Klausimas, į kurį atsakoma žodžiu, Nr. O-0104/2010
Komisijai
Darbo tvarkos taisyklių 115 straipsnis
Sylvie Guillaume
,
Claude Moraes
S&D frakcijos vardu
Hélène Flautre
,
Judith Sargentini
Verts/ALE frakcijos vardu
Cornelia Ernst
,
Rui Tavares
,
Marie-Christine Vergiat
GUE/NGL frakcijos vardu
Malika Benarab-Attou
Tema: Bendrijos susitarimai dėl readmisijos su trečiosiomis šalimis
Europos Sąjunga iki šiol yra pasirašiusi 11 susitarimų dėl readmisijos. Ji yra pradėjusi derybas dėl 7 kitų susitarimų, iš kurių du (su Pakistanu ir Gruzija) yra beveik sudaryti ir vienas (su Turkija) turėtų būti pasirašytas artimiausiu metu. Šie susitarimai tapo pagrindine ES priemone nelegalių migrantų „srautui sulaikyti“. Tačiau, įsigaliojus Lisabonos sutarčiai, sustiprėjo Europos Parlamento įgaliojimai pritarimo tarptautiniams susitarimams srityje. Kokias garantijas Komisija gali suteikti Parlamentui dėl skaidrumo ir teisės į informaciją apie derybų dėl šių susitarimų procesą?
Kokias garantijas Komisija gali pateikti tais atvejais, kai šios šalys nėra pasirašiusios Ženevos konvencijos arba kitų susitarimų, susijusių su pagrindinių teisių apsauga? Ar šios konvencijos netūrėtų būti pasirašytos prieš pasirašant tokius susitarimus? Atsižvelgiant į tai, kad Europoje nėra bendros prieglobsčio sistemos ir į tai, kad visada išlieka grąžinimo rizika, tai atrodo būtina.
Kaip gali teisės aktų leidybos institucija tinkamai patvirtinti tokius susitarimus neturėdama nuo tada, kai 2004 m. įsigaliojo pirmasis toks susitarimas, jokio išsamaus tokių priemonių veiksmingumo ir jų įgyvendinimo stebėsenos įvertinimo?
Ar legitimu leisti valstybėms narėms atlikti grąžinimus į tėvynę laiku iš trečiųjų šalių negavus atsakymo į readmisijos prašymą dėl savo šalies piliečių, trečiosios šalies, per kurią jie keliavo tranzitu, piliečių arba dėl asmenų be pilietybės?
Ar šiuose susitarimuose neturėtų būti aiškiai paminėta parama grąžintų asmenų reintegracijai?
