KLAUSIMAS RAŠTU E-2327/04
parengė Rolandas Pavilionis (UEN)
Taryba i
(5 spalio 2004)
Tema: bendro euro pavadinimo įvedimo senųjų ES valstybių narių oficialiųjų kalbų pagrindu
Sprendimas oficialiuose ES dokumentuose rašyti euro pavadinimą visiškai jo nepritaikius prie atskirų šalių gramatikos taisyklių reikalauja reformuoti lietuvių ir latvių kalbų struktūras. Šiuo metu yra visiškai neįmanoma įtraukti žodį „euro“ į šių kalbų sistemas, nes baltų kalbose vienaskaitos vardininko linksnis negali turėti galūnės „o“. Todėl angliškas žodis „euro“ iki šiol buvo verčiamas žodžiu „euras“ lietuvių kalboje ir „eira“ – latvių (plg. „Europa“ – latv. „Eiropa“). Norėdamos atitikti Tarybos Reglamento (EB) Nr. 974/98 OL L 139, 1998 05 11, p. 1 . reikalavimus ir pradėti oficialiuose dokumentuose savo kalbomis vartoti žodį „euro“, valstybės narės turės pertvarkyti savo kalbų sistemas. Paprastai Lietuvos ir Latvijos kalbininkai pritaiko svetimus žodžius prie baltų kalbų sistemos. Todėl norint įtraukti žodą „euro“ į šių kalbų sistemas, reikėtų pertvarkyti dabartinę lietuvių ir latvių kalbų gramatiką.
Kai buvo priimami Tarybos Reglamentai (EB) Nr. 1103/97 OL L 162, 1997 06 19, p. 1 . ir Nr. 974/98, baltų kalbos dar nebuvo oficialios ES kalbos, todėl nebuvo atsižvelgta į jų kalbinius ypatumus.
Ar Tarybos Reglamentų Nr. 1103/97 ir Nr. 974/98 įvado 2 pastraipa, kurioje teigiama, kad bendros valiutos pavadinimas turi būti vienodas visose oficialiosiose kalbose, yra taikytinas lietuvių ir latvių kalboms, nepaisant to, kad patvirtinant šį teiginį Europos Vadovų Taryba neatsižvelgė į šių kalbų gramatikos ypatumus? Ar ši pastraipa vienodai taikytina ir senoms, ir naujoms ES oficialiosioms kalboms?