C. McCreevy atsakymas Komisijos vardu
(2009 m. vasario 23 d.)
Atrodo, kad šiuo metu Lietuvoje taikoma sistema, aprašyta raštu pateiktame klausime, atitinka visose kitose ES valstybėse narėse taikomą sistemą, kuria įgyvendinamos Direktyvos 2006/115/EB (Nuomos ir panaudos direktyva) 2006 m. gruodžio 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2006/115/EB dėl nuomos ir panaudos teisių bei tam tikrų teisių, gretutinių autorių teisėms, intelektinės nuosavybės srityje (kodifikuota redakcija) (OL L 376, 2006 12 27). nuostatos ir kuri atitinka tarptautinių sutarčių, tokių kaip Berno konvencija ir Pasaulinės intelektinės nuosavybės organizacijos atlikimo ir fonogramų sutartis, nuostatas.
Pagrindinės nuostatos dėl autorių teisių, susijusių su viešu jų kūrinių skelbimu, nustatytos Berno konvencijos 11, 11a, 11b ir 14 straipsniuose. Berno konvencijoje teisė viešai atlikti kūrinį (11 straipsnio 1 dalies i punktas, 11a straipsnio iii punktas ir 11b straipsnio 1 dalies i punktas) ir teisė viešai jį paskelbti (11 straipsnio 1 dalies ii punktas ir 11b straipsnio 1 dalies ii punktas) skiriasi.
Pagal Berno konvencijos 11 straipsnio 1 dalies i punktą arba 11a straipsnio iii punktą „viešas atlikimas“ yra dramos, dramos ir muzikos ar muzikos kūrinių atlikimas gyvai arba transliuojamo saugomo kūrinio skelbimas garsiakalbiu viešoje vietoje. „Viešas skelbimas“ – tai kūrinio transliavimas antžeminėmis bei palydovinėmis priemonėmis ir nuotolinis perdavimas laidais.
Apie „viešą atlikimą“ baruose ir diskotekose Pasaulinė intelektinės nuosavybės organizacija Berno konvencijos vadovas (1978 m.), cituojamas Generalinės advokatės E. Sharpston nuomonėje, pateiktoje 2006 m. liepos 13 d. byloje C-306/05 – Sociedad General de Autores y Editores de España (SGAE) prieš Rafael Hoteles SL. teigia: „Galiausiai trečiu atveju, kurį numato (11a straipsnio iii punktas), transliuotas kūrinys yra viešai paskelbiamas, pavyzdžiui, garsiakalbiu ar kitaip. Tokie atvejai tampa vis įprastesni. Žmonių susibūrimo vietose (kavinėse, restoranuose, arbatinėse, viešbučiuose, didelėse parduotuvėse, traukiniuose, lėktuvuose ir t. t.) vis dažniau transliuojamos programos. Taip pat daugėja viešose vietose reklamai naudojamų autorių teisėmis saugomų kūrinių. Kyla klausimas, ar transliuojančiai stočiai autoriaus suteiktas leidimas taikomas ir bet kokiam transliacijos panaudojimui, siekiant arba nesiekiant komercinių tikslų. Konvencijos atsakymas yra „ne“. Kaip ir tuo atveju, kai retransliuojant laidais, sukuriama papildoma auditorija (1 dalies ii punktas), taip ir šiuo atveju, kūrinys tampa prieinamas ir kitiems klausytojams (arba žiūrovams) nei tie, kuriuos suteikdamas leidimą numatė autorius. Nors iš esmės asmenų skaičius, kuriam transliuojama, negali būti tiksliai nustatytas, autorius daro prielaidą, kad leidimas transliuoti apima tik tiesioginę auditoriją, gaunančią signalą šeimos rate. Kai pramogų tikslais ir dažnai dėl pelno, transliuojama platesniam ratui, papildoma visuomenės dalis gali susipažinti su kūriniu, tai nustoja būti vien transliacija. Autorius kontroliuoja šį naują viešą savo kūrinio atlikimą.“
Nuomos ir panaudos direktyvos 8 straipsnyje numatoma, kad atlikėjai ir įrašų gamintojai turi teisę gauti vienodą teisingą atlyginimą už „transliavimą bevielio ryšio priemonėmis arba kitokį viešą paskelbimą“. Pasaulinės intelektinės nuosavybės organizacijos atlikimo ir fonogramų sutarties 2 straipsnio g punkte aiškiai nurodoma, kad „atlikimo ar fonogramos „viešas paskelbimas“ – tai bet koks [...] [fonogramos] garsų [...] viešas perdavimas, išskyrus transliaciją“ ir „15 straipsnyje „viešo paskelbimo“ sąvoka taip pat suprantama kaip [fonogramos] [...] padarymas viešai girdimos“. Vadinasi, pagal Nuomos ir panaudos direktyvos 8 straipsnį ir Pasaulinės intelektinės nuosavybės organizacijos atlikimo ir fonogramų sutarties 15 straipsnį ir viešam fonogramos atlikimui (pvz., kompaktinės plokštelės grojimui baruose, diskotekose, restoranuose ir t. t.), ir viešam transliuojamos fonogramos atlikimui (pvz., radiju transliuojamos muzikos grojimui baruose, diskotekose, restoranuose ir t. t.) taikoma teisė į atlyginimą.
Atsižvelgiant į šiuos skirtumus, baruose ar kitose viešose vietose, kuriose norima atlikti transliuojamus kūrinius arba garso įrašus, vykdomas „viešas skelbimas“. Tam reikia leidimo, kuris nesusijęs su transliavimo leidimu, gautinu norint iš pradžių transliuoti tokius kūrinius. Todėl vadinamasis dvigubas mokestis atitinka Nuomos ir panaudos direktyvą ir nurodytas tarptautines sutartis.
