117
straipsnis
Kalbos
1.
Visi Parlamento dokumentai sudaromi oficialiomis kalbomis.
2.
Visi Parlamento nariai turi teisę Parlamente kalbėti jų pasirinktomis oficialiomis kalbomis. Viena iš oficialių kalbų sakomos kalbos yra sinchroniškai verčiamos į visas oficialias kalbas ir į kitas kalbas, dėl kurių būtinumo nusprendžia biuras.
3.
Komiteto ir delegacijos posėdžiuose žodžiu verčiama į tas ir iš tų oficialių kalbų, kurias vartoja ir kurių pareikalauja tikrieji ir pavaduojantys to komiteto ar delegacijos nariai.
4.
Komiteto ar delegacijos posėdžiuose, vykstančiuose kitose nei įprasta darbo vietose, žodžiu verčiama į tas ir iš tų oficialių kalbų, kuriomis kalbantys nariai yra patvirtinę savo dalyvavimą posėdyje. Toks režimas išimtiniais atvejais gali būti lankstesnis, susitarus komiteto ar delegacijos nariams. Jei susitarti nepavyksta, sprendžia biuras.
Jei paskelbus balsavimo rezultatus nustatoma, kad esama nesutapimų tarp skirtingų kalbų versijų, Pirmininkas, remdamasis 138 straipsnio 5 dalimi, nusprendžia, ar paskelbtas rezultatas galioja. Jei jis paskelbia, kad rezultatas galioja, jis turi nuspręsti kurią versiją reikia laikyti priimta. Tačiau originalo versija negali visada būti laikoma oficialiu tekstu, kadangi gali pasitaikyti atvejų, kai visų kitų kalbų versijos skiriasi nuo originalo teksto

