P6_TA(2007)0348
Euro zona (2007 m.)
A6-0264/2007
2007 m. liepos 12 d. Europos Parlamento rezoliucija dėl 2007 m. metinio pranešimo apie euro zoną ( 2007/2143(INI) )
Europos Parlamentas
, –
atsižvelgdamas į Komisijos komunikatą "2007 m. metinis pranešimas apie euro zoną" ( COM(2007)0231 ),
–
atsižvelgdamas į Komisijos 2007 m. gegužės 7 d. paskelbtas pavasario ekonomines prognozes,
–
atsižvelgdamas į savo 2007 m. balandžio 26 d. rezoliuciją dėl EPS viešųjų finansų 2006 m. Priimti tekstai, P6_TA(2007)0168
,
–
atsižvelgdamas į savo 2007 m. vasario 15 d. rezoliuciją dėl Europos ekonomikos padėties: parengiamoji 2007 m. bendrųjų ekonominės politikos gairių ataskaita Priimti tekstai, P6_TA(2007)0051
,
–
atsižvelgdamas į savo 2007 m. vasario 15 d. rezoliuciją dėl makroekonominio didėjančių energijos kainų poveikio Priimti tekstai, P6_TA(2007)0054
,
–
atsižvelgdamas į savo 2006 m. birželio 1 d. rezoliuciją dėl euro zonos plėtros OL C 298 E, 2006 12 8, p. 249.
,
–
atsižvelgdamas į savo 2006 m. kovo 14 d. rezoliuciją dėl Tarptautinio valiutos fondo strategijos peržiūros OL C 291 E, 2006 11 30, p. 118.
,
–
atsižvelgdamas į Europos centrinio banko (ECB) 2006 m. metinę ataskaitą,
–
atsižvelgdamas į ECB 2007 m. kovo mėn. pranešimus dėl finansinės integracijos Europoje,
–
atsižvelgdamas į Darbo tvarkos taisyklių 45 straipsnį,
–
atsižvelgdamas į Ekonomikos ir pinigų politikos komiteto pranešimą ( A6-0264/2007 ),
A.
kadangi 2006 m. euro zonos BVP padidėjo 2,7 proc., ir tai geriausias rezultatas nuo 2000 m., 2005 m. jis didėjo 1,4 proc., o 2,2 proc. infliacijos lygis išliko nepakitęs nuo 2005 m.,
B.
kadangi fiskalinis deficitas sumažėjo nuo 2,5 proc. BVP 2005 m. iki 1,6 proc. BVP 2006 m.,
C.
kadangi iki 2006 m. pabaigos nedarbo lygis sumažėjo iki 7,6 proc. ir pasiekė žemiausią lygį per pastaruosius penkiolika metų,
D.
kadangi valstybių narių narystė euro zonoje stiprina jų tarpusavio priklausomybę ekonomikos srityje ir skatina glaudžiau koordinuoti ekonomikos politiką siekiant spręsti struktūrines problemas, būsimus uždavinius ir pritaikyti euro zoną prie vis labiau globalėjančios ekonomikos,
E.
kadangi euro zonos ekonomika yra globalios ekonomikos stabilumo dalis,
Makroekonominiai pokyčiai
1.
džiaugiasi, kad 2006 m. vyko palankių ekonominių pokyčių ekonominio augimo ir užimtumo požiūriu, dėl kurių buvo sukurta 2 mln. naujų darbo vietų ir sumažintas fiskalinis deficitas; tačiau pažymi, kad didelis nedarbas ir neaktyvus dalyvavimas darbo rinkoje vis dar trukdo Europoje spręsti dabartines ir būsimas globalios ekonomikos problemas;
2.
atsižvelgdamas į tai primena, kad pagal Sutarties 111 straipsnį atsakomybė už valiutos kurso politiką suteikta Tarybai, tačiau jame nenurodyta, kokiomis priemonėmis šie įgaliojimai turėtų būti vykdomi; ragina Euro grupę, Tarybą ir ECB visapusiškai vykdyti atitinkamus įgaliojimus.
3.
pažymi, kad iš dalies ekonomikos atsigavimą lemia teigiami struktūriniai pokyčiai, ir džiaugiasi tuo, kad darbo našumas auga vis sparčiau; vis dėlto mano, kad dar per anksti daryti tvirtas išvadas dėl atsigavimo pobūdžio, t. y. ar jis yra daugiau ciklinis, ar daugiau struktūrinis; atsižvelgiant į tai, ragina laikytis atsargios pozicijos;
4.
džiaugiasi tuo, kad euro zonos narės, remdamosi reformuotu Stabilumo ir augimo paktu, per didelį biudžeto deficitą koregavo derindamos savo veiksmus; pabrėžia Komisijos nuomonę, jog euro zonoje (ją vertinant kaip visumą) pagerėjo koregavimo kokybė – mažiau pasitikima vienkartinėmis priemonėmis ir mažinamos valstybės išlaidos; ypač pabrėžia, kad dėl bendrų pastangų, ypač šalyse, kurios turi perteklinį biudžetą, ir teigiamų ekonomikos pokyčių biudžeto deficitas euro zonoje sumažėjo nuo 2,5 proc. BVP 2005 m. iki 1,6 proc. BVP 2006 m.;
5.
atkakliai tvirtina, kad griežta fiskalinė politika būtina, norint išlaikyti augimo tendenciją ir kurti naujas darbo vietas, nes mažas biudžeto deficitas ir maža vyriausybės skola skatina prognozes, kad infliacija bus maža ir stabili, ir padeda išlaikyti mažas palūkanų normas; ragina nekartoti politikos klaidų, padarytų 1999–2001 m.; taigi reikalauja, kad šiuo pakilimu būtų pasinaudota dvejopai ir būtų pasiekti tokie tikslai: deficito panaikinimas bei pertekliaus sukaupimas, kurį būtų galima naudoti skoloms mažinti, taip pat valstybinio finansavimo kokybės gerinimas daugiau investuojant į švietimą, profesinį mokymą, infrastruktūrą ir mokslinius tyrimus bei naujoves, o tai padėtų kovoti su gyventojų senėjimo tendencijų nulemtais iššūkiais; šiuo požiūriu džiaugiasi, kad 2007 m. balandžio 20 d. Euro grupė patvirtino euro zonos valstybių narių fiskalinės politikos gaires, kuriose primenamas įsipareigojimas aktyviai ir laiku konsoliduoti valstybės finansus, o neplanuotas papildomas pajamas naudoti deficitui ir skolai mažinti;
6.
pabrėžia kai kuriose valstybėse narėse vykdomos prociklinės politikos pavojų; atkreipia dėmesį į tai, kad euro zonoje, ją vertinant kaip visumą, pastebimas fiskalinis konsolidavimas; tačiau atkakliai tvirtina, kad reformuotame Stabilumo ir augimo pakte nustatytas įpareigojimas siekti vidutinės trukmės laikotarpio tikslų įpareigoja valstybes nares, esant gerai ekonominei padėčiai, kaupti perteklių; mano, kad, atsižvelgiant, be kita ko, į būsimus demografinius pokyčius, būtina stiprinti konsolidavimo veiksmus; pabrėžia, kad reformuotame Stabilumo ir augimo pakte aiškiai reikalaujama konsoliduoti ekonomikos ciklą; pažymi, kad fiskalinės procedūrinės ir skaičiavimo taisyklės bei nepriklausomos fiskalinės institucijos remia fiskalinį konsolidavimą ir padeda išvengti prociklinės politikos;
7.
atkreipia dėmesį į tai, kad 2006 m. ECB priėmė sprendimą ir toliau didinti palūkanų normą; pastebi, kad, nepaisant energijos kainų augimo, infliacija nedidėjo, tačiau nuo 2001 m. pinigų kiekio P3 augimo tempai nuolatos ir ženkliai viršijo 4,5 proc. pamatinę vertę, nors dėl to infliacija ir nedidėjo; ragina ECB išsamiau paaiškinti šios neatitikties priežastis: ar tai didėjančio likvidumo, dėl kurio ateityje gali padidėti infliacija, požymis ar tai kitų veiksnių, kaip antai finansų rinkos plėtros, finansinių naujovių ar sustiprėjusio tarptautinio euro vaidmens, nulemta pasekmė;
8.
pabrėžia, kad turtas, ypač nekilnojamojo turto sektoriuje, brangsta vis spartesniu tempu ir kad tai galėtų būti geros ekonominės būklės požymis, bet kartu didėja didelių koregavimų tikimybė; pažymi, kad dėl šio vis spartesnio turto kainų kilimo valstybėse narėse, kuriose vyrauja ši tendencija, reikės vykdyti atsargią fiskalinę politiką ir pradėti taikyti tokią struktūrinę politiką, pagal kurią būtų siekiama užkirsti kelią šiems nukrypimams nuo pusiausvyros, įskaitant griežtesnį riziką ribojantį veiklos reguliavimą; ragina valstybių narių įstatymų leidžiamosios valdžios ir reguliavimo institucijas atidžiai įvertinti nekilnojamojo turto rinkos vystymąsi; pabrėžia, kad būtina atsižvelgti į konkrečią valstybių narių padėtį augimo ir biudžeto požiūriu;
9.
pažymi, kad 2006 m. nominaliojo euro keitimo kurso padidėjimas 11,4 proc. JAV dolerio atžvilgiu, 12,4 proc. – jenos atžvilgiu, ir 8 proc. – Kinijos juanio atžvilgiu lėmė tik nedidelį 3,5 proc. realiojo euro keitimo kurso padidėjimą ir iki šiol nepadarė jokio neigiamo poveikio euro zonos eksporto ir augimo mastams; vis dėlto pažymi, kad jo pasekmės valstybėms narėms skiriasi ir priklauso nuo jų ekonomikos struktūros bei jų nekilnojamojo turto sektoriaus reakcijos į keitimo kurso pokyčius lankstumo; ragina valstybes nares imtis priemonių, kad pagerėtų jų koregavimo galimybės; pabrėžia, kad būtina atsižvelgti į tai, kokį poveikį būsimas palūkanų normų didėjimas gali turėti euro keitimo kursui ir Europos ekonomikos konkurencingumui;
EPS veikimas
10.
mano, kad valstybėse narėse vyraujančios skirtingos augimo, infliacijos, realiojo valiutų keitimo kurso ir užimtumo tendencijos gali atspindėti skirtingus pokyčius, pvz., demografines tendencijas, skirtingus pažangos vykdant socialinių sistemų struktūrines reformas tempus, skirtingas augimo galimybes ir vijimosi proceso tempus; vis dėlto pabrėžia, kad didelis tam tikrų valstybių narių einamosios sąskaitos deficitas – požymis, kad skiriasi konkurencingumo tendencijos ir kad pagrindinė šių skirtumų priežastis yra skirtinga valstybių narių ekonominė politika;
11.
pareiškia, kad didėjančius euro zonos šalių ekonomikos tarptautinio konkurencingumo ir našumo lygius iš dalies lemia skirtingos vienam gaminiui tenkančių darbo sąnaudų tendencijos; pažymi, kad pastaraisiais metais darbo užmokestis padidėjo mažiau, nei našumas; pabrėžia, kad būtina siekti teisingesnio iš augimo gautos naudos paskirstymo; ragina akcininkus ir įmonių vadovybę atsakingai skirti aukščiausio lygio vadovams premijas ir priedus, kurie, palyginti su paprastais atlyginimais, auga neproporcingai – dėl šios neigiamos informacijos mažėja parama atsakingai darbo užmokesčio politikai; pažymi, kad nedidelis infliacijos lygis – taip pat svarbus veiksnys palankios vienam gaminiui tenkančių darbo sąnaudų raidos požiūriu;
12.
todėl ragina sparčiau integruoti prekių ir paslaugų rinkas, siekiant mažesnio EPS rinkos susiskaidymo nacionaliniu principu ir geresnio dalyvaujančių atskirų šalių biudžetų konjunktūrinių ciklų suderinamumo;
13.
nurodo, kad euro stiprumas ir pasitikėjimas tarptautinėmis finansinėmis rinkomis sietinas su dar didesniu euro zonos valstybių narių suartėjimu visose valiutos stabilumą lemiančiose srityse; ragina euro zonos valstybes nares, o svarbiausia – socialinius partnerius imtis priemonių šioje srityje, taip pat gerinti darbo našumą, nes tai svarbu siekiant ir Lisabonos strategijos tikslų;
14.
primena, kad ECB pinigų politika niekada idealiai neatitiks kurios nors valstybės narės padėties; pabrėžia, kad tose šalyse, kurių ekonomika auga greitai, pastebimas aukštesnis struktūrinis infliacijos lygis ir žemesnės, o galbūt ir neigiamos, realiosios palūkanų normos; mano, kad tokia padėtis būdinga bendrai pinigų sąjungai, ir, ypač demografinių pavojų prevencijos požiūriu, reikalauja vykdyti patikimą fiskalinę politiką, kad būtų išlaikytas stabilumas;
15.
pažymi, kad švelni fiskalinė politika, vykdoma kartu su griežta pinigų politika, kai didinamos palūkanų normos ir kyla valiutų keitimo kursas, nėra tinkamiausias politikos derinys, dėl kurio gali susidaryti pernelyg didelių makroekonominių stabilizavimo sąnaudų; mano, kad griežtinant fiskalinę politiką sumažėtų pinigų politikai daromas spaudimas ir būtų galima vykdyti palankesnę derinamą politiką, kuri užtikrintų spartesnį ekonomikos augimą šio infliacijos lygio sąlygomis;
Struktūrinės reformos ir vidaus rinka
16.
primena, kad integruota Europos finansų rinka yra būtina siekiant užtikrinti sklandų EPS veikimą; todėl pabrėžia poreikį užbaigti finansų rinkos integraciją ir pašalinti likusias finansų integracijos kliūtis, kad būtų galima sukurti efektyvią finansų sistemą ir pagerinti euro zonos pajėgumus spręsti ekonominių sukrėtimų sukeltas problemas; atkreipia dėmesį į tai, kad finansų integracija gali sukelti pavojų finansų stabilumui, jei krizių prevencijos, valdymo ir sprendimo procedūros liks valstybių narių kompetencijos reikalu ir dėl to bus sunku reaguoti visos zonos lygiu; šiuo požiūriu dar kartą pabrėžia, kad būtina sukurti integruotą Europos priežiūros institucijų bendradarbiavimo sistemą, nes tai vienas svarbiausių aspektų siekiant visiškos finansų rinkos integracijos;
17.
mano, kad struktūrinės reformos gaminių, paslaugų, darbo ir finansų rinkose turėtų būti įgyvendinamos sparčiau ir kad, skatinant ekonomikos augimą ir darbo vietų kūrimą, ypač svarbu, jog būtų baigta kurti vidaus rinka;
18.
pažymi, kad paslaugos sudaro 70 proc. euro zonos šalių BVP ir yra didžiausias darbo vietų kūrimo šaltinis; pabrėžia, kad kainų paslaugų sektoriuje kilimas – nuolatinis visuotinę infliaciją skatinantis veiksnys; pažymi, kad didėjanti paslaugų sektoriaus konkurencija lemtų žemesnį infliacijos lygį; taigi reikalauja, kad būtų sukurta labai gerai veikianti paslaugų vidaus rinka ir greitai būtų įgyvendinta 2006 m. gruodžio 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2006/123/EB dėl paslaugų vidaus rinkoje OL L 376, 2006 12 27, p. 36.
;
19.
yra įsitikinęs, kad veiksmingas ir visiškas Lisabonos strategijos įgyvendinimas ypač svarbus siekiant geresnių augimo galimybių; apgailestauja, kad euro zonos rodikliai naujovių srityje, pvz., verslo išlaidos moksliniams tyrimams ir technologijų plėtrai, yra mažesni, nei atitinkami JAV ir Japonijos rodikliai; taip pat apgailestauja, kad bendros privačiojo ir viešojo sektorių išlaidos moksliniams tyrimams ir technologijų plėtrai pastoviai yra maždaug 2 proc. BVP, o tai yra nepakankama, atsižvelgiant į 2002 m. kovo 16–17 d. Barselonoje vykusio Europos Vadovų Tarybos susitikimo metu nustatytą tikslą iki 2010 m. pasiekti, kad minėtos išlaidos sudarytų 3 proc. BVP; todėl reikalauja vykdyti nuoseklią politiką, skatinančią naujovių diegimu pagrįstą augimą; primena, kad vykdant tokią politiką reikia investuoti į infrastruktūrą, mokslinius tyrimus, naujoves, mokymąsi visą gyvenimą ir švietimą, skatinti prekių ir paslaugų rinkos konkurenciją, labiau vystyti finansinių paslaugų sektorių ir skatinti darbo rinkos lankstumą, tuo pat metu užtikrinant tinkamą socialinio saugumo, remiantis lankstumo ir užimtumo garantijų (angl.
flexicurity
) modeliu, lygį, kaip numatyta atnaujintoje Lisabonos strategijoje, taip pat vykdyti papildomą politiką, kuria siekiama išlyginti reformų nulemtus pernelyg didelius skirtumus;
Euro zonos plėtra
20.
sveikina Slovėniją, 2007 m. sausio 1 d. prisijungusią prie euro zonos ir sklandžiai perėjusią nuo tolarų prie eurų;
21.
ragina kitas naujas valstybes nares toliau stengtis ruošiantis stoti į euro zoną; pabrėžia konvergencijos proceso ir galutinio euro įvedimo privalumus valstybėms narėms ir euro zonai kaip visumai; mano, kad su naujosiomis valstybėmis susiję klausimai neturėtų būti vieninteliai euro zonos klausimai, ir atkreipia dėmesį į išstojimo klausimą;
22.
pabrėžia, kad būtina, kad Europos Parlamentas, Taryba ir Komisija sutartų dėl aiškių gairių dėl euro zonos taikymo procedūrų, siekdami visoms dalyvaujančioms institucijoms suteikti pakankamai laiko įvertinti ir pasirengti – tai piliečiams ir valstybėms narėms suteiktų pasitikėjimo perėjimo prie kitos valiutos procesu;
23.
pripažįsta, kad sąvokos "kainų stabilumas" apibrėžtis, kuria remiantis vertinami konvergencijos kriterijai, nesutampa su ECB patvirtinta ir pinigų politikoje vartojama sąvokos "kainų stabilumas" apibrėžtimi, kadangi pagal konvergencijos kriterijus vertinami ankstesni rezultatai, o ECB naudojamas apibrėžties tikslas nukreiptas į būsimus rezultatus; apgailestauja, kad infliacijos kriterijus, kaip nustatyta Sutartyje, vertinamas pagal visas valstybes nares, užuot sutelkus dėmesį į dabartines euro zonos valstybes nares;
24.
ragina imtis veiksmingesnių priemonių kovojant su pinigų plovimu ir sukčiavimu ir pažymi, kad reguliariose Komisijos ataskaitose trūksta informacijos apie lengvatinės prekybos įmones arba apie jų vaidmenį ir reikšmę, ir ragina pateikti informacijos šiuo klausimu;
25.
mano, kad naujosioms valstybėms narėms gali būti sunku prisijungti prie euro zonos, ypač kainų stabilumo kriterijaus požiūriu, kadangi infliacija gali sudaryti vijimosi proceso dalį; taigi ragina Tarybą ir Komisiją išnagrinėti konvergencijos kriterijus, išanalizavus šių kriterijų taikymą būsimiems naujiems euro zonos nariams ir surengus politines diskusijas šiuo klausimu, atsižvelgiant į naujai susidariusias aplinkybes ir ekonominės raidos nulemtus skirtumus; pabrėžia, kad konvergencijos kriterijai turi būti taikomi pagal Sutartį ir jokiu būdu neturi būti kvestionuojamas euro zonos konkurencingumas;
26.
primena būtinumą valstybėse narėse kandidatėse iš anksto pradėti plačias piliečių informavimo kampanijas sukuriant pasitikėjimą perėjimo prie kitos valiutos procesu ir užtikrinti, kad perėjimo prie kitos valiutos metu visi suinteresuoti subjektai elgtųsi sąžiningai ir siektų, kad euro įvedimas būtų sėkmingas; mano, kad reikia mažinti piliečių jaučiamą informacijos trūkumą ir iš anksto organizuoti žiniasklaidos dalyvavimą informavimo kampanijose;
Valdymas
27.
mano, kad labai svarbu, jog valstybės narės tarp savęs labiau derintų biudžeto politiką visais ciklo etapais, ypač remdamosi bendru tvarkaraščiu ir bendromis makroekonominėmis prielaidomis; reikalauja, kad Stabilumo ir augimo paktas būtų įgyvendinamas reikliai ir veiksmingai;
28.
mano, kad turi būti stiprinama Lisabonos strategijoje numatytos struktūrinės priežiūros ypatingoji euro zonos dimensija, įtraukiant priemones, kuriomis būtų gerinamas EPS veikimas; džiaugiasi tuo, kad Komisija žengė pirmą žingsnį šia kryptimi ir savo metinėje Lisabonos strategijos įgyvendinimo rezultatų pažangos ataskaitoje dėmesį sutelkė į euro zoną;
29.
pabrėžia poreikį stiprinti Europos integracijos procesą ir jo valdymą, ypač euro zonoje, nes tai vienintelis būdas spręsti globalios ekonomikos problemas; todėl ragina Tarybą ir Komisiją užtikrinti, kad būsimose metinėse ataskaitose apie euro zoną būtų pateiktos politinės rekomendacijos dėl įvairių Bendrijos institucijų, kurios dalyvauja stiprinant ES ekonominį valdymą, išsamaus bendradarbiavimo priemonių;
30.
primena poreikį didinti Lisabonos strategijos veiksmingumą sujungiant ekonominės politikos priemonių, kurios vis dar taikomos atskirai, turinį ir tvarkaraščius, siekiant pažangios augimo strategijos, kurioje didžiausias dėmesys būtų skiriamas ne tik ataskaitoms apie nacionalinių reformų programas ir jų vertinimui, bet ir nacionalinėms stabilumo ir konvergencijos programoms;
31.
mano, kad Euro grupė turėtų patvirtinti gaires, kokių tikslų euro zonoje reikėtų siekti per kitus dvejus metus; mano, kad siekdama didesnio koordinavimo ekonomikos srityje Euro grupė turėtų tapti oficialesne institucija su tinkama infrastruktūra;
Atstovavimas palaikant išorės santykius
32.
pabrėžia, kad šiuo metu euras yra antra svarbiausia tarptautinė valiuta po JAV dolerio; mano, kad platus euro naudojimas tarptautinėse obligacijų rinkose yra pagrindinis tarptautinės euro reikšmės požymis; apgailestauja, kad Eurogrupė, Komisija ir ECB įvairiose tarptautinėse institucijose ir forumuose toliau atstovaujami labai skirtingai; susidomėjęs pažymi, kad Eurogrupė ir Ekonomikos ir finansų taryba (ECOFIN) svarstė pasiūlymus, kaip geriau atstovauti euro zonai už jos ribų ir kaip geriau derinti vidaus veiksmus palaikant išorės santykius; mano, kad, siekiant, kad euro zonos tarptautinis atstovavimas būtų proporcingas jos didėjančiai reikšmei globalioje ekonomikoje, būtinos tolesnės priemonės; mano, kad norint bendrai atstovauti palaikant išorės santykius reikia sukurti tikrą visai euro zonai bendrą ekonominę politiką; dar kartą patvirtina, kad geriausias būdas atstovauti euro zonai pagrindiniuose tarptautiniuose finansų forumuose ir institucijose yra sukurti vieną eurui atstovaujančią instituciją;
0
0 0
33.
paveda Pirmininkui perduoti šią rezoliuciją Euro grupės pirmininkui, Tarybai, Komisijai ir Europos centriniam bankui.
