis turimomis technologijomis ir laikantis
10 straipsnio
.
2.
Valstybės narės informuoja Komisiją apie bendrąsias taisykles, nustatytas vadovaujantis
1 dalimi.
2 skirsnis
Registracija
35 straipsnis
Registracija
1.
Valstybės narės užtikrina, kad nacionalinės kompetentingos institucijos turėtų registrą, kuriame registruotų įstaigas ar įmones, kurių viena veiklos rūšių yra atliekų surinkimas ar vežimas, ar kurios, kaip prekiautojai ar tarpininkai, kitų vardu organizuoja atliekų apdorojimą, ir kurioms netaikomas
28 straipsnyje
1 dalyje nustatytas reikalavimas turėti leidimą.
Tokios įstaigos ar įmonės turi atitikti tam tikrus
registravimo reikalavimus.
2.
Visos įstaigos ar įmonės, kurioms suteikta išimtis pagal 1 skirsnio 2 poskirsnį, įrašomos į 1 dalyje numatytą registrą.
Kur įmanoma, esami kompetentingos institucijos turimi duomenys bus naudojami su šiuo registravimo procesu susijusiai informacijai gauti, taip siekiant sumažinti biurokratinę naštą.
3.
Komisija
pagal
46 straipsnio 3 dalyje
nurodytą
reguliavimo procedūrą su tikrinimu
,
pasikonsultavusi su pramonės atstovais,
patvirtina 1 dalies antroje pastraipoje nurodytus
registravimo reikalavimus
.
4.
Valstybės narės užtikrina, kad atliekų
surinkimo, vežimo
jų teritorijoje
ir tarptautinio gabenimo
sistema garantuotų, kad surinktos ir nuvežtos atliekos būtų pristatytos į tinkamus apdorojimo įrenginius laikantis
10 straipsnyje
nustatytų įsipareigojimų.
Bet kokiam atliekų gabenimui taikomos 2006 m. birželio 14 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1013/2006
OL L 190, 2006 7 12, p. 1.
nuostatos.
VIII skyrius
Atliekų tvarkymas
1 skirsnis
Planai
36 straipsnis
Atliekų tvarkymo planai
1.
Valstybės narės užtikrina, kad jų kompetentingos institucijos parengtų, kaip numatyta 1 straipsnyje, vieną ar daugiau atliekų tvarkymo planų, kurie peržiūrimi ir taisomi ne rečiau kaip kartą per penkerius metus.
Šie planai, pavieniui ar kartu, turi būti taikomi visai atitinkamos valstybės narės teritorijai.
2.
1 dalyje numatytuose atliekų tvarkymo planuose numatoma esamos atliekų tvarkymo padėties atitinkamoje geografinėje teritorijoje analizė, taip pat priemonės, kurių reikia imtis dėl atliekų prevencijos,
grąžinamojo
perdirbimo,
utilizavimo
ir saugaus šalinimo.
3.
Atliekų tvarkymo planuose nurodoma visa informacija, reikalinga įvykdyti 2 dalyje nurodytą įsipareigojimą ir suteikti galimybę kompetentingoms valdžios institucijoms, įstaigoms, įmonėms ir visuomenei efektyviai veikti įgyvendinant šiuos planus. Komisija atitinkamai parengia atliekų tvarkymo planavimo gaires.
Atliekų tvarkymo plane nurodoma bent:
a)
pagaminamų atliekų rūšis, kiekis ir kilmė, taip pat atliekos, kurios gali būti atvežtos apdoroti
, bet yra pagamintos
už šalies teritorijos ribų;
b)
surinkimo
programos ir apdorojimo metodai;
c)
bet kokie ypatingi susitarimai dėl atliekų srautų
, įskaitant tuos, kuriems galioja tam tikri Bendrijos teisės aktai
;
d)
esamų
galutinio
šalinimo ir stambių
utilizavimo
įrenginių identifikacijos duomenys ir įvertinimas, taip pat nuo seno užterštos atliekų
galutinio
šalinimo vietos ir jų atkūrimo priemonės;
e)
pakankama informacija kriterijų ar vietos identifikacijos duomenų forma, kad
valstybių narių
kompetentingos institucijos galėtų nuspręsti, ar suteikti leidimą būsimiems
galutinio
šalinimo ar stambiems
utilizavimo
įrenginiams, ar ne;
f)
fiziniai ar juridiniai asmenys, įgalioti tvarkyti atliekas;
g)
bendroji atliekų tvarkymo politika, įskaitant numatytas atliekų tvarkymo technologijas ir metodus.
4.
Atliekų tvarkymo planai turi atitikti atliekų planavimo reikalavimus, nustatytus Direktyvos 94/62/EB 14 straipsnyje, ir į sąvartynus vežamų biologiškai skaidomų atliekų kiekio mažinimo strategiją, nurodytą Direktyvos 1999/31/EB 5 straipsnyje, įskaitant svarbias informavimo kampanijas ir ekonominių priemonių panaudojimą.
5.
Valstybės narės informuoja Komisiją apie visus patvirtintus atliekų tvarkymo planus arba apie visus tų planų pakeitimus.
Kartu jos pateikia Komisijai bendrą įvertinimą, kaip planai padės siekti direktyvos tikslų. Įvertinime turi būti ir strateginis atliekų tvarkymo planų aplinkosauginis įvertinimas, numatytas Direktyvoje 2001/42/EB.
37 straipsnis
Valstybių narių bendradarbiavimas
Valstybės narės, pagal
36 straipsnį
rengdamos atliekų tvarkymo planus, tinkamai bendradarbiauja su kitomis suinteresuotomis valstybėmis narėmis.
Jos užtikrina visuomenės dalyvavimą, kaip numatyta Direktyvoje 2003/35/EB, ir, visų pirma, paskelbia planus visuomenei prieinamoje interneto svetainėje.
38 straipsnis
Valstybės narės gali imtis reikiamų priemonių užkirsti kelią atliekų judėjimui, neatitinkančiam atliekų tvarkymo planų. Apie visas tokias priemones jos informuoja Komisiją ir kitas valstybes nares.
2 skirsnis
Atliekų prevencijos programos
39 straipsnis
Rengimas
1.
Valstybės narės pagal 1 straipsnį
ir 7 straipsnį
ne vėliau
kaip ...
*
18 mėnesių
nuo šios direktyvos įsigaliojimo.
parengia atliekų prevencijos programas.
Šiomis programomis ir jose numatytomis priemonėmis mažiausiai siekiama iki 2012 m. stabilizuoti atliekų gamybą ir iki 2020 m. toliau sparčiai mažinti jų gamybą.
Tokios programos įtraukiamos į
36 straipsnyje
numatytus atliekų tvarkymo planus arba vykdomos kaip atskiros programos. Jos parengiamos pagal tokį geografinį suskirstymą, kuris yra tinkamiausias veiksmingiausiai jas vykdyti.
2.
Valstybės narės užtikrina, kad
rengiant programas dalyvautų vietos ir regioninės institucijos ir kad
suinteresuotosios šalys ir plačioji visuomenė turėtų galimybę dalyvauti rengiant programas ir galėtų naudotis jau parengtomis programomis, kaip numatyta Direktyvoje 2003/35/EB.
3.
Komisija sukuria keitimosi informacija apie pažangiąją atliekų prevencijos patirtį sistemą.
40
straipsnis Persvarstymas
Valstybės narės reguliariai vertina atliekų prevencijos programas
ir persvarsto jas bent kas penkerius metus. Europos aplinkos agentūra į savo metinę ataskaitą turėtų įtraukti pažangos, padarytos vykdant ir įgyvendinant tokias programas, apžvalgą.
Komisija, pasikonsultavusi su pagal 47 straipsnį įkurtu Konsultaciniu forumu, sukuria atliekų prevencijos programų vertinimo gaires, įskaitant rodiklius, kaip numatyta pagal 7 straipsnį.
Komisija, remdamasi šiomis gairėmis ir bendradarbiaudama su atitinkamomis institucijomis, įvertina programas.
Praėjus 18 mėnesių nuo penkerių metų laikotarpio pabaigos, ji pateikia programų įnašo siekiant šioje direktyvoje nustatytų tikslų ir rodiklių vertinimo ataskaitą.
IX skyrius
Patikrinimai ir registravimo duomenys
41 straipsnis
Patikrinimai
1.
Įstaigos ar įmonės, atliekančios atliekų apdorojimo operacijas, įstaigos ar įmonės, kurių viena veiklos rūšių yra atliekų surinkimas ar vežimas, ar kurios kitų vardu organizuoja atliekų apdorojimą, taip pat pavojingų atliekų gamintojai periodiškai tikrinami kompetentingų institucijų.
2.
Tikrinant surinkimo ir vežimo operacijas patikrinamos ir surinktų bei vežamų atliekų kilmės ir paskirties vietos.
42 straipsnis
Duomenų registravimas
1.
VII skyriaus 1 skirsnyje
nurodytos įstaigos ir įmonės, atliekų gamintojai
ir mažmenininkai
ir įstaigos
bei
įmonės, surenkančios ar vežančios atliekas,
chronologiškai
registruoja
įvežamų ir išvežamų
atliekų kiekį,
jų
rūšį,
sektorinę ir geografinę
kilmę ir, jei reikia, paskirties vietą, surinkimo periodiškumą, naudojamą transporto rūšį ir numatytą apdorojimo metodą ir pateikia tuos duomenis kompetentingoms institucijoms jų prašymu.
2.
Registruoti pavojingų atliekų duomenys saugomi ne mažiau kaip
penkerius metus.
Kompetentingoms institucijoms ar ankstesniam turėtojui paprašius, pateikiami dokumentai, įrodantys, kad tvarkymo operacijos buvo atliktos.
Valstybės narės užtikrina, kad nacionalinės kompetentingos institucijos tvarkytų visų VII skyriaus 1 skirsnyje nurodytų įstaigų ir įmonių registrą, ir gali reikalauti, kad šios įstaigos ir įmonės teiktų ataskaitas.
Valstybės narės taip pat gali reikalauti, kad šio straipsnio nuostatų laikytųsi ir nepavojingų atliekų gamintojai.
X skyrius
Baigiamosios nuostatos
43 straipsnis
Atskaitomybė ir persvarstymas
1.
Kas
penkerius
metus valstybės narės informuoja Komisiją apie šios direktyvos įgyvendinimą, nusiųsdamos sektorinę ataskaitą Kiekybinės informacijos apie atliekų gamybą ir apdorojimą siuntimas įtraukiamas į Reglamento (EB) Nr. 2150/2002 taikymo sritį. Ataskaitų siuntimo periodiškumas ir terminai nustatomi to reglamento prieduose.
.
Ataskaita rengiama pagal klausimyną ar gaires, kurias parengė Komisija
1991 m. gruodžio 23 d. Tarybos
direktyvos 91/692/EEB
, standartizuojančios ir racionalizuojančios ataskaitas apie tam tikrų su aplinka susijusių direktyvų įgyvendinimą
OL L 377, 1991 12 31, p. 48. Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais Reglamentu (EB) Nr.
1882/2003.
6 straipsnyje numatyta tvarka. Komisijai ataskaita pateikiama per devynis mėnesius nuo
penkerių
metų laikotarpio, už kurį ataskaita teikiama, pabaigos.
Šiose ataskaitose valstybės narės pateikia,
inter alia, konkrečią
informaciją apie
didesnę tam tikrų atliekų srautų gamintojų atsakomybę ir pažangą įgyvendinant
atliekų prevencijos
programas ir siekiant atliekų prevencijos tikslų, numatytų 7 straipsnyje.
Taip pat privaloma rinkti duomenis apie viešojo maitinimo atliekas, siekiant nustatyti taisykles dėl saugaus jų naudojimo,
utilizavimo, grąžinamojo
perdirbimo ir
galutinio
šalinimo.
2.
Komisija anketą arba gaires valstybėms narėms nusiunčia prieš šešis mėnesius iki laikotarpio, už kurį ataskaita teikiama, pradžios.
3.
Komisija per devynis mėnesius nuo valstybių narių ataskaitų, numatytų 1 dalyje, gavimo paskelbia Bendrijos
šios direktyvos įgyvendinimo
ataskaitą.
Komisija taip pat paskelbia vertinimo ataskaitą, ar nebūtų tikslinga ES lygmeniu reikalauti didesnės tam tikrų atliekų srautų gamintojų atsakomybės.
Pirmojoje savo ataskaitoje praėjus penkeriems metams po šios direktyvos įsigaliojimo Komisija persvarstys direktyvos įgyvendinimą ir, jei reikės, pateiks jos keitimo pasiūlymą.
44 straipsnis
Suderinimas su technikos pažanga
Komisija
pagal
46 straipsnio 3 dalyje
nurodytą
reguliavimo procedūrą su tikrinimu
patvirtina pakeitimus, reikalingus, kad
IV ir V
priedai būtų suderinti su mokslo ir technikos pažanga.
Visais kitais atvejais Komisija teikia teisės aktų pasiūlymus dėl priedų keitimo.
45 straipsnis
Sankcijos už reikalavimų nesilaikymą
Valstybės narės nustato taisykles dėl sankcijų taikymo už šios direktyvos nuostatų, ypač 20 straipsnio, pažeidimą, ir imasi visų priemonių, būtinų užtikrinti, kad jos būtų įgyvendinamos. Numatytos nuobaudos turi būti veiksmingos, proporcingos ir atgrasančios. Valstybės narės pateikia tas nuostatas Komisijai ne vėliau kaip ...
*
24 mėnesiai nuo šios direktyvos įsigaliojimo
ir nedelsdamos praneša jai apie vėlesnius pakeitimus, turinčius joms įtakos.
46 straipsnis
Komitetas
1.
Komisijai padeda komitetas, toliau – komitetas.
2.
Darant nuorodą į šią dalį, taikomi Sprendimo 1999/468/EB 5 ir 7 straipsniai, atsižvelgiant į minėto sprendimo 8 straipsnio nuostatas.
Sprendimo 1999/468/EB 5 straipsnio 6 dalyje nustatytas laikotarpis yra 3 mėnesiai.
3.
Darant nuorodą į šią straipsnio dalį, taikomi Sprendimo 1999/468/EB 5a straipsnio 1–4 dalys ir 7 straipsnis, atsižvelgiant į jo 8 straipsnio nuostatas.
4.
Komisija, imdamasi priemonių pagal šį straipsnį:
a)
konsultuojasi su suinteresuotomis šalimis;
b)
pateikia aiškų tvarkaraštį;
c)
užtikrina, kad būtų suderintos visos šioje direktyvoje numatytos komitologijos procesų darbo tvarkos taisyklės;
d)
užtikrina galimybę įgyvendinti šią procedūrą;
e)
užtikrina viešą prieigą prie dokumentų;
f)
jei reikia, atlieka planuojamos priemonės aplinkosaugos ir poveikio rinkai tyrimą.
47 straipsnis
Atliekų tvarkymo konsultacinis forumas
1.
Komisija įsteigia atliekų tvarkymo konsultacinį forumą.
2.
Konsultacinio forumo uždavinys turėtų būti ir Komisijos prašymu, ir jo paties iniciatyva teikti Komisijai nuomones:
a)
dėl atliekų tvarkymo politikos formavimo, atsižvelgiant į poreikį užtikrinti geriausią išteklių panaudojimą, atliekų gamybos prevenciją ir aplinkos tausojamąjį atliekų tvarkymą;
b)
dėl įvairių techninių, ekonominių, administracinių ir teisinių atliekų tvarkymo aspektų;
c)
dėl Bendrijos teisės aktų dėl atliekų tvarkymo įgyvendinimo, įskaitant planus, programas ir pranešimų apie pažangą teikimą bei naujų pasiūlymų dėl šios srities teisės aktų rengimą.
3.
Konsultacinis forumas sudaromas proporcingai iš valstybių narių ir visų su atliekų tvarkymo klausimais susijusių suinteresuotų grupių atstovų, pvz., pramonės atstovų, įskaitant MVĮ ir amatų pramonę, profesines sąjungas, prekiautojus, mažmenininkus, aplinkos apsaugos grupes ir vartotojų organizacijas.
4.
Konsultacinis forumas posėdžiauja mažiausiai tris kartus per metus.
Jį sušaukia Komisija. Komisija pirmininkauja posėdžiams.
Prireikus gali būti sušauktos ir dažniau posėdžiauti ad hoc darbo grupės.
5.
Komisija patvirtina Konsultacinio forumo vidaus veiklos tvarką.
48 straipsnis
Perkėlimas į nacionalinę teisę
1.
Valstybės narės priima įstatymus ir kitus teisės aktus, kurie, įsigalioję
iki ...
*
24 mėnesiai nuo šios direktyvos įsigaliojimo.
įgyvendina šią direktyvą. Jos nedelsdamos pateikia Komisijai tų nuostatų tekstą ir koreliacinę tų nuostatų ir direktyvos lentelę.
Valstybės narės, priimdamos šias nuostatas, daro jose nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Nuorodos darymo tvarką nustato valstybės narės.
2.
Valstybės narės pateikia Komisijai šios direktyvos taikymo srityje priimtų nacionalinės teisės aktų pagrindinių nuostatų tekstus.
49 straipsnis
Panaikinimas
Direktyvos 75/439/EEB,
2006/12/EB
ir
1991 m. gruodžio 12 d. Tarybos direktyva 91/689/EEB dėl pavojingų atliekų
OL L 377, 1991 12 31, p. 20. Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais Reglamentu (EB) Nr. 166/2006.
panaikinamos.
Nuorodos į panaikintas direktyvas laikomos nuorodomis į šią direktyvą ir interpretuojamos pagal
VI priede
pateiktą koreliacinę lentelę.
50 straipsnis
Įsigaliojimas
Ši direktyva įsigalioja dvidešimtą dieną nuo jos paskelbimo
Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje
.
51 straipsnis
Adresatai
Ši direktyva skirta valstybėms narėms.
Priimta ...,
Europos Parlamento vardu Tarybos vardu
Pirmininkas Pirmininkas
I PRIEDAS
ŠALINIMO OPERACIJOS
D 1 Išvertimas ant žemės ar po žeme (sąvartynuose ir t.t.)
D 2 Apdorojimas žemėje (pvz., biologinis skystų atliekų ar dumblo skaidymas dirvožemyje ir t. t.)
D 3 Giluminis įpurškimas (pvz., pumpuojamų atliekų įpurškimas į šulinius, šachtas, druskos olas ar natūraliai susidariusias ertmes ir t. t.)
D 4 Surinkimas į tvenkinius ant žemės paviršiaus (skystų atliekų ar dumblo supylimas į duobes, baseinus ar lagūnas ir t. t.)
D 5 Šalinimas specialiai įrengtuose sąvartynuose (dėjimas į atskiras sekcijas, kurios uždengiamos ir izoliuojamos viena nuo kitos ir nuo aplinkos ir t. t.)
D 6 Išmetimas į vandens telkinį, išskyrus jūras ir
vandenynus
D 7
Biologinis apdorojimas, nenurodytas kitur šiame priede, dėl kurio susidaro galutiniai junginiai ar mišiniai, šalinami bet kuriuo būdu nuo D 1 iki D
10
imtinai
D
8
Fizinis ir cheminis apdorojimas, nenurodytas kitur šiame priede, dėl kurio susidaro galutiniai junginiai ar mišiniai, šalinami bet kuriuo būdu nuo D 1 iki D
10
imtinai (pvz., garinimas, džiovinimas, kalcinavimas ir t. t.)
D
9
Deginimas
sausumoje
D 10
Nuolatinis saugojimas (pvz., konteinerių laikymas šachtose ir t. t.)
D
11
Maišymas prieš panaudojant kurį nors būdą D 1 – D
10
D
12
Perpakavimas prieš panaudojant kurį nors būdą D 1 – D
11
D
13
Sandėliavimas prieš kurio nors būdo D 1 – D
12
panaudojimą (išskyrus laikinąjį sandėliavimą atliekų gamybos vietoje iki surinkimo)
I PRIEDAS
UTILIZAVIMO
OPERACIJOS
R1 Iš esmės naudojama kaip kuras ar kita priemonė energijai
gaminti
R 2 Tirpiklių atnaujinimas ar regeneravimas
R 3 Organinių medžiagų, nenaudojamų kaip tirpikliai,
grąžinamasis
perdirbimas ar atnaujinimas (įskaitant kompostavimą ir kitus biologinio perdirbimo metodus)
R 4 Metalų ir metalų junginių
grąžinamasis
perdirbimas ar atnaujinimas
R 5 Kitų neorganinių medžiagų
grąžinamasis
perdirbimas ar atnaujinimas
R 6 Rūgščių ar bazių regeneravimas
R 7 Taršai mažinti skirtų sudėtinių dalių
utilizavimas
R 8 Katalizatorių sudėtinių dalių
utilizavimas
R 9 Pakartotinis naftos perdirbimas arba kitoks pakartotinis naftos produktų naudojimas
R 10 Kita utilizavimo veikla, skirta antriniams produktams ir medžiagoms gaminti
R
11
Apdorojimas žemėje, naudingas žemės ūkiui ar gerinantis aplinkos būklę
R
12
Energijos atgavimas iš sąvartyno dujų
R 13
Atliekų panaudojimas statybai, techniniais, saugos arba ekologiniais tikslais, kuriems siekti kitais atvejais būtų naudojamos kitos medžiagos
R
14
Pasikeitimas atliekomis, ketinant su jomis atlikti kurią nors operaciją iš R 1 – R
12
R
15
Atliekų sandėliavimas prieš kurią nors operaciją iš R 1 – R
14
(išskyrus laikinąjį sandėliavimą atliekų gamybos vietoje iki surinkimo)
R 16 Medžiagų, gautų atliekant R 1–R 11 operacijas, panaudojimas
R 17 Pakartotinis produktų ir komponentų, tapusių atliekomis, naudojimas.
III PRIEDAS
ATLIEKŲ NUSTOJIMAS BŪTI ATLIEKOMIS
Operacijos, kurių metu atliekas galima panaudoti kaip antrinį produktą ar medžiagą:
-
trąšų gamyba, tręšimas arba dirvožemio gerinimas,
-
panaudojimas statybinių medžiagų gamybai arba statybai,
-
panaudojimas kaip dirvožemio.
IV PRIEDAS
ATLIEKŲ SAVYBĖS, DĖL KURIŲ ATLIEKOS YRA PAVOJINGOS
H1 "Sprogiosios": medžiagos ir mišiniai, kurie gali sprogti veikiant liepsnai, arba kurios yra jautresnės smūgiui ar trinčiai nei dinitrobenzenas.
H2 "Oksiduojančiosios": medžiagos ir mišiniai, kuriems susilietus su kitomis medžiagomis, ypač degiosiomis, kyla intensyvios egzoterminės reakcijos.
H3–A "Labai degios":
–
skystos medžiagos ir mišiniai, kurių pliūpsnio temperatūra mažesnė nei 21 °C (įskaitant labai degius skysčius), arba
–
medžiagos ir mišiniai, kurie, nenaudojant jokios šalutinės energijos, dėl sąlyčio su kambario temperatūros oru gali įkaisti ir galiausiai užsidegti, arba
–
kietosios medžiagos ir mišiniai, kurie po trumpo sąlyčio su degimo šaltiniu gali lengvai užsidegti ir toliau degti arba sudegti tą degimo šaltinį pašalinus, arba
–
dujinės medžiagos ir mišiniai, kurie ore yra degūs esant normaliam slėgiui, arba
–
medžiagos ir mišiniai, kurie dėl sąlyčio su vandeniu ar drėgnu oru išskiria pavojingą labai degių dujų kiekį.
H3–B "Degiosios": skystos medžiagos ir mišiniai, kurių pliūpsnio temperatūra lygi 21 °C arba didesnė ir lygi 55 °C arba mažesnė.
H4 "Dirginančiosios": neėsdinančiosios medžiagos ir mišiniai, kurie dėl greito, ilgo ar daugkartinio sąlyčio su oda arba gleivine gali sukelti uždegimą.
H5 "Kenksmingosios": medžiagos ir mišiniai, kurie įkvėpti, nuryti ar patekę per odą gali sukelti tam tikro laipsnio pavojų sveikatai.
H6 "Toksiškosios": medžiagos ir mišiniai (įskaitant labai toksiškas medžiagas ir mišinius), kurie įkvėpti, nuryti ar patekę per odą gali sukelti rimtą, ūmų ar lėtinį pavojų sveikatai ir netgi mirtį.
H7 "Kancerogeninės": medžiagos ir mišiniai, kurie įkvėpti, nuryti ar patekę per odą gali sukelti vėžį ar padidinti jo tikimybę.
H8 "Ėsdinančiosios": medžiagos ir mišiniai, kurie susilietę su gyvaisiais audiniais, gali juos suardyti.
H9 "Užkrečiamosios": medžiagos, kuriose yra gyvybingų mikroorganizmų ar jų toksinų, kurie turimomis žiniomis ar remiantis patikimomis prielaidomis, sukelia žmonių ar kitokių gyvųjų organizmų ligas.
H10 "Teratogeninės": medžiagos ir mišiniai, kurie įkvėpti, nuryti ar patekę per odą gali sukelti nepaveldimų įgimtų apsigimimų ar padidinti jų tikimybę.
H11 "Mutageninės": medžiagos ir mišiniai, kurie įkvėpti, nuryti ar patekę per odą gali sukelti paveldimų genetinių defektų ar padidinti jų tikimybę.
H12 Medžiagos ir mišiniai, kurie susilietę su vandeniu, oru ar rūgštimi skleidžia toksiškas ar labai toksiškas dujas.
H13
"Ekotoksiškosios": medžiagos ir mišiniai, kurie kelia ar gali kelti tuojau pat ar vėliau gresiantį pavojų vienam ar daugiau aplinkos sektorių.
H14
Medžiagos ir mišiniai, iš kurių kokiomis nors priemonėmis po šalinimo gali susidaryti kita medžiaga, pvz., išplova, turinti kurias nors iš
kitų
pirma išvardytų savybių.
Pastabos
1.
Pavojingos savybės "toksiškosios", (ir "labai toksiškos"), "kenksmingosios", "ėsdinančiosios", ir "dirginančiosios" priskiriamos remiantis kriterijais, nustatytais iš dalies pakeistos
1967 m. birželio 27 d.
Tarybos direktyvos 67/548/EEB
dėl įstatymų ir kitų teisės aktų, reglamentuojančių pavojingų medžiagų klasifikavimą, pakavimą ir ženklinimą etiketėmis, suderinimo
OL 196, 1967 8 16, p. 1.
Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais Direktyva 2006/102/EB (OL L 363, 2006 12 20, p. 241).
VI priedo I A ir II B dalyse.
2.
Iš dalies pakeistos Direktyvos 67/548/EEB VI priedo II D dalyje pateiktame "Pavojingų medžiagų ir mišinių klasifikavimo ir ženklinimo vadove" yra papildomi savybių "kancerogeninės", "teratogeninės" ir "mutageninės" priskyrimo kriterijai, atspindintys naujausius atradimus.
Bandymų metodai
Naudojami iš dalies pakeistos Direktyvos 67/548/EEB V priede aprašyti metodai.
V PRIEDAS
ATLIEKŲ PREVENCIJOS PRIEMONĖS
Priemonės, galinčios turėti įtakos pagrindinėms sąlygoms, susijusioms su atliekų gamyba
1.
Planavimo ar kitokių ekonominių priemonių, turinčių įtakos galimybei gauti pirminių išteklių ir tų išteklių kainai, taikymas.
2.
Mokslinių tyrimų ir technikos pažangos skatinimas siekiant kurti mažiau taršius produktus ir technologijas, dėl kurių susidaro mažiau atliekų, ir platinti bei taikyti tokių mokslinių tyrimų ir technikos pažangos rezultatus.
3.
Veiksmingų ir prasmingų aplinkos problemų rodiklių, susijusių su atliekų gamyba, kūrimas visais lygmenimis, pradedant vietos valdžios institucijų atliekamu produktų palyginimu ir baigiant nacionalinėmis priemonėmis.
4.
Valstybės narės praneša Komisijai apie produktus, kuriuos galima lyginti ES mastu, turint pagrindinį tikslą – užkirsti kelią atsirasti atliekoms.
5.
ES ir ne ES valstybių struktūrinių ir regioninių projektų finansavimo kriterijų nustatymas siekiant teikti pirmenybę atliekų prevencijai, ypač naudojant geriausias turimas technologijas ir švaresnės gamybos gaires.
6.
Valstybių narių skatinamos atskiro surinkimo sistemos siekiant užtikrinti, kad namų ūkių atliekos būtų surenkamos laikantis atitinkamų sektorių kokybės normų.
Priemonės, galinčios turėti įtakos
projektavimo, gamybos ir platinimo etapu
7.
Ekologinio projektavimo skatinimas (sistemingas aplinkos apsaugos aspektų įtraukimas į produktų projektus, siekiant pagerinti produkto ekologiškumą per visą būvio ciklą).
8.
Informacijos apie atliekų prevencijos būdus teikimas, siekiant, kad pramonės įmonės galėtų lengviau naudotis geriausiomis turimomis technologijomis.
9.
Mokymų kompetentingoms institucijoms organizavimas atliekų prevencijos reikalavimų įtraukimo į leidimus pagal šią direktyvą ir Direktyvą 96/61/EB klausimu.
10.
Atliekų gamybos prevencijos priemonių įvedimas įrenginiuose, nepatenkančiuose į Direktyvos 96/61/EB taikymo
sritį. Tokiomis
priemonėmis galėtų būti numatytas atliekų prevencijos vertinimas ar planai.
11.
Informavimo kampanijų rengimas arba finansinės, sprendimų priėmimo ar kitokios paramos teikimas verslo įmonėms. Tikėtina, kad tokios priemonės bus ypač veiksmingos, kai jos bus skirtos ir pritaikytos mažoms ir vidutinėms įmonėms ir darbui veikiančiuose verslo įmonių tinkluose.
12.
Teisės aktai,
savanoriški susitarimai, vartotojų ir gamintojų komisijos ar sektorinės derybos siekiant, kad atitinkami verslo ar pramonės sektoriai parengtų savo atliekų prevencijos planus ar nustatytų tikslus, arba patobulintų taršius produktus ar pakuotes.
13.
Gerų aplinkos valdymo sistemų, įskaitant ISO 14001, skatinimas.
Priemonės, galinčios turėti įtakos vartojimo ir naudojimo etapui
14.
Ekonominės priemonės, pavyzdžiui, ekologiško pirkimo iniciatyvos arba privalomo mokesčio, kurį vartotojas turi sumokėti už tam tikrą prekę ar pakuotės dalį, kuri kitu atveju būtų tiekiama nemokamai
arba už mažesnę kainą,
nustatymas
.
15.
Informavimo kampanijos ir informacijos, skirtos plačiajai visuomenei ar tam tikroms vartotojų grupėms, teikimas.
16.
Patikimo ekologinio ženklinimo skatinimas.
17.
Susitarimai su pramonės įmonėmis, pavyzdžiui, dėl produktų komisijų, panašių į tas, kurios veikia pagal integruotų produktų politikos krypčių nuostatas, arba su mažmenininkais dėl galimybės gauti atliekų prevencijos informacijos ir dėl produktų, darančių mažesnį poveikį aplinkai.
18.
Aplinkos apsaugos ir atliekų prevencijos kriterijų įtraukimas į kvietimus teikti paraiškas dėl viešųjų ir privačiųjų pirkimų ir tokių pirkimų sutartis, vadovaujantis 2004 m. spalio 29 d. Komisijos paskelbtu viešųjų pirkimų, atsižvelgiant į aplinkos apsaugos aspektus, vadovu.
19.
Tam tikrų išmestų produktų pakartotinis naudojimas ir (arba) remontas, visų pirma įsteigiant tam remonto ar pakartotinio naudojimo tinklus ar juos remiant.
VI PRIEDAS
KORELIACINĖ LENTELĖ
Direktyva 2006/12/EB
Ši direktyva
1 straipsnio
1 dalies
a punktas
3 straipsnio
a punktas
1 straipsnio
1 dalies b punktas
3 straipsnio b punktas
1 straipsnio
1 dalies c punktas
3 straipsnio
c punktas
1 straipsnio
1 dalies d punktas
3 straipsnio
d punktas
1 straipsnio
1 dalies e punktas
3 straipsnio
m punktas
1 straipsnio
1 dalies f punktas
3 straipsnio j punktas
1 straipsnio
1 dalies g punktas
3 straipsnio e punktas
1 straipsnio
2 dalis
6 straipsnis
2 straipsnis
2 straipsnis
3 straipsnio 1 dalis
1 straipsnis
2 straipsnio 2 dalis
-
4 straipsnis
10 straipsnis
5 straipsnis
13 straipsnis
6 straipsnis
-
7 straipsnio 1, 2,
3
dalys
36 straipsnis
7 straipsnio
4
dalis
-
8 straipsnis
11 straipsnis
9 straipsnis
28 straipsnis
10 straipsnis
28 straipsnis
11 straipsnis
33-34 straipsniai
12 straipsnis
35 straipsnis
13 straipsnis
41 straipsnis
14 straipsnis
42 straipsnis
15 straipsnis
12 straipsnis
16 straipsnis
43 straipsnis
17 straipsnis
44 straipsnis
18 straipsnis
46 straipsnis
19 straipsnis
48 straipsnis
20 straipsnis
49 straipsnis
21 straipsnis
50 straipsnis
22 straipsnis
51 straipsnis
I priedas
-
IIA priedas
I priedas
IIB priedas
II priedas
III priedas
-
IV priedas
VI priedas
Direktyva 75/439/EEB
1 straipsnio 1 dalis
3 straipsnio
i punktas
2 straipsnis
22 ir 10 straipsniai
3 straipsnio 1, 2 dalys
-
3 straipsnio 3 dalis
10 straipsnis
4 straipsnis
10 straipsnis
5 straipsnio 1 dalis
-
5 straipsnio 2 dalis
-
5 straipsnio 3 dalis
-
5 straipsnio 4 dalis
28 ir 35 straipsniai
6 straipsnis
28 straipsnis
7 straipsnio a punktas
10 straipsnis
7 straipsnio b punktas
-
8 straipsnio 1 dalis
-
8 straipsnio 2 dalies a punktas
-
8 straipsnio 2 dalies b punktas
-
8 straipsnio 3 dalis
-
9 straipsnis
-
10 straipsnio 1 dalis
20 straipsnis
10 straipsnio 2 dalis
10 straipsnis
10 straipsnio 3, 4 dalys
-
10 straipsnio 5 dalis
15-18 straipsniai
11 straipsnis
35 straipsnis
12 straipsnis
35 straipsnis
13 straipsnio 1 dalis
41 straipsnis
13 straipsnio 2 dalis
-
14 straipsnis
-
15 straipsnis
-
16 straipsnis
-
17 straipsnis
-
18 straipsnis
43 straipsnis
19 straipsnis
-
20 straipsnis
-
21 straipsnis
-
22 straipsnis
-
I priedas
-
Direktyva 91/689/EEB
1 straipsnio 1 dalis
-
1 straipsnio 2 dalis
-
1 straipsnio 3 dalis
3 straipsnis
1 straipsnio 4 dalis
3 straipsnis ir
15-18 straipsniai
2 straipsnio 1 dalis
43 straipsnis
2 straipsnio 2–4 dalys
20 straipsnis
3 straipsnis
28-34 straipsniai
4 straipsnio 1 dalis
41 straipsnis
4 straipsnio 2, 3 dalys
42straipsnis
5 straipsnio 1 dalis
21 straipsnis
5 straipsnio 2 dalis
41 straipsnis
5 straipsnio 3 dalis
42 straipsnis
6 straipsnis
36 straipsnis
7 straipsnis
-
8 straipsnis
-
9 straipsnis
-
10 straipsnis
-
11 straipsnis
-
12 straipsnis
-
I, II priedai
-
III priedas
IV priedas
