GALUTINIS
A6-0065/2006
20.3.2006
PRANEŠIMAS
dėl 2004 m. Komisijos ataskaitos apie konkurencijos politiką
(2005/2209(INI))
Ekonomikos ir pinigų politikos komitetas
Pranešėjas:
Alain Lipietz
PE 362.754v02-00
TURINYS
EUROPOS PARLAMENTO TEISĖKŪROS REZOLIUCIJOS PROJEKTAS...........................3
EXPLANATORY STATEMENT................................................................................................7
PROCEDŪRA...........................................................................................................................11
PASIŪLYMAS DĖL EUROPOS PARLAMENTO TEISĖKŪROS REZOLIUCIJOS
dėl 2004 m. Komisijos konkurencijos politikos ataskaitos
(2005/2209(INI))
Europos Parlamentas ,
– atsižvelgdamas į Komisijos konkurencijos politikos ataskaitą (SEC(2005)0805),
– atsižvelgdamas į Lisabonos Europos Vadovų Tarybos 2000 m. kovo 23–24 d. , GeteborgoEuropos Vadovų Tarybos 2001 m. birželio 15–16 d., Laekeno Europos Vadovų Tarybos2001 m. gruodžio 14–15 d., Barselonos Europos Vadovų Tarybos 2002 m. kovo 15–16 d. bei į Briuselio Europos Vadovų Tarybos 2003 m. kovo 20–21 d., 2004 m. kovo 25–26 d. ir 2005 m. kovo 22–23 d. susitikimams pirmininkavusių valstybių narių išvadas,
– atsižvelgdamas į Wimo Koko vadovaujamos aukšto lygio grupės 2004 m. lapkričio mėnesio ataskaitą „Susiduriant su iššūkiu: Lisabonos strategija augimo ir užimtumo klausimais“,
– atsižvelgdamas į Tarybos 2002 m. sausio 16 d. reglamento 1/2003 dėl Sutarties
OL L 1, 2003 1 4, p. 1. 81 ir 82 straipsniuose nustatytas įgyvendinimo taisykles dėl konkurencijos ir Komisijos 2004 m. balandžio 7 d. reglamentą (EB) Nr. 773/2004 dėl bylų nagrinėjimo Komisijoje pagal Sutarties 81 ir 82 straipsnius tvarkos
OL L 123, 2004 4 27, p. 18. ,
- atsižvelgdamas į Tarybos 2004 m. sausio 20 d. reglamentą (EB) Nr. 139/2004 dėl įmonių koncentracijos kontrolės
OL L 24, 2004 1 29, p. 1. ,
- atsižvelgdamas į Europos Komisijos 2004 m. balandžio 21 d. reglamentą (EB) Nr.794/2004, pagal kurį įgyvendinamas Tarybos reglamentas (EB) Nr. 659/1999, kuriame nustatomos išsamios EB sutarties 93 straipsnio taikymo taisyklės
OL L 140, 2004 4 30, p. 1. , į Komisijos 2004 m. vasario 25 d. reglamentą (EB) Nr. 364/2004, kuriuo iš dalies keičiamas Reglamentas (EB) Nr. 70/2001 siekiant įtraukti į reglamento taikymo sritį pagalbą moksliniams tyrimams ir taikomajai veiklai
OL L 63, 2004 2 28, p. 22. , bei į Komisijos 2004 m. vasario 25 d. reglamentą (EB) Nr. 363/2004, kuriuo iš dalies keičiamas Komisijos 2001 m. sausio 12 d. reglamentas (EB) Nr. 68/2001 dėl EB sutarties 87 ir 88 straipsnių taikymo pagalbai mokymui
OL L 63, 2004 2 28, p. 20. ,
- atsižvelgdamas į Komisijos pranešimą „Bendrijos gairės dėl valstybės pagalbos, skirtos padėti ir pertvarkyti sunkumų turinčias firmas“
OL C 244, 2004 10 1, p. 2. ,
- atsižvelgdamas į Europos Bendrijų Teisingumo Teismo precedentų teisę dėl visuotinės svarbos paslaugų ir ypač į sprendimą Altmark
Byla C-280/00, Altmark Trans ir Regierungspräsidium Magdeburg versus Nahverkehrsgesellschaft Altmark , 2003, ECR I‑7747. byloje,
- atsižvelgdamas į Darbo tvarkos taisyklių 45 straipsnį ir 112 straipsnio 2 dalį,
– atsižvelgdamas į Ekonomikos ir pinigų politikos komiteto pranešimą (A6‑0065/2006),
1. džiaugiasi tuo, kad nuo 2004 m. gegužės 1 d. Bendrijos konkurencijos politika pradėta taikyti dešimčiai naujų valstybių narių, kurių nacionalinės konkurencijos valdymo institucijos, siekdamos integruotis į Europos Sąjungą, prisijungė prie Europos konkurencijos tinklo (EKT);
2. toliau stengiasi įrodyti, kad aktyvesnė ir didėjanti Europos Parlamento įtaka plėtojant konkurencijos politiką suteiks daugiau skaidrumo ir teisėtumo; pritaria Parlamento siekiui stiprinti bendro sprendimo priėmimo įgaliojimus;
3. remia ES bendrai vykdomą konkurencijos politiką ir pritaria modernizavimui, kurį Komisija atliko konkurencijos srityje;
4. ragina kuo skubiau baigti modernizuoti paskutinę konkurencijos politikos dalį, būtentsusijusią su EB sutarties 82 straipsnio nuostatų taikymu draudimui piktnaudžiauti dominuojančia padėtimi; pabrėžia, kad šioje srityje reikia atkreipti dėmesį į vis labiau globalėjančių rinkų raidą;
5. džiaugiasi tuo, kad šiuo metu Europos Bendrijų Teisingumo Teismo nutartyse ne taip dažnai suabejojama Komisijos sprendimais konkurencijos klausimais, bet apgailestauja, kad vis dar išlieka dideli Altmark nutarties aiškinimo skirtumai; ragina Komisiją išleisti aiškų ir tikslų aiškinamąjį komunikatą dėl Altmark nutartyje nustatyto ketvirtojo kriterijaus;
6. apgailestauja, kad Komisijos 2004 m. konkurencijos politikos ataskaitoje visuotinės svarbos paslaugų neaptariamos atskirame skyriuje, kaip buvo daroma pradedant 2001 m. pranešimu, ir ragina Komisiją rengiant vėlesnius pranešimus grįžti prie buvusios formos;
7. džiaugiasi tuo, kad Komisija priėmė modernizavimo priemonių rinkinį, naują jo technologijų perdavimo sutarčių visiško atleidimo sistemą ir pasiektą pažangą skirstant dokumentus į prieinamus ir neprieinamus ir nustatant darbo su konfidencialia informacija procedūrų standartus;
8. pabrėžia, kad per 2004 m. Komisija ištyrė kai kurias itin svarbias sritis, pvz., plačiajuosčio interneto ryšio paslaugas, tarptautinių skambučių mobiliaisiais telefonais ryšį ir kitas telekomunikacijas, ir siekdama skatinti konkurenciją itin svarbioje informacinės visuomenės plėtros srityje ragina ir toliau atidžiai stebėti šių sričių raidą ;
9. ragina Komisiją ištirti ir išsamiai išanalizuoti problemas, susijusias su kolektyvinėmis derybomis vadinamuosiuose jautriuose ekonomikos sektoriuose, pvz., žemės ūkyje, ypač sprendžiant klausimus, susijusius, viena, su mažųjų ir vidutinių augintojų įmonių ar jų asociacijų , ir antra, pagrindinių perdirbimo ar rinkodaros bendrovių , santykiais;
10. sveikina Komisiją dėl jos tvirto ir profesionalaus požiūrio kovoje su piktnaudžiavimu dominuojančia padėtimi ir džiaugiasi, kad Komisija konsultavosi, kaip efektyviau taikyti 82 straipsnio nuostatas;
11. ragina Komisiją imtis priemonių, kurios skirtos pagerinti nacionalinių konkurencijos valdymo institucijų ir Europos konkurencijos tinklo keitimąsi informacija ir šios informacijos kokybę siekiant užtikrinti vienodą Europos konkurencijos politikos taikymą;
12. ragina Komisiją skatinti tinkamai taikyti konkurencijos taisykles valstybėse narėse ir laiku įsikišti, kai konkurencijos taisyklės taikomos netinkamai ar diskriminuojamai;
13. pažymi, kad įgyvendinant veiksmingą konkurencijos politiką būtina nuolat atsižvelgti į vartotojų interesus, ši politika negalitapti rinkos griovimo priemone;
14. ragina Komisiją aiškiau nustatyti dažnai neaiškius nacionalinių konkurencijos valdymo institucijų ir jų „nacionalinių lyderių“ santykius siekiant išsklaidyti visus įtarimus dėl bendrininkavimo ir apginti vartotojų interesus (pvz., 2005 metų pradžioje žiniasklaida iškėlė į viešumą slaptus trijų pagrindinių Prancūzijos mobiliųjų telefonų operatorių susitarimus); pripažįsta, kad iki šiol trūksta laiko įvertinti reformos, kuria EB konkurencijos teisės aktų įgyvendinimas perduodamas nacionalinėms konkurencijos valdymo institucijoms, veiksmingumą;
15. sveikina Komisiją už jos budrumą, reglamentuojant susijungimus ir įsigijimus, dėl kurių galėtų sustiprėti dominuojanti padėtis;
16. išreiškia susirūpinimą dėl to, kad vis dar nepavyksta visiškai liberalizuoti ES dujų ir elektros rinkas, ir džiaugiasi, kad Komisija pradėjo vidaus dujų ir elektros rinkos funkcionavimo sektoriaus tyrimą;
17. džiaugiasi tuo, kad Komisija pradėjo bankų mokėjimo sistemų ir verslo draudimo sektoriaus tyrimą, bet ragina tyrimą vykdyti taip, kad būtų suteikiama užtektinai laiko pateikti išsamius atsakymus Komisijai;
18. siūlo pagrindinių viešųjų paslaugų tinklų atvejais konkurenciją būtinai valdyti dideliais įpareigojimais viešųjų paslaugų srityje siekiant, kad būtų užtikrintos reikiamos investicijos ir užkirstas kelias naujiems monopoliams atsirasti;
19. pripažįsta svarbų indėlį, kuriuo konkurencijos politika prisidedama siekiant Lisabonos strategijos tikslų;
20. džiaugiasi tuo, kad keliose aplinkosaugos pagalbos programose, įskaitant susijusias su geležinkelio transportu, Komisija taikė aplinkos neteršimo kriterijų ir ragina Komisiją toliau kurti sąlygas tokių programų skaidrumui, kad šios programomos būtų galima panaudoti kaip precedentus kitiems regionams bei valstybėms narėms;
21. ragina Komisiją būsimose derybose dėl tarptautinės prekybos organizavimo ginti savo požiūrį dėl kovos su monopolijomis ir neteisėtais susitarimais bei motyvuoto valstybės pagalbos pagrindimo doktriną ; taip pat ragina Komisiją daugiašalėmis ir dvišalėmis priemonėmi skatinti tarptautinį bendradarbiavimą konkurencijos klausimais ir skatinti besivystančias šalis aktyviau dalyvauti šiame bendradarbiavime;
22. pabrėžia, kad svarbu skatinti informuoti vartotojus, atkreipia dėmesį į vartotojams teikiamos informacijos svarbą siekiant užtikrinti, kad būtų neiškraipytos konkurencijos kultūra, ir pažymi, kad esant konkurencijos pažeidimų reikia Bendrijos mastu svarstyti privačių kompensacijų galimybę;
23. dar kartą pareiškia, kad remia idėją stiprinant Parlamento bendro sprendimo priėmimo įgaliojimus sudaryti sąlygas Parlamentui aktyviau veikti konkurencijos politikos srityje;
24. ragina Komisiją toliau kritiškai tikrinti su konkurencijos bylomis susijusią teisinę sistemą siekiant apsvarstyti galimybes, kad būtų galima greičiau kreiptis ieškant teisingumo ir kuo labiau išplėsti teismų, nagrinėjančių konkurencijos bylas, patirtį bei įgūdžius;
25. ragina Komisiją, siekiant glaudesnio Komisijos ir vartotojų dialogo ir norint dalyvauti jame, pasinaudoti tuo, kad buvo paskirtas ryšių su vartotojais palaikymo pareigūnas;
26. mano, kad veiksmingai taikoma konkurencijos politika yra pagrindinė priemonė, kuria galima siekti efektyvios rinkos, kuri veiktų vartotojų labui ir darytų teigiamą ir svarbų poveikį kasdieniam vartotojų gyvenimui; pabrėžia, kad dėl glaudesnės vidaus rinkų integracijos kartais tikslingiau tirti konkurencijos padėtį visoje vidaus rinkoje, o ne skirtinguose rinkos sektoriuose; ir ragina Komisiją aiškiau apibrėžti, kaip tokiais atvejais ji supranta „rinkos“ sąvoką;
27. džiaugiasi tuo, kad Komisija palankiai atsiliepė į Parlamento rekomendacijas dėl tolesnės Europos konkurencijos dienų raidos, įskaitant rekomendaciją į Europos konkurencijos dienų planavimo procesą įtraukti vartotojų organizacijas ir nacionalinę žiniasklaidą;
28. sveikina Komisiją, kuri ir toliau dalyvauja Tarptautinio konkurencijos tinklo veikloje, ypač susijusioje su pagalba Kinijai kuriant jos antimonopolinių įstatymų projektą;
29. džiaugiasi nuolatine dešimties naujųjų valstybių narių pažanga, kurią jos sparčiai daro priimdamos EB susijungimų kontrolės ir konkurencijos taisykles, ypač valstybės pagalbos taisykles, ir ragina Komisiją tęsti techninės pagalbos ir bendradarbiavimo procesą;
30. paveda savo Pirmininkui perduoti šią rezoliuciją Tarybai ir Komisijai.
EXPLANATORY STATEMENT
1. General features of the report
2004 was the first year to see the application of the 2002 and 2003 reforms concerning the control of mergers, cartels and State aids which sought to return to national level the examination of many cases which were burdening the Directorate-General for Competition, despite not having genuinely European implications. Accordingly, the report has a fairly technical (and highly instructive) aspect: the new regulatory framework is gone through, chapter by chapter; this is followed by an analysis of the main cases, and by a few judgments of the Court of Justice which have thus developed case law.
The lack of the searching analyses which were such a feature of the reports drafted under the responsibility of Commissioner Monti is to be regretted. In addition, as frequently happens there is a lamentable lack of references to possible empirical checks on the effects of competition policy.
For instance, it is reaffirmed that the purpose of competition policy is to ensure fair and relatively lively competition which is considered to benefit consumers by reducing excessive margins (abuse of dominant positions) and by stimulating technological emulation. This line of argument bears the mark of common sense. However, as the report comments in passing there are 'market failures', which are not detailed and any thinking about which thus does not contribute to adjusting competition policy. This is regrettable.
An examination of the relative size of the different parts of the report shows that competition policy focuses mainly on the fight against secret agreements and mergers which might result in abuses of dominant positions. Relatively little space is devoted to the policing of State aid. It also emerges that the number of cases in which the Court in Luxembourg invalidates a Commission decision is in decline. It appears that the Commission's practices and case law are finally in step with each other, following the discord over previous years which culminated, in particular, in the Altmark judgment.
2. Combating cartels and abuses of dominant positions
The Commission is to be congratulated on the courage and tenacity with which it fights abuses of monopoly situations. A few significant examples are detailed, including the condemnation of Microsoft. However, appeals are once more under way, so there will be further developments here.
One chapter is devoted to the establishment of the European Competition Network, a form of cooperation between national bodies responsible for regulating competition. It is still far too soon to determine the effectiveness of this system. The obvious risk is of complicity (even unconscious complicity) between national authorities and their 'national champions'. The example of the agreement between the three main French mobile telephony operators (including the historic operator, France Telecom, and its subsidiary, Orange), a secret agreement which was only revealed by the press in 2005, shows that it is not necessarily wise to entrust this kind of supervision to national authorities.
The decentralisation of competition policy is therefore not without risk. We need to think about establishing a '(European) regulator of (national) regulators'.
3. Merger supervision
Here again, the Commission is to be congratulated on the vigilance that it generally demonstrates. The example of the merger between the leading French book publishing and distribution operators is particularly illuminating.
However, the Commission cannot be encouraged enough to embark on genuine studies of the real effect of this policy of 'maintained competition'. Can it really be proved that competition brings down prices? Intuition says that, if supply is there, then competition, by squeezing margins and stimulating research, results in greater purchasing power for consumers in the sector in question and in the growth of the sector and even of employment in it.
Yet another sequence of events is entirely possible: in an oligopolistic situation no competitor has any interest in increasing supply, because there is more to be gained from higher prices in a situation of shortage. We may wonder whether this sequence did not win out in the case of the deregulation of major networked public services. With good reason, the Commission is determined to prevent private monopolies being re-established on the corpses of the former public monopolies (Portuguese electricity and gas), but at least the big old national undertakings, vested with public service obligations, took care to anticipate growth in demand by making the corresponding investments. On the electricity market it seems that this is no longer the case.
4. The case of Rhodia
This case tarnishes the Commission's reputation for a rigorous approach to mergers. It was the subject of a rectifying decision (a unique case among 3000) in January 2004. This modified Decision 1378 of August 1999, which authorised the merger between Rhône-Poulenc and Hoechst in return for the divestiture of Rhodia, which was authorised, in parallel, to absorb Albright & Wilson (Decision 1517). There is no retrospective analysis of this rectification; what is worse is that Decisions 1378 and 1517 disappeared from the website while this report was being drafted, thereby hampering parliamentary work.
Rhodia's shares, after a surge caused by the absorption of A & W, have since done nothing but nosedive, bringing ruin on shareholders and workers. It appears that Rhône-Poulenc had loaded on to Rhodia all the liabilities hidden in A & W or resulting from environmental disasters such as Cubatao and Silver Bow. On this point, the Commission has also failed to exercise the duty of control arising from the initial Decision 1378.
Given these anomalies, Parliament should decide to set up a committee of inquiry into the way in which the Commission took Decisions 1378 and 1517 and has handled them.
5. Control of State aid
This chapter is characterised by a divergence between, on the one hand, the stated call for State aid efforts to be focused on horizontal aid designed to promote the Lisbon strategy and, on the other, the strictly legalistic approach to managing this issue, a course which has now been marked out by the Altmark judgment and, since July 2005, by the Commission's new regulatory decisions stemming from that judgment.
Since the public purse is not bottomless, the focus actually has to be on supporting the Lisbon strategy, and this also needs to be taken as a whole: promoting the knowledge-based economy, ensuring social and territorial integration and protecting the environment.
While the first objective (a knowledge-based economy) does indeed appear to have prompted the Commission's benevolent approach with regard to public aid for research and training, the issues of social and territorial integration and protection of the environment have not been handled systematically. If we consider the third component, for instance, we cannot but regret a degree of eclecticism on the part of the Commission.
It first notes, quite correctly, that State aid for revitalising rail transport must be encouraged, because this fits in with the policy of combating climate change. Yet a few pages later, we are somewhat surprised (Ryanair/Charleroi) to find the Directorate-General for Competition encouraging the development of regional airports ... by means of subsidies (which distort competition between cities and between firms) for low-cost airlines, which produce far more greenhouse gases than trains!
Similarly, where energy production is concerned, the objective of environmental protection is overlooked, whereas this is an important criterion for the European Investment Bank.
A special sub-chapter is devoted to State aid for restructuring and rescuing firms. This issue is the one which generates the most reservations among the public. The workers and regions concerned often perceive the Commission's objections as a bureaucratic obstacle which appears out of the blue and jeopardises the solution to a disastrous situation. It is vital that the Commission learns to conduct a dialogue on this point, first by explaining that the key aspect of its work is the fight against monopolies, but also by showing that it knows how to take the human aspects into account. Helping a firm to survive obviously wrongs its competitors, but it would be welcome to have at least some assessment of the effect that the collapse of one of the few remaining firms in an already concentrated sector would have. For instance, apart from the impact on jobs, the disappearance of Alstom would have increased the concentration in the sector substantially.
Conversely, the criteria making it possible to require the reimbursement of public aid which has been misused would well do with clarification. The purpose of such public aid is the common good. The Commission is vigilant about the legitimacy of aid when it is granted. It is much less so when it comes to the use of such aid after it has been granted. For instance, it is obvious that Alstom's expertise and means of production in significant areas, in particular energy production and clean transport, were factors in the decision taken to save it. And then, after this rescue, Alstom sold off its clean energy research centres without the Commission having told it to do so! The case ended up in plenary at the European Parliament (23 September 2003), where Commissioner Verheugen expressed his regret that there was no European legislation to prevent such practices.
The time has come to give thought to, and lay down, a clear policy on who is responsible for checking that firms perform their public service obligations properly, and on who may decide on penalties for firms which use aid to increase their profits instead of serving the public.
PROCEDŪRA
Pavadinimas
2004 m. Komisijos ataskaitos apie konkurencijos politiką
Procedūros numeris
2005/2209(INI)
Atsakingas komitetas Paskelbimo per plenarinį posėdį data
ECON17.11.2005
Komitetai, į kuriuos kreiptasi dėl nuomonės Paskelbimo plenariniame posėdyje data
EMPL
17.11.2005
ITRE
17.11.2005
IMCO
17.11.2005
Nuomonė(-s) nepareikšta(-os) Nutarimo data
EMPL
12.7.2005
ITRE
23.11.2005
IMCO
30.1.2006
Glaudesnis bendradarbiavimas Paskelbimo plenariniame posėdyje data
Į pranešimą įtrauktas(-i) pasiūlymas(-ai) dėl rezoliucijos(-ų)
Pranešėjas(-ai) Paskyrimo data
Alain Lipietz
4.7.2005
Ankstesnis(-i) pranešėjas(-ai)
Svarstymas komitete
14.11.2005
23.1.2006
13.2.2006
Priėmimo data
13.3.2006
Galutinio balsavimo rezultatai
Už:
Prieš:
Susilaikė:
18
2
13
Posėdyje per galutinį balsavimą dalyvavę nariai
Zsolt László Becsey, Pervenche Berès, Pier Luigi Bersani, Sharon Bowles, Udo Bullmann, Ieke van den Burg, David Casa, Elisa Ferreira, José Manuel García-Margallo y Marfil, Jean-Paul Gauzès, Robert Goebbels, Gunnar Hökmark, Karsten Friedrich Hoppenstedt, Ian Hudghton, Othmar Karas, Wolf Klinz, Christoph Konrad, Kurt Joachim Lauk, Enrico Letta, Astrid Lulling, Joseph Muscat, Alexander Radwan, Bernhard Rapkay, Karin Riis-Jørgensen, Dariusz Rosati, Eoin Ryan, Antolín Sánchez Presedo, Peter Skinner, Margarita Starkevičiūtė
Posėdyje per galutinį balsavimą dalyvavę pavaduojantys nariai
Jan Andersson, Katerina Batzeli, Mia De Vits, Harald Ettl, Ona Juknevičienė, Werner Langen, Alain Lipietz, Jules Maaten, Diamanto Manolakou, Zbigniew Krzysztof Kuźmiuk, Charles Tannock, Corien Wortmann-Kool
Posėdyje per galutinį balsavimą dalyvavę pavaduojantys nariai (178 straipsnio 2 dalis)
Pateikimo data
20.3.2006
Pastabos (pateikiamos tik viena kalba)
