GALUTINIS
A6-0276/2005
29.9.2005
PRANEŠIMAS
dėl metinio pranešimo apie Europos ombudsmeno veiklą 2004 m.
(2005/2136(INI))
Peticijų komitetas
Pranešėjas:
Manolis Mavrommatis
PE 360.167v02-00
TURINYS
Puslapis
PASIŪLYMAS DĖL EUROPOS PARLAMENTO REZOLIUCIJOS.........................................3
EXPLANATORY STATEMENT................................................................................................8
PROCEDŪRA...........................................................................................................................14
PASIŪLYMAS DĖL EUROPOS PARLAMENTO REZOLIUCIJOS
dėl metinio pranešimo apie Europos ombudsmeno veiklą 2004 m. ( 2005/2136(INI) )
Europos Parlamentas ,
– atsižvelgdamas į metinį pranešimą apie Europos ombudsmeno veiklą 2004 m.,
– atsižvelgdamas į EB sutarties 195 straipsnį,
– atsižvelgdamas į Pagrindinių teisių chartijos 43 straipsnį,
– atsižvelgdamas į 1993 m. lapkričio 17 d. savo rezoliuciją dėl demokratijos, skaidrumo ir subsidiarumo bei į Tarpinstitucinį susitarimą dėl subsidiarumo principo įgyvendinimo tvarkos; taisykles ir bendrąsias sąlygas, kuriomis reglamentuojama, kaip ombudsmenas atlieka pareigas; tvarką, pagal kurią vyksta EB sutarties 189b straipsnyje numatytos Taikinimo komiteto procedūros
OL C 329, 1993 12 6, p. 132. ,
– atsižvelgdamas į savo ankstesnes rezoliucijas dėl Europos ombudsmeno veiklos,
– atsižvelgdamas į Darbo tvarkos taisyklių 112 straipsnio 1 dalį ir 195 straipsnio 2 dalį,
– atsižvelgdamas į Peticijų komiteto pranešimą ( A6‑0276/2005 ),
A. kadangi Nicoje 2000 m. gruodžio 7 d. buvo iškilmingai paskelbta Pagrindinių teisių chartija, kuri įtraukta į Sutartį dėl Konstitucijos Europai,
B. kadangi Pagrindinių teisių chartijos 41 straipsnyje numatyta, jog kiekvienas asmuo turi teisę į tai, kad Sąjungos institucijos, įstaigos ir organai jo reikalus tvarkytų nešališkai, teisingai ir per kuo trumpesnį laiką,
C. kadangi Chartijos 43 straipsnyje numatyta, jog „kiekvienas Sąjungos pilietis ir kiekvienas fizinis asmuo, kuris gyvena bet kurioje valstybėje narėje, ar juridinis asmuo, kurio registruota buveinė yra valstybėje narėje, turi teisę kreiptis į Europos ombudsmeną su skundu dėl netinkamų Sąjungos institucijų, įstaigų ar organų administravimo veiksmų, išskyrus Europos Sąjungos Teisingumo Teismo ir Pirmosios instancijos teismo vykdomas teismo funkcijas“,
D. kadangi šiais metais prasidėjo antroji dabartinio ombudsmeno Nikiforos Diamandouros kadencija, o rugsėjo mėn. buvo minimos dešimtosios Europos ombudsmeno institucijos steigimo metinės,
E. kadangi Europos Parlamento Pirmininkui 2005 m. kovo 8 d. buvo pateiktas ombudsmeno metinis pranešimas, ir ombudsmenas Nikiforos Diamandouros 2005 m. gegužės 10 d. Strasbūre su minėtu pranešimu supažindino Peticijų komitetą,
F. kadangi, palyginti su ankstesniais metais, 2004 m. labai (53 %) padaugėjo ombudsmenui pateiktų skundų, ir tik pusę (51 %) šio padidėjimo lėmė tai, kad dabar Europos piliečiais tapo dešimties naujųjų valstybių narių piliečiai,
G. kadangi Europos ombudsmenas yra nešališka institucija ir tuo pat metu užtikrina Sąjungos piliečiams neteismines teisių gynimo priemones, ir kadangi 2004 m. ombudsmenas suteikė realią paramą nagrinėjant beveik 70 % jam pateiktų bylų, įskaitant nepriimtinus skundus,
H. kadangi 2004 m. ombudsmenas baigė 251 tyrimą, iš kurių 247 buvo susiję su skundais, o 4 atlikti savo iniciatyva; kadangi 65 atvejai išspręsti pačių institucijų arba įstaigų po to, kai buvo pateiktas skundas ombudsmenui, ir buvo pasiūlyta 12 draugiškų sprendimų,
I. kadangi ombudsmenas nusprendė pateikti Europos Parlamentui specialų pranešimą (0I/2/2003/GG), reaguodamas į skundą, susijusį su atveju, kurį nagrinėdamas padarė išvadą, jog skundo pareiškėjas dirbo Komisijoje diskriminuojančiomis darbo sąlygomis, ir dėl kurio nebuvo rasta draugiško sprendimo, o Komisija nepritarė ombudsmeno pateiktos rekomendacijos projektui,
J. kadangi ombudsmenas, pateikdamas specialų pranešimą Europos Parlamentui, turi išskirtinę galimybę siekti Europos Parlamento ir jo Peticijų komiteto paramos, norėdamas patenkinti piliečių, kurių teisės buvo pažeistos, reikalavimus ir skatinti geresnę Europos administravimo įstaigų darbo kokybę,
K. kadangi ombudsmeno tyrimai dažnai duoda teigiamų rezultatų skundo pareiškėjams ir gali padėti pagerinti administravimo paslaugų kokybę,
L. kadangi daugelis su netinkamu administravimu susijusių kritinių pastabų, kurias ombudsmenas išdėstė savo 2004 m. pranešime, gali padėti ateityje užkirsti kelią klaidoms ar funkcijų sutrikimui, taip pat ES institucijose ir kitose įstaigose priimti ir įgyvendinti tinkamas priemones,
M. kadangi Europos Parlamentui buvo pateikta kritinė pastaba, nes jis nesiėmė tinkamų priemonių, kad įgyvendintų savo taisykles dėl rūkymo Parlamento patalpose,
N. kadangi dalyvaudamas susitikimuose ir bendruose renginiuose, skirtuose užtikrinti teigiamą sąveiką, kuri padėtų siekti bendrų tikslų, ombudsmenas ir toliau plėtoja dalykiškus darbinius ryšius su Europos Sąjungos institucijomis ir įstaigomis,
O. kadangi metiniame pranešime paaiškinama ombudsmeno veikla, kuria Sąjungoje, šalyse kandidatėse, Norvegijoje ir Islandijoje siekiama išplėsti ir sutelkti šalių ir regionų ombudsmenų tinklą sukuriant keitimosi informacija sistemą ir keičiantis pažangiąja patirtimi, tinkamai atsižvelgiant į tai, kad daugeliu atvejų labai skiriasi ombudsmenų turimi įgaliojimai ir jų veiklos bei atsakomybės sritys,
P. kadangi minėto tinklo veikloje dalyvaujant Europos Parlamento Peticijų komitetui, Europos institucijoms ir šalių bei regionų ombudsmenams galėtų būti lengviau praktiškai bendradarbiauti, turint mintyje įvairų ombudsmenų atsakomybės lygį,
Q. kadangi 2004 m. ombudsmenas išplėtė su bendravimu, ypač su informacinėmis kelionėmis, viešais renginiais, konferencijomis, spaudai duotais interviu, susijusią savo veiklą, siekdamas padidinti piliečių supratimą apie jų teises Bendrijos administravimo įstaigų atžvilgiu,
R. kadangi Europos Parlamentas 2001 m. rugsėjo 6 d. vienbalsiai priėmė Tinkamo administravimo kodeksą, kurį rekomenduota priimti ombudsmeno 2000 m. balandžio mėn. specialiame pranešime, tačiau kurio dar nepriėmė Komisija,
S. kadangi laiške Europos Parlamento Pirmininkui ir per susitikimą su Komisijos Pirmininku ir Komisijos nariais N. Diamandouros neseniai teigė, kad visos institucijos ir įstaigos turėtų priimti bendrą poziciją dėl tinkamo administravimo kodekso,
T. kadangi ombudsmenas savo pranešime dar kartą paprašė peržiūrėti statutą, kuriuo reglamentuojama ombudsmeno veikla,
1. patvirtina Europos ombudsmeno pateiktą 2004 m. pranešimą ir džiaugiasi naujais būdais, kuriais pranešime pateikiama ir išdėstoma informacija, nes jame ne tik išsamiai apžvelgiami minėtais metais išnagrinėti atvejai ir atlikti tyrimai, bet ir pateikiama paprasta ir aiški teminė analizė;
2. džiaugiasi tuo, kad ombudsmeno institucija paįvairino ir atnaujino savo metinius leidinius, siekdama, kad jie patenkintų skirtingus skundų pareiškėjų, Parlamento narių, specialistų ir plačiosios visuomenės poreikius;
3. džiaugiasi tuo, kad ombudsmenui pavyko atkreipti visuomenės dėmesį į savo pastangas ją informuoti, ir mano, kad kokybiškesnė informacija gali padėti sumažinti į ombudsmeno kompetencijos sritį nepatenkančių skundų skaičių;
4. ragina Europos ombudsmeną ir toliau dėti pastangas bei veiksmingai ir lanksčiai plėtoti savo veiklą siekiant, kad piliečiai laikytų ombudsmeną tinkamo Europos institucijų administravimo sergėtoju;
5. pažymi, kad nors ir padidėjo ombudsmeno gaunamų skundų skaičius, apie 75 % šių skundų nepatenka į ombudsmeno kompetencijos sritį, kadangi daugeliu atvejų skundai yra susiję su nacionalinėmis institucijomis, kurios yra atsakingos už Bendrijos teisės aktų taikymą;
6. ragina ombudsmeną apibrėžti netinkamo administravimo sąvoką
1997 m. praneime ombudsmenas pasiūlė tokį apibrėžimą: netinkamo administravimo atvejais laikomi tokie atvejai, kai viešųjų įstaigų veiksmai neatitinka jas įpareigojančių taisyklių arba principų. , kad sudarant tikslų baigtinį sąrašą būtų nurodomos ir institucijos, ir įstaigos, kurioms ši sąvoka taikoma, bei atvejai, kurie gali būti skundų tema (kategoriškai atmetant atvejus, kurie patenka į valstybių narių valdžios institucijų kompetencijos sritį);
7. ragina ombudsmeną pasinaudojant minėtu tinklu bei laikantis subsiadiarumo principo ir toliau tiesiogiai perduoti į ombudsmeno kompetencijos sritį nepatenkančius skundus tinkamiausioms nacionalinėms arba vietos institucijoms;
8. pritaria ombudsmeno tikslui, jei tik įmanoma, siekti draugiškų sprendimų;
9. ragina ombudsmeną perduoti klausimus Peticijų komitetui, kad viename iš savo posėdžių, jei reikia, išklausius skundo pareiškėjo nuomonę, komitetas galėtų diskutuoti apie kiekvieną atvejį, kai atitinkama institucija arba įstaiga atmetė draugišką sprendimą arba rekomendacijos projektą;
10. pažymi, kad septyni atvejai buvo išspręsti atitinkamoms institucijoms pritarus rekomendacijos projektui, ir vienas atvejis paskatino pateikti specialų pranešimą (OI/2/2003/GG),
11. džiaugiasi ombudsmeno specialiu pranešimu (OI/2/2003/GG) ir rekomenduoja Komisijai gerbiant Europos piliečių teises ir siekiant gerinti Europos administravimo įstaigų darbo kokybę dar kartą apsvarstyti atstovybių trečiosiose šalyse atstovų spaudai įdarbinimo taisykles;
12. ragina ombudsmeną dalyvauti Peticijų komiteto posėdžiuose visuomet, kai ombudsmenas pagal Parlamento darbo tvarkos taisyklių 195 straipsnį pateikia specialų pranešimą Parlamentui, ir mano, kad apskritai Parlamentas turėtų priimti poziciją dėl tokių pranešimų ir patvirtinti atskirus pranešimus rezoliucijomis;
13. pritaria ombudsmeno pastangoms užtikrinti, kad Europos institucijos sutiktų, jog skundų, susijusių su atsisakymu suteikti galimybę susipažinti su dokumentais, nagrinėjimo terminas būtų trumpesnis, ir ragina Tarybą pritarti šiam pasiūlymui;
14. ragina Bendrijos institucijas ir įstaigas kiek įmanoma labiau taikyti 2001 m. gegužės 30 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1049/2001 dėl galimybės visuomenei susipažinti su Europos Parlamento, Tarybos ir Komisijos dokumentais
OL L 145, 2001 5 31, p. 43. nuostatas; ypač ragina Komisiją neatsisakyti leisti susipažinti su jos dokumentais argumentuojant tuo, kad dokumentai skirti vidaus reikmėms;
15. ragina Komisiją per kuo trumpesnį laiką išnagrinėti su pažeidimais susijusius skundus;
16. ragina Komisiją imtis priemonių, kad būtų pakeista dabartinė padėtis, kai institucijos ir įstaigos vadovaujasi skirtingais elgesio kodeksais, ir ragina Komisiją priimti Europos tinkamo administravimo kodeksą;
17. kviečia ombudsmeno tyrimų šalis savo korespondencijoje nurodyti atitinkamą minėto Europos kodekso straipsnį ir ragina visas Bendrijos institucijas bei įstaigas prisidėti prie kodekso peržiūros ir pagal jo 27 straipsnį pranešti ombudsmenui apie tai, kaip jos kodeksą įgyvendina;
18. atkreipia dėmesį tai, kad Komisija turėtų pradėti parengiamuosius veiksmus, skirtus tinkamo administravimo teisės aktui pasiūlyti;
19. pritaria požiūriui, kad reikia peržiūrėti 1994 m. kovo 9 d. priimtą ombudsmeno veiklos statutą atsižvelgiant į pastarojo dešimtmečio pokyčius, įskaitant tai, kad Europos kovos su sukčiavimu tarnybai (OLAF) buvo suteikti tyrimo įgaliojimai ir buvo priimtas Reglamentas (EB) Nr. 1049/2001;
20. skatina išplėsti ir sustiprinti neteisminės apeliacijos sistemą, kuri leidžia piliečiams užsitikrinti teisiškai neįpareigojančius ir nepriverstinius sprendimus bei rekomendacijas užuot kreipusis į teismą;
21. ragina ombudsmeną pasinaudoti su rekomendacijomis susijusiais savo įgaliojimais ir, jei reikia, pagal 195 straipsnio 2 dalį parengti specialius pranešimus, kai gaunama skundų, susijusių su Pagrindinių teisių chartijoje įtvirtintų teisių pažeidimu, ir glaudžiai bendradarbiauti su Europos Parlamentu bei būsima Pagrindinių teisių agentūra siekiant rasti tinkamiausias teisių gynimo priemones;
22. džiaugiasi glaudžiu Europos ombudsmeno ir jo kolegų šalyse bei regionuose bendradarbiavimu, būtent, bendradarbiavimu pasinaudojant Europos ombudsmenų tinklu, kuris tapo veiksmingu mechanizmu, padedančiu greitai ir efektyviai nagrinėti piliečių skundus;
23. mano, kad įtrauktas į minėto tinklo veiklą Europos Parlamento Peticijų komitetas galėtų išplėsti ir sustiprinti nuolatinius ryšius su valstybių narių nacionalinių parlamentų peticijų komitetais ir ombudsmenais;
24. teigiamai vertina ombudsmeno pastangas viešai skelbti piliečiams informaciją apie savo vaidmenį ir jų teises, lankantis valstybėse narėse ir dalyvaujant konferencijose;
25. ragina Europos personalo atrankos tarnybą (EPSO) vadovautis taisyklėmis ir praktiniais pavyzdžiais, susijusiais su įdarbinimo tvarkos atvirumu ir skaidrumu, ypač laikytis Europos tinkamo administravimo kodekso 4 straipsnio nuostatų nurodant savo sprendimų priežastis;
26. teigiamai vertina gerus darbinius ryšius, užmegztus tarp ombudsmeno institucijos ir Peticijų komiteto, įskaitant abipusį bylų perdavimą;
27. paveda Pirmininkui perduoti šią rezoliuciją ir Peticijų komiteto pranešimą Tarybai, Komisijai, Europos ombudsmenui, valstybių narių vyriausybėms, parlamentams ir ombudsmenams arba atitinkamoms valstybių narių institucijoms.
EXPLANATORY STATEMENT
Historical Background
At national level, the first Ombudsman (‘Justitie’) of the modern age was established by the Swedish Constitution in 1809. At European level, it was during the 1970s that the European Parliament, shortly before its election by universal suffrage, called on the Commission to consider creating a Community ombudsman in an attempt to remedy the complexity of its bureaucratic structure. It is worth referring back to the report on the appointment of a Community Ombudsman drawn up by Sir Derek Walker-Smith, on behalf of the Legal Affairs Committee, and adopted in plenary on 6 April 1979. In this pathfinding report
Report on the appointment of a Community Ombudsman by the European Parliament, presented in 1979 by the Legal Affairs Committee, EC, (1979) OJ C 29/79. , the committee stressed that, where an administration or European civil service was already in place, the Ombudsman could personify or even give a human face to European bureaucracy in the eyes of the public.
This idea would be taken up in the final report of the Adonnino Committee, published in 1985
EC Adonnino Committee, 'A people's Europe' in Bulletin of the European Communities, supp. 7/85. , in which the Ombudsman is suggested as one of the symbols of a new European citizenship, along with the flag, emblem and anthem. Yet it was not until the 1991 Intergovernmental Conference, which paved the way for the Maastricht Treaty, that, on a proposal from Luxembourg, an agreement on the establishment of a European Ombudsman responsible for cases of maladministration in Community institutions and bodies was accepted by the Twelve.
The first holder of the office, Mr Jacob Söderman of Finland, was appointed in July 1995. When Mr Söderman decided to retire before the end of his second term of office, Mr Nikoforos Diamandouros of Greece took over the position in April 2003. He was re-elected by the European Parliament on 11 January 2005 and will continue in office during the sixth parliamentary term.
The function of the European Ombudsman ten years on
In medio stat virtus ('virtue stands in the middle') was the maxim of the scholastic philosophers of the Middle Ages and could well become the motto of the European Ombudsman as the office approaches its tenth anniversary. The European Ombudsman's role, which was originally seen as that of a 'parliamentary commissioner', with essentially consultative and supervisory duties, has evolved rapidly, especially in practice, with the result that the Ombudsman now acts as an external control mechanism for Europe’s public administration, helping to expose recurring malfunctions .
This can be illustrated by a statistical comparison: between 1995 and 2002 the average rate of increase in complaints was 17.9%
The International Ombudsman Yearbook, volume 6/2002, p. 161. ; in 2004 the rate was five times higher than the previous year (10%). As regards the relevance of complaints submitted to the Ombudsman, from the outset inadmissible complaints have exceeded 70% (78% in 1995; 73% in 1999; and 75% in 2003). Lastly, by 2003 draft recommendations and special reports totalled 58 and eight respectively, having increased steadily since the year 2000.
Analysis of complaints examined in 2004
The statistics for the year 2004 show that the institution has already reached maturity: 3726 complaints were received in 2004 (an increase of 53% over 2003), of which 3536 were from individual citizens and 190 from companies and associations. The sharp rise in the number of complaints is not just a result of enlargement: 657 complaints came from the new Member States, equivalent to 51% of the rate of increase for 2004, while the remaining 49% were accounted for by complaints from the 15 old Member States and from third countries.
The most numerous complaints came from citizens of the following countries: 482 from Spain (12.9%), 464 from Germany (12.4%), 303 from France (8.1%), 285 from Poland (7.6%), 269 from Italy (7.2%), 268 from Belgium (7.2%) and 195 from the United Kingdom (5.2%).
In terms of the EU’s population, however, the geographical distribution of complaints is slightly different: Germany (18%), France (13.5%), United Kingdom (13%), Italy (12.6%), Spain (9.2%), Poland (8.3%) and the Netherlands (3.5%).
Admissibility and processing of complaints
2730 complaints (74.8 %) fell outside the Ombudsman’s mandate, in most cases because they did not refer to a Community institution or body (91.4%) or did not concern instances of maladministration (6.2%). However, 919 complaints (25.2%) did fall within the Ombudsman’s mandate and of these 490 were admissible, while 147 did not give rise to an enquiry, with the result that enquiries were conducted in 343 cases, in other words approximately 10% of the total number of complaints lodged in 2004. Among the most frequent reasons for complaints being declared inadmissible were the failure to make appropriate administrative approaches beforehand and uncertainty surrounding the author or object of the complaint.
Overall, the Ombudsman dealt with 534 enquiries in 2004, of which 351 were new ones, including eight own-initiatives, and 183 carried over from previous years.
Of the complaints that led to an enquiry, 375 were against the European Commission (69%), 58 against the European Communities Personnel Selection Office (10.7%), 48 against the European Parliament (8.9%) and 22 against the Council of the European Union (7.2%). Some enquiries concerned more than one institution or body.
The main types of maladministration justifying an enquiry were lack of transparency, including refusal of information (22%), discrimination (19%), avoidable delay (12%), unsatisfactory procedures (9%), unfairness or abuse of power (7%), failure to fulfil obligations deriving from Article 226 of the EC Treaty (7%), negligence (6%) and legal error (5%).
In addition to the enquiries opened, the Ombudsman gave complainants advice (in 2117 cases), recommending that they turn to a national or regional ombudsman (906 cases), address a petition to the European Parliament (179 complainants), or contact the European Commission (359 cases). He also transferred 71 complaints, including 54 to other ombudsmen, 13 to the European Parliament’s Committee on Petitions and four to the European Commission.
Lastly, in 2004 the Ombudsman closed 251 enquiries, four of which were opened on his own initiative. As for final decisions, 113 cases (44.3%) were closed with a finding of no maladministration, 65 cases were settled by the institution or body itself following the complaint, five cases were closed when a friendly solution was achieved, 36 (around 1% of the total) resulted in a critical remark to the institution, seven included a draft recommendation accepted by the institution and one resulted in a special report to the European Parliament in the absence of a satisfactory reply from the institution concerning a draft recommendation.
Thematic analysis
The 2004 report offers a number of keys to understanding. In particular, Chapters 1 and 2 provide a full overview of how complaints have been dealt with and at the same time classify them thematically with a breakdown according to the type of decision closing the enquiry. Chapter 3 details more than one fifth of the closure decisions in 2004.
The regulation on public access to documents (1049/2001 of 30 May 2001) is frequently at the origin of complaints to the Ombudsman. In 2004, the Ombudsman settled 11 complaints in this area, of which nine were against the Commission and one each against OLAF and the Council. In one case, he secured a friendly solution from the Commission, under which it supplied the complainant, whose application for access to documents had been rather vague, with a list of documents concerning negotiations in the World Trade Organisation, thus enabling him to make a more precise application. In other cases, even if no maladministration was detected, the Ombudsman also made remarks. For example, while accepting that the Commission was entitled to refuse access to parts of a mission report by its Food and Veterinary Office, he suggested that in future it would be useful to record non-confidential information separately from the rest of the report so as to simplify the granting of partial access. In other cases, the Ombudsman made quite critical remarks. For example, he noted that the European Parliament’s rules on traineeships could be revised in order to make public the list of names of persons who accept the offer of a traineeship, as requested by a complainant
A further area of complaint concerned the failure to act by the Commission as guardian of the Treaty, in particular with regard to monitoring the application of Community law . Chapter 3 illustrates three decisions in this category, where the most frequent subjects of complaint concern the failure to register complaints, undue delay and failure to investigate properly. To take one example, the Ombudsman made critical remarks concerning the failure to register complaints. In reply the Commission promised in future to comply more strictly with rules on clarity and transparency and in particular undertook to state the reasons for its refusal to register a complaint. In addition, following a draft recommendation, it agreed to comply with the procedures established in a communication to the European Parliament and the European Ombudsman on relations with the complainant in respect of infringements of Community law. In another case, the Ombudsman made a further remark asking the Commission to explain its reasons for closing Article 226 complaints in a more intelligible manner. The Commission also apologised to the complainant for having failed to give him a right to reply in respect of a closure decision.
A further category of complaints concerns the award and management of contracts and grants . Chapter 3 details nine decisions under this heading. In one case, where the Commission was at fault with regard to precontractual responsibilities, it accepted a draft recommendation to pay compensation on an ex gratia basis. In another case, the Commission acted promptly to rectify an error in the reading of a postmark, which had led it to reject a proposal from the complainant for having been submitted after the deadline. In a third case, where a contract was terminated because of failure to meet contractual obligations on the part of a company, the Ombudsman considered that mere reference to the results of an OLAF investigation in the notification sent to the complainant by the Community institutions was not adequate. The Ombudsman also drew the Commission’s attention to a general principle governing the award of grants, namely the need to strike a fair balance between the interests of private persons and the general public interest.
Recruitment and working relations with the Community institutions and bodies gave rise to a whole series of staff complaints. Chapter 3 includes details of 15 decisions in this area, which also gave the Ombudsman the opportunity to deal with issues of general importance. These included the critical remarks addressed to Parliament because of its failure to apply the rules on smoking at its premises, following a complaint from staff. In particular, the Ombudsman disagreed with Parliament's opinion that the question of failure to comply with the rules for coexistence between smokers and non-smokers was a matter for individual responsibility. Parliament's Bureau endorsed the Ombudsman's criticisms and decided to bring forward by two years the total ban on smoking and to strengthen supervision of compliance with the existing restrictions.
Interinstitutional cooperation
Cooperation between the Ombudsman and the institution or body concerned by a complaint is vital in order to restore citizens' confidence in the respect for the principles of sound administration at European level. Moreover, the Code of Good Administrative Behaviour adopted by Parliament in 2001 stipulates that the failure to comply with these principles may be the subject of a complaint to the Ombudsman (Article 26). That is why the Ombudsman is requesting Parliament's support to secure the effective cooperation of the Commission (the subject of 70% of enquiries) in all cases where complaints are made in future. The Committee on Petitions endorses this position and also supports the Ombudsman in his aim of increasing the number of proposals for friendly solutions , in order to facilitate the adoption of corrective measures in the event of maladministration.
Application and revision of the European Code
This committee deplores the fact that, despite its repeated requests to the competent Community authorities to enforce the Ombudsman's draft recommendations and take action on his critical remarks (De Rossa resolution, paragraph 9), there has been no appreciable change in attitude towards a systematic commitment to combating acts or behaviour constituting maladministration. Furthermore, the Commission persists in using its own code, seemingly ignoring all reminders (most recently in paragraph 21 of the De Rossa resolution) to adopt and apply the European Union Code of Good Administrative Behaviour, which is the only one including provision for informing the public (Article 25). As a result, the Commission is promoting uncertainty and inconsistency in the management of relations with citizens.
For all these reasons, the Committee on Petitions urges the Commission to take measures to end the current situation, whereby institutions and bodies are applying different codes of conduct. Furthermore, it calls on the parties concerned by an Ombudsman's enquiry to refer to the relevant articles of the European Code in their correspondence so as to prevent any instances of maladministration. Lastly, it takes the opportunity to call on all institutions to contribute to the review of the European Code , as provided for in Article 27 thereof.
Shortening deadlines and full explanations in the event of failure to comply with reasonable time limits
The Committee on Petitions endorses the Ombudsman's efforts to secure acceptance by the European Institutions of shorter deadlines for dealing with complaints concerning refusals to grant access to documents and urges the Council to accept this proposal. In addition, it deplores the fact that some institutions are unable to provide convincing explanations for their failure to act over long periods of time (almost two years in the case of complaints 2185/2002/IP and 2204/2002/MF against the Commission). It supports the Ombudsman's critical remarks on this clear lack of action and advocates at least the application by analogy of the measures laid down in Article 17(2) of the European Code in the event of decisions on complex matters.
Reflections on developments in the Ombudsman's role
One thing stands out clearly in each year's Ombudsman's report, namely, the consistently high percentage of complaints falling outside his mandate (74.8% in 2004, 75% in 2003, 72% in 2002 and 80% in 1995). Furthermore, an overwhelming majority of these complaints are not directed at a Community institution or body. At a time when a debate is in progress on the failure on the part of European institutions and national governments to educate the peoples of the Union, following the twin referendum failures in France and the Netherlands on the European Constitutional Treaty, the European Ombudsman and the Committee on Petitions need to fulfil their mission of engaging in dialogue with citizens. In particular, they need to explain in a clear and simple manner what their respective powers are and what the fundamental criteria are (allocation of powers, subsidiarity and proportionality) for recognising where 'European powers' derive from and how far they extend, as well as the scope of, and consequently the limits of control over, national administrative acts which fall within the Union's sphere of competence.
From this standpoint, the initiatives taken by the European Ombudsman, together with a proactive concept of his role can only be encouraged. With regard to this role, the current Ombudsman has shown that he is well aware of its potential by proposing on the one hand to step up cooperation with his national or regional counterparts, through joint enquiries or establishing a telephone hotline with access to the ombudsmen's network, and, on the other hand, opening more own-initiative enquiries and promoting the highest standards of European public administration.
The statute governing the Ombudsman's activities derives from a parliamentary decision of 9 March 1994. That is why Mr Diamandouros has repeated his request that the statute be amended with a view inter alia to giving the Ombudsman broader powers of enquiry, particularly as regards access to documents and the hearing of witnesses.
While endorsing the need for such measures, the Committee on Petitions stresses that it is vital to maintain the impartiality of this influential body which acts as a conciliator between the European public administration and citizens and providing extrajudicial remedies. Accordingly, and regardless of the uncertainty surrounding the fate of the Constitutional Treaty, it does not seem appropriate to give the Ombudsman the power to bring legal proceedings. The fact that the European Ombudsman has always shown a preference for the interpretation of Community rules provided by the case law of the European Court of Justice does not mean that he needs to ask for its rulings on the most sensitive aspects of the cases he examines, such as those where questions of principle concerning violations of fundamental rights are at stake.
However, Parliament has just adopted the Gal own-initiative report
Own-initiative report on promotion and protection of fundamental rights; the role of national and European institutions including the Fundamental Rights Agency (2005-2007(INI)), adopted on 26 May 2005. on the promotion and protection of fundamental rights, in which it points out that the institutions enjoy the right to bring actions before the Court in the interests of the law and that Parliament can, using that means, 'defend the rights of citizens in cases where fundamental rights might be affected by a Union act'. Here, the Ombudsman could play his role by condemning cases of maladministration that may constitute a violation of fundamental rights through special reports or by highlighting in his annual report particular cases symptomatic of recurring malfunctions in European bureaucracy, in particular in the light of the principles and procedural rules on good administration and transparency enshrined in Articles 41 and 42 of the Charter of Fundamental Rights. With this in view, the European Ombudsman could enjoy fruitful cooperation with the future Fundamental Rights Agency and play an important role in the multi-layered structure ('network of networks') envisioned in the abovementioned report, so as to avoid overlapping of activities by different bodies.
Lastly, the Committee on Petitions endorses the Ombudsman's request to the European Commission to propose legislation seeking to promote good administration in the Union's institutions and bodies. It stresses, however, that this is not essential if the Commission chooses to adopt the European Code of Good Administrative Behaviour for its own services. That is why the European Parliament urges the new Commission under the presidency of Mr Barroso to take all necessary measures without delay to show that, despite the political uncertainty surrounding the Union's future, it genuinely intends to launch the ‘Plan D’ for democracy and dialogue with citizens announced at the June part-session in Strasbourg, so as to help the Union overcome the crisis of public confidence in its institutions.
PROCEDŪRA
Pavadinimas
Metinis pranešimas apie Europos ombudsmeno veiklą 2004 m.
Procedūros numeris
2005/2136(INI)
Pagrindas Darbo tvarkos taisyklėse
112 straipsnio 1 dalis ir 195 straipsnio 2 dalis
Atsakingas komitetas Data, paskelbta per plenarinį posėdį
PETI 4.7.2005
Nuomonę teikiantis(-ys) komitetas(-ai) Paskelbimo per plenarinį posėdį data
Nuomonė(-s) nepareikšta(-os) Sprendimo data
Glaudesnis bendradarbiavimas Paskelbimo per plenarinį posėdį data
Į pranešimą įtrauktas(-i) pasiūlymas(-ai) dėl rezoliucijos(-ų)
Pranešėjas(-ai) Paskyrimo data
Manolis Mavrommatis 17.3.2005
Pakeistas(-i) pranešėjas(-ai)
Svarstymas komitete
14.7.2005
Priėmimo data
13.9.2005
Galutinio balsavimo rezultatai
Už:
Prieš:
Susilaikė:
17
0
0
Posėdyje per galutinį balsavimą dalyvavę nariai
Robert Atkins, Mairead McGuinness, Manolis Mavrommatis, Marie Panayotopoulos-Cassiotou, Andreas Schwab, Richard Seeber, Rainer Wieland, Michael Cashman, Proinsias De Rossa, Alexandra Dobolyi, Maria Matsouka, Janelly Fourtou, Diana Wallis, David Hammerstein Mintz, Marcin Libicki, Roger Helmer,
Posėdyje per galutinį balsavimą dalyvavę pavaduojantys nariai
Marie-Hélčne Descamps
Posėdyje per galutinį balsavimą dalyvavę pavaduojantys nariai (178 straipsnio 2 dalis)
Pateikimo data – A6
29.9.2005
A6-0276/2005
