GALUTINIS
A6-0438/2006
19.12.2006
PRANEŠIMAS
Teminė atliekų perdirbimo strategija
(2006/2175(INI))
Aplinkos, visuomenės sveikatos ir maisto saugos komitetas
Pranešėjas:
Johannes Blokland
PE 374.495v02-00
TURINYS
PASIŪLYMAS DĖL EUROPOS PARLAMENTO REZOLIUCIJOS.........................................3
AIŠKINAMOJI DALIS............................................................................................................10
PROCEDŪRA...........................................................................................................................15
PASIŪLYMAS DĖL EUROPOS PARLAMENTO REZOLIUCIJOS
Teminė atliekų perdirbimo strategija
( 2006/2175(INI) )
Europos Parlamentas,
– atsižvelgdamas į Komisijos komunikatą Tarybai, Europos Parlamentui, Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetui bei Regionų komitetui tema: „Tausesnis išteklių naudojimas: teminė atliekų prevencijos ir perdirbimo strategija“ ( COM(2005)0666 ),
– atsižvelgdamas į EB sutarties 2 ir 6 straipsnius, kuriais remiantis reikalavimai aplinkos apsaugos srityje privalo būti įtraukti į įvairius Bendrijos politikos sektorius siekiant skatinti aplinkos nežalojančią ekonominės veiklos plėtrą,
– atsižvelgdamas į EB sutarties 175 straipsnį,
– atsižvelgdamas į 2002 m. liepos 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos sprendimą Nr. 1600/2002/EB dėl šeštosios Bendrijos aplinkosaugos veiksmų programos (6-oji EAP)
OL L 242, 2002 9 10 p. 1. , o ypač jos 8 straipsnį,
– atsižvelgdamas į Komisijos pranešimą „Tausaus gamtinių išteklių naudojimo teminė strategija“ ( COM(2005)0670 ),
– atsižvelgdamas į savo 2004 m. balandžio 20 d. rezoliuciją dėl Komisijos komunikato: „Teminė atliekų prevencijos ir perdirbimo strategija“
OL C 104 E, 2004 4 30 , p. 401. ,
– atsižvelgdamas į savo 2003 m. lapkričio 19 d. rezoliuciją dėl tolesnio pranešimo dėl Tarybos direktyvos 75/442/EEB (Pagrindų direktyva dėl atliekų)
OL C 87E, 2004 4 7, p. 400. ,
– atsižvelgdamas į savo 1996 m. lapkričio 14 d. rezoliuciją dėl Komisijos komunikato dėl Bendrijos atliekų tvarkymo strategijos peržiūrėjimo bei į Tarybos rezoliucijos projektą dėl atliekų politikos
OL C 362, 1996 12 2, p. 241. ir Tarybos 1997 m. vasario 24 d. rezoliuciją dėl Bendrijos atliekų tvarkymo strategijos
OL C 76, 1997 3 11, p. 1. ,
– atsižvelgdamas į Europos Bendrijų Teisingumo Teismo sprendimus, o ypač bylas C-203/96, C-365/97, C-209/98, C-418/99, C-419/99, C-9/00, C-228/00, C-458/00, C-416/02, bei C-121/03,
– atsižvelgdamas į Darbo tvarkos taisyklių 45 straipsnį,
– atsižvelgdamas į Aplinkos apsaugos, visuomenės sveikatos ir maisto saugos komiteto pranešimą ( A6‑0438/2006 ),
1. Įvadas
A. kadangi 6-osios EAP 8 straipsnyje nustatyti labai aiškūs ES atliekų tvarkymo politikos tikslai, planiniai rodikliai ir principai,
B. kadangi 6-osios EAP 8 straipsnio 2 dalies iv punkte numatoma tobulinti ir persvarstyti direktyvas dėl statybų ir griovimo metu atsiradusių atliekų, nutekamųjų vandenų nuosėdų ir mikroorganizmų suskaidomų atliekų,
2. Dabartinė situacija
C. kadangi, nepaisant tam tikrų puikių ES atliekų tvarkymo politikos rezultatų per pastaruosius 30 metų, išlieka šios problemos:
1. pavojingų ir nepavojingų atliekų kiekiai nuolat didėja;
2. nevisiškai panaudojamas atliekų prevencijos ir perdirbimo potencialas;
3. vis dar didėja nelegaliai (iš vienos valstybės į kitą) gabenamų atliekų kiekis;
4. atliekų tvarkymas sukelia teršalų išmetimus į atmosferą, vandenį ir dirvą;
5. trūksta teisinių tam tikrų atliekų srautų reguliavimo normų;
6. teisės aktai atliekų tvarkymo srityje daugeliu atveju menkai įgyvendinami;
7. spręsdamos atliekų keliamas problemas valstybės narės taiko skirtingus metodus;
8. dabartiniai ES atliekų tvarkymo teisės aktai suformuluoti taip, kad kyla neaiškumų juos aiškinant,
D. kadangi ekonomika veikia kaip ekosistema: abiejose sistemose energija ir medžiagos paverčiamos produktais ir procesais (skirtumas tas, kad ekonominėje veikloje išteklių naudojimo srautai linijiniai, o gamtoje – cikliniai); kadangi funkcionuodamos ekosistemos paverčia atliekas ištekliais, nes perduoda energiją iš saulės, ir kadangi gamybos procesai nepajėgūs tai daryti; kadangi sparčiai augant ekonomikai ir gyventojų skaičiui, plečiantis gamybai ir daugėjant produktų, dėl kurių susidaro atliekų, kurių gamta negali absorbuoti ir paversti naujais ištekliais, tvarumo požiūriu kyla vis daugiau sunkumų,
E. kadangi būtina pertvarkyti dabartinę gamybos ir vartojimo sistemą; kadangi pagrindinis tikslas – nukreipti vartojimą tvarumo linkme ir žaliavos gavybos, gamybos ir gaminio projektavimo procesus kuo labiau suderinti su natūraliais procesais ir modeliais,
F. kadangi geresnis natūralių sistemų veikimo ir ekonomikos struktūros pagal biologinius principus suvokimas ne tik palankiai veiktų aplinką, bet ir padėtų suprasti problemos esmę,
G. kadangi labiau integruotų sisteminių metodų, pvz., produkcijos telkimo, funkcionalaus mąstymo (kaip gaminius būtų galima paversti paslaugomis), dematerializavimo ir technologijų plėtros imituojant gamtą, skatinimas yra atliekų susidarymo prevencijos būdas,
3. Plėtojamos ES atliekų tvarkymo politikos tikslai
H. kadangi daugelyje valstybių narių dažniausiai taikomas atliekų šalinimo metodas – tai užkasimas sąvartynuose,
I. kadangi prevencija, pakartotinis naudojimas ir energijos iš atliekų gavimas – vadovaujantis pagal aktualumą nustatomu eiliškumu – padėtų taupyti gamtinius išteklius,
J. kadangi niekad nepavyko pasiekti Bendrijos ir valstybių narių planinių prevencijos rodiklių, nors prevencija vis dar yra svarbiausias tikslas;
K. kadangi nėra tinkamų minimalių Bendrijos standartų, taikomų utilizavimo ir perdirbimo įmonėms, ir tai sukelia skirtingų lygių aplinkos apsaugą valstybėse narėse, ekologinį dempingą ir iškraipo konkurenciją,
1. pripažįsta Komisijos komunikatą „Tausesnis išteklių naudojimas: teminė atliekų prevencijos ir perdirbimo strategija“, kaip tolimesnių diskusijų dėl būsimos atliekų tvarkymo politikos, pagrindą;
2. pabrėžia, kad pagrindinis atliekų tvarkymo tikslas yra pasiekti aukšto lygio aplinkos bei žmogaus sveikatos apsaugą, o ne lengvinti vidaus rinkos veiklą atliekų utilizavimo srityje;
3. pabrėžia, kad reikėtų atsižvelgti ne tik į poveikį aplinkai ne tik Europos Sąjungoje, bet ir už jos ribų;
4. pabrėžia pagrindinių atliekų tvarkymo principų svarbą, t.y. prevencijos principą, ir „teršėjas moka“ principą, o taip pat atliekas kuriančios šalies atsakomybę ir, ypatingų atliekų srautų atvejais, individualios gamintojo atsakomybės principą ir artumo bei ekonominio savarankiškumo principą;
4. Pagrindiniai veiksmai
5. pabrėžia, kad visapusiškas egzistuojančių ES teisės aktų atliekų srityje įgyvendinimas bei vienodas jų taikymas visose valstybėse narėse – tai pagrindinis prioritetas;
6. nesupranta, kodėl , nors ir pasiūlyta persvarstyti Atliekų pagrindų direktyvą, trūksta nemažai konkrečių įgyvendinimo priemonių bei instrumentų (numatytų šeštojoje Bendrijos aplinkosaugos veiksmų programoje);
4.1. Esančių teisės aktų paprastinimas ir modernizavimas
7. atkreipia dėmesį į tai, kad apibrėžimai turi būti keičiami tik siekiant aiškumo, o ne tam, kad susilpnintų aplinkos apsaugos taisykles arba skatintų visuomenę lengviau priimti pačią sąvoką (pvz. susilpninant negatyvų „atliekų“ arba „šalinimo“ sąvokų atspalvį);
8. pabrėžia, kad politiniai sprendimai, kaip pvz. atliekų, utilizavimo arba šalinimo apibrėžimai, turėtų būti priimami vadovaujantis ne komitologijos, bet bendro sprendimo priėmimo procedūros tvarka;
9. pabrėžia, kad komitologijos procedūra turėtų apsiriboti nepolitiniais sprendimais, ypač techninio arba mokslinio pobūdžio;
10. nepritaria bendrai nuostatai, pagal kurią atliekos nebūtų klasifikuojamos, kas galėtų sąlygoti nederamą elgesį su aplinka ir nepakankamą atliekų srautų atsekamumą; pabrėžia, kad atliekų priskyrimo neatliekoms procedūras galima taikyti tik išimties tvarka vienos rūšies atliekoms, pvz., kompostui , užpildams iš antrinio panaudojimo žaliavų, regeneruotam popieriui ir regeneruotam stiklui;
11. pabrėžia, kad atliekas galima priskirti galutinėms atliekoms tik po to, kai pakartotinai panaudojus, perdirbus arba utilizavus atitinkamą atliekų srautą, neatmetant galimybės, kad perdirbimo metu gali atsirasti naujų atliekų, ir kai šis atliekų srautas atitinka sutartus Europos standartus ir yra tinkamas tam tikrai paskirčiai, ir tik priėmus ir ėmus taikyti atsekamumo taisykles;
12. reikalauja, kad visos atliekos, skirtos sudeginti ar energijai išgauti turi būti laikomos atliekomis tuo požiūriu, pagal kurį joms taikoma 2000 m. gruodžio 4 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2000/76/EB dėl atliekų deginimo
1 OL L 332, 2000 12 28, p. 91. 1 (atliekų deginimo direktyva);
13. pabrėžia, kad reikia iš naujo apsvarstyti Pagrindų direktyvos dėl atliekų prieduose pateikiamus panaudojamų ir šalinamų atliekų sąrašus ir, taikant bendro sprendimo procedūrą, juos sudarant atsižvelgti į dabartinę atliekų tvarkymo patirtį;
14. labai abejoja siūlomu energijos efektyvumo skaičiavimo metodu ir tuo, kad jį ketinama taikyti tik komunalinių atliekų deginimui; ragina Komisiją iš naujo apsvarstyti direktyvą dėl atliekų deginimo siekiant nustatyti vienodas ir atliekų deginimo, ir bendro atliekų deginimo aplinkos apsaugos normas (emisijos ir energijos efektyvumo);
4.2. Būvio ciklu pagrįstas požiūris sprendžiant atliekų klausimus
15. pabrėžia, kad labai svarbi atliekų tvarkymo hierarchinė tvarka , kai pagal svarbą nurodomos prioritetinės priemonės:
– prevencija;
– pakartotinis panaudojimas;
– medžiagų perdirbimas;
– kitas naudojimas, pvz., energijos gavimas;
– šalinimas,
tokia bendra atliekų tvarkymo tvarka taikoma siekiant sumažinti atliekų kiekį ir neigiamą atliekų ir jų tvarkymo poveikį sveikatai ir aplinkai;
16. mano, kad būvio ciklo koncepcija naudinga vertinant atliekų poveikį aplinkai ir žmonių sveikatai; pabrėžia, kad hierarchinė tvarka pagrįsta šia koncepcija, tačiau pripažįsta, kad išskirtiniais atvejais būvio ciklo ir kitokia analizė gali būti taikoma siekiant nukrypti nuo atliekų tvarkymo hierarchinės tvarkos, tačiau tik tuomet, kai akivaizdu, jog dėl priežasčių, susijusių su aplinka ir sveikata, arba vengiant pernelyg didelių sąnaudų iš tikrųjų protingiau pasirinkti kitą galimybę;
4.3. Žinių bazės tobulinimas
17. Pritaria, kad būtų gerinama žinių bazė, susijusi su ES atliekų tvarkymo strategija, tačiau pabrėžia, kad kur kas svarbiau įgyvendinti konkrečius veiksmus;
4.4. Atliekų prevencija
18. apgailestauja, kad nenustatyti planiniai kiekybiniai ir kokybiniai visų svarbių atliekų kiekio sumažinimo rodikliai, kuriuos nustatyti buvo vienas iš šeštojoje Bendrijos aplinkosaugos veiksmų programoje numatytų prioritetinių veiksmų; ragina Europos Komisiją atliekant galutinį šeštosios Bendrijos aplinkosaugos veiksmų programos vertinimą pasiūlyti planinius rodiklius;
19. ragina Komisiją gaminių, cheminių medžiagų ir ekologinio projektavimo srityse siūlyti konkrečių atliekų prevencijos priemonių siekiant sumažinti ir atliekų kaupimąsi, ir pavojingų medžiagų kiekį atliekose ir šitaip skatinti saugų ir aplinkai žalos nedarantį atliekų tvarkymą; pabrėžia, kad svarbu remti mažesnę žalą aplinkai darančius gaminius ir technologijas, taip pat ir labiau pakartotinai naudoti ir perdirbti tinkamus gaminius;
20. atkreipia dėmesį į atliekų tvarkymo strategijų ir kitų strategijų sąsają, ypač į tvarų gamtos išteklių naudojimą, tvarią plėtrą ir integruotą gaminių strategiją;
21. ragina Komisiją iki 2008 m. parengti rodiklių rinkinį, kaip paskelbta Išteklių strategijoje;
22. pabrėžia, kad tinkamas gamintojo atsakomybės koncepcijos įgyvendinimas – tai veiksminga atliekų prevencijos priemonė;
23. atkreipia dėmesį į tai, kad svarbu vykdyti informavimo apie atliekų tvarkymo politiką, ypač apie prevenciją, kampanijas ir išsamiau informuoti piliečius apie tvaraus atliekų tvarkymo privalumus;
24. ragina Komisiją dokumentuose apie sukauptą pažangiausią patirtį ( angl . BREF), parengtuose vadovaujantis Tarybos 1996 m. rugsėjo 24 d. direktyva 96/61/EB dėl Integruotos taršos prevencijos ir kontrolės
OL L 257, 1996 10 10, p. 26. ( angl . IPPC direktyva), daugiau svarbos skirti atliekų prevencijos aspektams ir į šiuose dokumentuose nurodyti atitinkamas gaires;
4.5. Pakartotinis panaudojimas
25. ragina Komisiją pasiūlyti konkrečias pakartotinio panaudojimo ir atkūrimo veiklos skatinimo priemones:
– sukurti pakartotinio panaudojimo centrø akreditavimo sistemà;
– nustatyti maþesná PVM produktams, kuriuos parduoda ágalioti pakartotinio panaudojimo centrai;
– sudaryti pakartotinio panaudojimo normų rengimo Europos mastu planą;
– užtikrinti pakartotinio panaudojimo stebėsenos ir informavimo apie jas priemones;
4.6. Atliekas perdirbančios Europos visuomenės link
26. pabrėžia, kad svarbu visoje Europoje pasiekti bendras minimalias pakartotino panaudojimo ir perdirbimo normas, ir atkreipia dėmesį į tai, kad tik tuomet visiems bus sudarytos vienodos sąlygos, kai visoje ES bus taikomos maždaug vienodos ekonominės priemonės;
27. pabrėžia, kad, siekiant padidinti tam tikrų atliekų srautų perdirbimo procentą, svarbu suskirstyti atliekų šaltinius, taip pat numatyti perdirbimo rodiklius bei gamintojo atsakomybę;
28. pripažįsta, kad ES turi artimiau bendradarbiauti spręsdama tarpvalstybines atliekų tvarkymo problemas;
29. pabrėžia, kad labiau į medžiagas orientuotas perdirbimo skatinimo metodas turėtų būti taikomas kartu su į atliekų srautą orientuotu metodu; ragina Europos Komisiją nuodugniau ištirti tokios strategijos įgyvendinimo galimybes ir ekonominį pagrįstumą;
30. dar kartą ragina Komisiją siūlyti atskiras direktyvas dėl biologiškai skaidomų atliekų, statybų ir griovimo veiklos atliekų bei nutekamųjų vandenų, kaip nurodyta 6-ajame Aplinkos apsaugos veiksmų plane;
31. ragina Komisiją tęsti Žaliojoje knygoje dėl polivinilchlorido (PVC) numatytą veiklą ir atsižvelgiant į šios medžiagos keliamas ekologines ir sveikatos problemas per visą jos gyvavimo laikotarpį, ypač kai ji virsta atliekomis, pateikti pasiūlymą dėl Polivinilchlorido direktyvos;
32. ragina kiek įmanoma sumažinti šalinamų atliekų kiekį; ragina Komisiją persvarstyti direktyvą dėl sąvartynų, taip pat jos įgyvendinimo terminus:
– nuo 2010 m. uždrausti sąvartynuose užkasti atliekas, kurios prieš išmetant neapdirbtos ir kurių sudėtyje yra medžiagų, galinčių sukelti fermentaciją;
– nuo 2015 m. uždrausti sąvartynuose užkasti popieriaus, kartono, stiklo, tekstilės, medžio, plastmasės, metalo, gumos, kamštinės medžiagos, keramikos, cemento, plytų ir čerpių atliekas;
– nuo 2020 m. uždrausti užkasti sąvartynuose visas perdirbamas atliekas;
– nuo 2025 m. uždrausti sąvartynuose užkasti visas likutines atliekas, išskyrus atvejus, kai tai neišvengiama ar kai kyla pavojus (pvz., filtrų pelenus);
33. mano, kad 2006 m. birželio 14 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1013/2006 dėl atliekų gabenimo
1 OL L 190, 2006 7 12, p. 1. 1 įgyvendinami teisiniai JT Bazelio konvencijos ir EBPO sprendimų įpareigojimai; remia ekologinio dempingo ir tariamo pakartotino panaudojimo prevenciją ir pabrėžia, kad atliekų gabenimo reglamentavimu siekiama skatinti pakartotinai naudoti ir perdirbti atliekas, kad kiek įmanoma būtų apsaugoma aplinka ir žmonių sveikata;
34. pabrėžia valstybių narių teisę pakartotinai panaudojant ar šalinant mišrias komunalines atliekas taikyti artumo ir ekonominio savarankiškumo principus, kad būtų skatinama šalyje planuoti atliekų tvarkymo ir jų deginimo pajėgumus;
0
0 0
35. paveda Pirmininkui perduoti šią rezoliuciją Tarybai, Komisijai ir valstybių narių vyriausybėms bei parlamentams.
AIŠKINAMOJI DALIS
1. Įvadas
2005 m. gruodžio mėn. Komisija pateikė Tarybai ir Europos Parlamentui teminę atliekų prevencijos ir perdirbimo strategiją kartu su pasiūlymu peržiūrėti Pagrindų direktyvą dėl atliekų.
Strategija parengta remiantis šeštąja aplinkos veiksmų programa (2002 m. liepos mėn.) bei 2004 m. balandžio mėn. Tarybos išvadomis ir Parlamento išvadomis dėl Komisijos komunikato. Strategijos tikslas – įnešti indėlį siekiant veiksmingai ir tausiai naudoti gamtos išteklius bei sumažinti neigiamą atliekų poveikį aplinkai. Tai yra viena iš priežasčių, dėl kurių kartu skelbiama išteklių naudojimo strategija.
Europos Sąjunga vykdo atliekų politiką daugiau nei 30 metų. Politika parengta kaip atsakas į tai, kad vis daugiau pasireiškia susijusių su atliekomis problemų ir aplinkai bei visuomenės sveikatai kyla grėsmė dėl visų žalingų poveikių, susijusių su nekontroliuojamu atliekų išmetimu. Tai buvo pagrindinė priežastis, dėl kurios reikėjo kurti atliekų politiką. Svarbiausias atliekų politikos tikslas visada yra aplinkos apsauga. Labai svarbu nuolat prisiminti šią pagrindinę užduotį – aplinkos apsaugą.
2. Dabartinė padėtis
Per pastaruosius 30 metų pasiekta daug. Iš produktų pašalinta nemažai kenksmingų medžiagų ir jų nebėra atliekose. Sukurti aplinkai palankesni atliekų tvarkymo būdai. Tačiau reikėtų pažymėti, kad įvairių valstybių narių pakartotinai naudojamų arba perdirbamų atliekų kiekiai labai skiriasi. ES lygmeniu priimti teisės aktai dėl atliekų eksporto, užpylimo žemėmis ir deginimo. Be to, parengti teisės aktai dėl konkrečių atliekų srautų, pvz., dėl naudotų maitinimo elementų, pakuočių, automobilių ir elektros įrangos. Aiškėja, kad nėra lengva priimti, įgyvendinti, stebėti ir vykdyti teisės aktus, susijusius su tiek daug skirtingų atliekų srautų ir skirtingų tvarkymo metodų, taikomų 25 skirtingose valstybėse narėse.
Nors teisės aktų rengimo ir įgyvendinimo srityje jau padaryta nemažai, dar esama problemų ir trūkumų, ypač toliau išvardytų:
· atliekų kiekiai vis dar didėja;
· per daug atliekų vis dar užkasama sąvartynuose;
· vis dar pernelyg mažai atliekų naudojama pakartotinai arba perdirbama;
· skirtumų tarp valstybių narių atliekų politikos kontekste (ją įgyvendinant) vis dar pernelyg daug ir jie labai dideli;
· iš dalies dėl minėtų priežasčių dažnai atliekos gabenamos nelegaliai ir netinkamai;
· nuolat diskutuojama dėl atliekų politikos aiškinimo ir įgyvendinimo, įskaitant ir apibrėžtis;
· ES teisės aktai dėl atliekų netinkamai įgyvendinami ir vykdomi.
Atsižvelgdamas į šias problemas, pranešėjas pritaria tam, kad Komisija pagaliau pateikė pasiūlymą dėl strategijos. Deja, pasiūlyme aptariama tik labai nedidele minėtų problemų dalis. Prevencijos ir perdirbimo srityje siūloma mažai konkrečių priemonių. Vieninteliai konkretūs pasiūlymai pateikti tik dėl Pagrindų direktyvos persvarstymo.
3. Plėtojamos ES atliekų tvarkymo politikos tikslai
Pagrindinis ES atliekų politikos tikslas – apsaugoti aplinką, o ne skatinti atliekų vidaus rinkos plėtrą. Be abejo, svarbu užkirsti kelią nesąžiningai konkurencijai atliekų rinkoje. Tai reiškia, kad vienodos aplinkosaugos sąlygos turi būti taikomos visoms valstybėms narėms ir turi būti įgyvendinamos. Nepaisant to, kad Europos teisės aktai dėl atliekų pradėti rengti prieš 30 metų, deja, dar negreitai gebėsime taikyti vienodas aplinkosaugos taisykles. Nemažos dalies atliekų srautų teisės aktai dar neparengti. Be to, galiojantys įstatymai neįgyvendinami ir nevykdomi (vienodai) kiekvienoje valstybėje narėje. Todėl labai svarbu siekti patobulinti galiojančių ES teisės aktų dėl atliekų taikymo, įgyvendinimo ir vykdymo būdus.
Būtina pabrėžti, kad reikia ir toliau būsimoje ES atliekų politikoje visiškai taikyti atsargumo principą, „teršėjas moka“ principą, gamintojo atsakomybės principą ir artumo bei savarankiškumo principą. Be to, konkrečių atliekų srautų atveju individualaus gamintojo atsakomybės principas gali duoti teigiamų rezultatų, pvz., pakuotės, maitinimo elementų, automobilių ir elektros įrangos atveju.
4. Svarbiausi veiksmai
Komisija pasiūlė tam tikras priemones, kurias galima suskirstyti į keturias pagrindines sritis. Šios priemonės ir jų komentarai pateikiami toliau:
4.1. Esančių teisės aktų paprastinimas ir modernizavimas
Komisija siūlo paaiškinti tam tikras skirtingai taikomas arba aiškinamas apibrėžtis. Šios apibrėžtys yra susijusios su atliekų, šalinimu, pakartotinu panaudojimu ir perdirbimu. Paaiškėjo, kad yra įvairių nesusipratimų ir neaiškumo dėl ES atliekų politikoje vartojamų apibrėžčių. Taip yra todėl, kad dabartinė padėtis, kai esama įvairiausių atliekų srautų ir atliekų tvarkymo būdų, yra labai sudėtinga. Be to, atliekų pramonė dažnai reikalavo aiškintis Europos įstatymų dėl atliekų ribas teismuose. Dėl to Europos Teisingumo Teismas yra priėmęs kelis nuosprendžius dėl teisės aktų aiškinimo arba tikslinimo. Manoma, kad Teisingumo Teismas tik tikrina, ar nagrinėjami atvejai neprieštarauja galiojantiems teisės aktams. Kadangi šiuo metu galiojantys teisės aktai tam tikrais atvejais akivaizdžiai neaiškūs ir turi trūkumų, Teisingumo Teismas kartais atlieka ir įstatymų leidžiamosios valdžios vaidmenį.
Dabartinė įstatymų leidžiamosios valdžios (Europos Parlamento ir Tarybos) užduotis – išspręsti įstatymų trūkumų ir aiškumo stokos problemą. Tačiau nepaprastai svarbu tai daryti labai apgalvotai. Jeigu bus pakeistos apibrėžtys, gali vėl prasidėti ilgas neaiškumo laikotarpis ir atsirasti naujų problemų, susijusių su naujų apibrėžčių aiškinimu. Todėl geriau turimus apibrėžimus taikyti kaip pagrindą ir, esantreikalui , juos tik patikslinti ir papildyti. Yra grupė apibrėžimų, parengtų siekiant sukurti aiškią Europos teisės aktų dėl atliekų sistemą. Apibrėžčių keitimo tikslas visiškai nėra įvaizdžio problemų sprendimas arba siekimas apeiti tam tikras įstatymuose dėl atliekų nustatytas aplinkos apsaugos taisykles. Atliekų apibrėžties keitimas siekiant klasifikuoti tam tikrus atliekų srautus kaip gaminius, kad būtų pašalinta neigiama „šiukšlių“ konotacija, nėra tinkama priežastis tokiems pakeitimams įvesti. Tą patį galima pasakyti apie pakartotino naudojimo apibrėžties keitimą siekiant atsikratyti neigiamo šalinimo įvaizdžio. Tai, kad nepavyko pasiekti planinių atliekų srautų pakartotinio naudojimo, perdirbimo ir pakartotino naudojimo rodiklių pagal kitas direktyvas, irgi nėra pakankama priežastis apibrėžtims keisti. Vėl reikėtų pabrėžti, kad apibrėžtis reikėtų keisti remiantis logika, siekiant nuoseklumo ir aiškumo. Jeigu yra su tikslais susijusių problemų, gali tekti keisti tikslus, bet ne apibrėžtis!
4.1.1. Atliekų apibrėžtis
Komisija siūlo leisti klasifikuoti atliekų srautus kaip ne atliekas. Šiuo tikslu buvo sukurtas taip vadinamas „galutinių atliekų“ kriterijus, Tačiau jį taikyti reikia labai atsargiai. Iš pat pradžių svarbu pažymėti, kad jis gali būti taikomas tik kai kuriems atliekų srautams. Tai reiškia – vienarūšių atliekų srautams, kurie neturi (negali turėti) neigiamo poveikio aplinkai. Dar viena prielaida yra tai, kad dėl ne atliekų statuso suteikimo neturi sumažėti aplinkos apsaugos lygis. Pagaliau ne atliekų statusą turi būti įmanoma gauti tik po to, kai atliekos yra apdorotos ir galutinis produktas atitinka konkrečius Europos kokybės kriterijus, užtikrinant, kad jis gali būti naudojamas pagal numatytą paskirtį saugiai ir tausojant aplinką. Atliekų srautai, kuriems gali būti suteiktas ne atliekų statusas, yra perdirbtas kompostas ir inertinė griovimo ir sprogdinimo veikos atliekų dalis (granuliuota skalda).
4.1.2. Šalinimo ir pakartotino naudojimo veiklos apibrėžtis
Galiojančiuose įstatymuose pateiktos apibrėžtys, kaip jas aiškina Europos Teisingumo Teismas, neskatina aplinkos tausojamosios praktikos. Pavyzdžiui, Teisingumo Teismas mano, kad bendras atliekų deginimas cementinėje krosnyje yra pakartotinas naudojimas energijai gauti, o atliekų deginimas specializuotoje deginimo krosnyje yra šalinimas, nors aplinkosaugos standartai, taikomi teršalų išmetimams bendro deginimo įrenginiams ne tokie griežti. Siekdama išspręsti šią problemą, Komisija siūlo didelio energetinio efektyvumo deginimo įrenginiams suteikti pakartotino naudojimo energijai gauti statusą. Dėl tokio požiūrio kyla klausimų, nes atliekų deginimas aiškiai skirtas pirmiausia atliekoms šalinti. Būtų geriau išspręsti problemą, susijusią su deginimo ir bendro deginimo įrenginiais, taikant abiems vienodas aplinkosaugos taisykles. Praktiškai tai galima padaryti iš dalies keičiant direktyvą dėl atliekų deginimo, kad deginimo ir bendro deginimo įrenginiams būtų taikomi vienodi išmetimų ir energijos efektyvumo standartai.
Komisija techniniams komitetams skiria svarbų vaidmenį – nustatyti, kada atliekos nebėra atliekos arba kada veiklą galima laikyti šalinimu, o kada – pakartotinu naudojimu. Atsižvelgiant į tai, kad tokie sprendimai gali turėti svarbių pasekmių, juos reikia priimti politiniu lygmeniu, taikant bendro sprendimo tvarką.
4.2. Būvio ciklu pagrįstas požiūris sprendžiant atliekų klausimus
Komisija siūlo, kad sprendžiant, koks atliekų srauto tvarkymo būdas yra geriausias, būtų atliekama būvio ciklo analizė. Pagal tokios analizės duomenis galima nustatyti, koks atliekų tvarkymo būdas yra geriausias aplinkai, atsižvelgiant į visą būvio ciklą – nuo gamybos iki atliekų tvarkymo imtinai. Iš esmės šį požiūris yra pažangus, nes apima visą poveikį aplinkai. Kita vertus, yra rizika, kad šį požiūrį galima taikyti tik teoriškai. Praktiškai bus labai sudėtinga atlikti objektyvią būvio ciklo analizę. Jeigu po analizės liks nežinomų veiksnių, bus daug priežasčių diskutuoti. Gali būti taip, kad vertinimas bus atliekamas remiantis politiniais, o ne grynai techniniais sumetimais.
Todėl geriau dabar turimą penkių etapų atliekų hierarchiją išsaugoti kaip atskaitos tašką. Galima numatyti galimybę nukrypti nuo šios hierarchijos, bet tik kai kuriems konkretiems atliekų srautams. Be abejo, būtina aiškiai parodyti, kad atliekų tvarkymas žemesniu hierarchijos lygiu teikia akivaizdžius aplinkosaugos privalumus. Be to, tokie sprendimai neturi būti priimami techninių komitetų, kadangi tai politiniai sprendimai.
4.3. Žinių bazės tobulinimas
Nors visada pageidautina tobulinti su atliekų politika susijusią žinių bazę, esama pavojaus, kad laiko ir energijos tam gali būti skiriama neproporcingai. Dėl to neturėtų nukentėti konkrečių priemonių, kurių tikslas – patobulinti atliekų politiką ir geriau apsaugoti aplinką, priėmimas ir įgyvendinimas.
Pavyzdžiui, būvio ciklo analizės žinių bazė turėtų padėti sukurti objektyvų metodą, kurį patikrintų nepriklausomas ekspertų komitetas.
4.4. Atliekų prevencija
Komisija tiesiog siūlo, kad už galimas atliekų prevencijos priemones didžiąja dalimi turi būti atsakingos valstybės narės. Šeštojoje aplinkos apsaugos veiksmų programoje aiškiai nurodyta, kad būtina nustatyti konkrečius planinius atliekų rodiklius. Tačiau tokių rodiklių Komisija nesiūlo, nors jie būtini, atsižvelgiant į nuolatinį atliekų kiekio didėjimą. Vienaip ar kitaip būtina atskirti ekonominį augimą ir atliekų radimąsi. Tam gali pasitarnauti tolesnis gamintojo atsakomybės principo įvedimas.
4.5. Europos atliekas perdirbančios visuomenės link
Komisijos siekis sukurti perdirbimo visuomenę yra pagirtinas. Vis dėlto svarbu žinoti, kad, deja, esame dar labai toli nuo šio tikslo. Nors šeštojoje aplinkos apsaugos veiksmų programoje nurodyta, kad Komisija turi priimti naujas direktyvas dėl biologinių atliekų, statybų ir griovimo veiklos atliekų bei nuotėkų nuosėdų, ji dar nėra to padariusi. Tačiau tokių teisės aktų labai reikia, nes šiuo metu trūksta aiškių taisyklių. Dėl tokios padėties kenčia aplinka arba perdirbimo vidaus rinka. Juolab, kad pati pramonė reikalauja Europos teisės aktų dėl šių atliekų srautų.
Be to, labai stebina tai, kad, Komisijos nuomone, problemų kelia galiojantys ES teisės aktai. Netgi sakoma, kad reikėtų keisti planinius rodiklius, nustatytus senų transporto priemonių ir elektros įrangos perdirbimui. Be to, anot Komisijos, reikėtų iš esmės keisti Atliekų gabenimo reglamentą, nors (po intensyvių derybų) šis teisės aktas turėtų būti greitai paskelbtas. Šiuo atžvilgiu Komisija toli nuo tikslo, nes atliekų gabenimo reglamentas skirtas būtent tam, kad užkirstų kelią tarpvalstybiniam atliekų gabenimui apeinant aplinkos apsaugos taisykles arba tvarkant atliekas tokiu būdu, kad aplinkos apsauga yra mažiau užtikrinama.
Taigi labai svarbu, kad Europos Parlamentas ir Taryba aiškiai nurodytų, jog pagrindinis Europos teisės aktų dėl atliekų tikslas yra saugoti aplinką.
Pagaliau, Komisija siūlo panaikinti direktyvą dėl naudotos alyvos. Pasiūlyme dėl Pagrindų direktyvos dėl atliekų išsaugotas įsipareigojimas surinkti naudotą alyvą. Vis dėlto yra tikimybė, kad motyvacija bus pernelyg silpna, jeigu naudotą alyvą bus leista deginti. Pasiūlyme remiamasi tuo, kad būvio ciklo analizė parodė, jog naudotos alyvos regeneravimas nėra aplinkai naudingesnis nei deginimas. Vis dėlto šiuo klausimu naftos perdirbimo pramonės atstovai daug diskutuoja. Be to, kai kuriose valstybėse narėse tikslingai investuojama į naudotos alyvos perdirbimo infrastruktūrą. Komisijos pasiūlymas, regis, prieštarauja siekiui sukurti perdirbimo visuomenę.
PROCEDŪRA
Pavadinimas
Teminė atliekų perdirbimo strategija
Procedūros numeris
2006/2175(INI)
Atsakingas komitetas Paskelbimo plenariniame posėdyje data
ENVI 6.7.2006
Nuomonę teikiantis (-ys) komitetas (-ai) Paskelbimo plenariniame posėdyje data
ITRE 6.7.2006
Nuomonė nepareikšta Sprendimo priėmimo data
ITRE 22.2.2006
Glaudesnis bendradarbiavimas Paskelbimo plenariniame posėdyje data
Pranešėjas (-ai) Paskyrimo data
Johannes Blokland 29.11.2005
Pakeistas (-i) pranešėjas (-ai)
Svarstymas komitete
13.7.2006
Priėmimo data
28.11.2006
Galutinio balsavimo rezultatai
+
-
0
51
0
0
Posėdyje per galutinį balsavimą dalyvavę nariai
Adamos Adamou, Georgs Andrejevs, Irena Belohorská, Johannes Blokland, John Bowis, Frieda Brepoels, Dorette Corbey, Chris Davies, Avril Doyle, Mojca Drčar Murko, Edite Estrela, Jill Evans, Anne Ferreira, Karl-Heinz Florenz, Matthias Groote, Françoise Grossetête, Cristina Gutiérrez-Cortines, Satu Hassi, Gyula Hegyi, Jens Holm, Marie Anne Isler Béguin, Caroline Jackson, Christa Klaß, Eija-Riitta Korhola, Holger Krahmer, Marie-Noëlle Lienemann, Linda McAvan, Roberto Musacchio, Riitta Myller, Péter Olajos, Miroslav Ouzký, Vittorio Prodi, Frédérique Ries, Dagmar Roth-Behrendt, Guido Sacconi, Karin Scheele, Carl Schlyter, Horst Schnellhardt, Richard Seeber, Kathy Sinnott, Bogusław Sonik, Antonios Trakatellis, Evangelia Tzampazi, Thomas Ulmer, Marcello Vernola, Anja Weisgerber, Åsa Westlund
Posėdyje per galutinį balsavimą dalyvavęs (-ę) pavaduojantis (-ys) narys (-iai)
Pilar Ayuso, Giovanni Berlinguer, Niels Busk, Bairbre de Brún, Hélène Goudin, Ambroise Guellec, Jutta Haug, Karsten Friedrich Hoppenstedt, Miroslav Mikolášik
Posėdyje per galutinį balsavimą dalyvavęs (-ę) pavaduojantis (-ys) narys (-iai) (178 straipsnio 2 dalis)
Pateikimo data
19.12.2006
Pastabos (pateikiamos tik viena kalba)
