P6_TA(2008)0327
Europos Parlamento išimtinių teisių gynimas nacionaliniuose teismuose
A6-0222/2008
2008 m. liepos 8 d. Europos Parlamento rezoliucija dėl Europos Parlamento išimtinių teisių gynimo nacionaliniuose teismuose ( 2007/2205(INI) )
Europos Parlamentas
, –
atsižvelgdamas į Darbo tvarkos taisyklių 45 straipsnį,
–
atsižvelgdamas į Teisės reikalų komiteto pranešimą ir Konstitucinių reikalų komiteto nuomonę ( A6-0222/2008 ),
A.
kadangi Europos Parlamentas neturi juridinio asmens statuso; kadangi to pasėkoje dėl problemų, kurių kyla dėl jo ypatingo pobūdžio, gindamas savo išimtines teises nacionaliniuose teismuose jis dažnai susiduria su kliūtimis,
B.
kadangi Parlamentas gerbia Komisijos iniciatyvos teisę, tačiau saugo savo paties teisę pagal EB sutarties 192 straipsnį prašyti Komisijos pateikti pasiūlymą dėl teisės akto,
C.
kadangi šiuo požiūriu Sutartyje numatyta keletas priemonių, kuriomis gali pasinaudoti Europos Parlamentas, siekdamas apginti minėtąsias išimtines teises, jeigu jas pažeidžia kitos Bendrijos institucijos, pvz., gali pateikti ieškinį dėl neveikimo (EB sutarties 232 straipsnis) arba gali būti taikoma Bendrijos aktų anuliavimo procedūra (EB sutarties 230 straipsnis),
D.
kadangi pagal Teisingumo Teismo praktiką numatoma valstybių narių atsakomybė, jei jos nevykdo savo įsipareigojimų pagal sutartis, neatsižvelgiant į valstybės valdžios instituciją, dėl kurios veiksmų ar neveiklumo nebuvo vykdoma šių įsipareigojimų, net jei pagal konstituciją tai nepriklausoma institucija Byla 8/70,
Komisija prieš Italiją
ECR [1970] 961.
;
E.
kadangi vis dėlto Europos Parlamentas neturi tokių pačių tiesioginių išimtinių teisių gynimo priemonių nacionaliniuose teismuose, ypač tais atvejais, kai jie priima sprendimą, prieštaraujantį šioms išimtinėms teisėms, nes Parlamentas negali nei dalyvauti nacionalinių teisminių institucijų vykdomame procese, nei, siekdamas apginti savo išimtines teises, tiesiogiai kreiptis su ieškiniu į Europos Teisingumo Teismą,
F.
kadangi Europos Parlamentas kaip kraštutinės priemonės negali prieš valstybę narę netgi pradėti pažeidimo procedūros (pagal EB sutarties 226 straipsnį), nes tai yra išskirtinė Komisijos teisė,
G.
kadangi dėl tinkamų priemonių, kurios padėtų veiksmingai apginti Europos Parlamento sprendimus, stokos gali būti varžomas Europos Parlamento, kaip politinės ir teisėkūros institucijos, veiksmingumas,
H.
kadangi siekiant užtikrinti Europos Sąjungos institucijų lojalaus bendradarbiavimo ir gero administravimo principų laikymąsi Bendrijos organų veikla turi būti vykdoma vadovaujantis skaidrumo ir suprantamumo normomis taip užtikrinant tam tikrų veiksmų ar jų nebuvimo priežasčių aiškumą,
I.
kadangi siekiant išvengti minėtųjų problemų Parlamento išimtinių teisių gynimo priemones reikėtų stiprinti ne keičiant EB sutartį, o apibendrinant nacionalinių parlamentų patirtį ir atsižvelgiant į Europos Parlamento specifinius poreikius pritaikant tinkamas priemones,
J.
kadangi šiuo tikslu atrinktų valstybių narių grupėje atlikto tyrimo rezultatai aiškiai parodo, kad daugumoje nacionalinių teisės sistemų nacionaliniams parlamentams suteikiamos teisinės priemonės, kuriomis užtikrinama ne tik visos asamblėjos, bet ir atskirų jos narių interesų apsauga,
K.
kadangi valstybės narės turėtų laikytis "nuoširdaus ir lojalaus bendradarbiavimo" principo, kuris įtvirtintas Europos Bendrijos steigimo sutarties 10 straipsnyje, ir kadangi atsižvelgiant į Teisingumo Teismo praktiką pačios valstybės narės privalo "numatyti teisinių priemonių ir procedūrų sistemą, kuri užtikrintų teisę į veiksmingą teisinę gynybą" Byla C-50/00P,
Unión de Pequenos Agricultores
prieš Tarybą (Rink. 2002, p. I-6677).
,
L.
kadangi Europos Parlamentui reikėtų suteikti jeigu ne tokias pačias, tai bent jau analogiškas savo išimtinių teisių gynimo teismuose – ar tai būtų Teisingumo Teismas, ar nacionaliniai teismai – priemones, panašiai, kaip nacionalinėse sistemose parlamentams suteikiamos gynimo priemonės,
1.
ragina Komisiją atsižvelgti į Europos Parlamento prašymus pradėti pažeidimo procedūrą prieš bet kurią valstybę, pažeidusią Parlamento išimtines teises, ir prašo, kad kompetentingas Komisijos narys išsamiai išdėstytų sprendimo priežastis, jeigu Komisijos narių kolegija nuspręs nesiimti veiksmų;
2.
siūlo taip pakeisti Teisingumo Teismo statutą, kad būtų užtikrinama Europos Parlamento teisė pateikti savo pastabas Teismui visais atvejais, kai tiesiogiai ar netiesiogiai kyla klausimas dėl jo išimtinių teisių, siekiant užtikrinti, kad sprendimas dėl Europos Parlamento dalyvavimo, nors jis oficialiai nedalyvauja teismo procese, nebūtų paliktas tik Teisingumo Teismo nuožiūrai, kaip numatoma pagal šiuo metu taikomą statuto 24 straipsnio 2 dalį;
3.
siūlo atlikti išsamų klausimo tyrimą siekiant išsiaiškinti, ar EB sutarties 300 straipsnio 6 dalyje numatytas teisinis mechanizmas galėtų būti taikomas tais atvejais, kai kyla rimta grėsmė Europos Parlamento išimtinėms teisėms, taip suteikiant galimybę Parlamentui prašyti Teisingumo Teismo nuomonės dėl tam tikro nacionalinės teisės akto suderinamumo su pirmine Bendrijos teise, nepažeidžiant išskirtinės Komisijos teisės pradėti arba nepradėti pažeidimo procedūrą prieš valstybę, kuri galimai padarė pažeidimą;
4.
prašo atsakingo komiteto parengti Darbo tvarkos taisyklių 121 straipsnio pakeitimą siekiant, kad šis straipsnis apimtų visus visuose teismuose vykdomus procesinius veiksmus ir kad šiame straipsnyje būtų numatyta supaprastinta procedūra, naudotina, kai procesui Teisingumo Teisme taikoma skubos tvarka arba pagreitinta procedūra;
5.
mano, kad reikėtų remti Europos Parlamento ir nacionalinių teismų bendradarbiavimo politiką, kaip ta, kuri jau davė gerų rezultatų kai kuriose valstybėse narėse, kuriant tokias teismo procedūras, kurios suteiktų galimybę Parlamentui dalyvauti tuose teismo procesuose, kuriems vadovauja nacionalinių teismų teisėjai ir kurie susiję su Parlamento išimtinėmis teisėmis;
6.
ragina Komisiją siūlyti priimti tinkamas teisėkūros priemones siekiant užtikrinti visišką teisminės Parlamento išimtinių teisių gynybos veiksmingumą;
7.
paveda Pirmininkui perduoti šią rezoliuciją Tarybai ir Komisijai bei valstybių narių vyriausybėms ir parlamentams.
