P7_TA-PROV(2011)0339
Kovos su minomis pažanga
A7-0211/2011
2011 m. liepos 7 d. Europos Parlamento rezoliucija dėl kovos su minomis pažangos ( 2011/2007(INI) )
Europos Parlamentas
, –
atsižvelgdamas į 1997 m. gruodžio 3 d. Otavos Konvenciją dėl priešpėstinių minų naudojimo, kaupimo, gamybos ir perdavimo uždraudimo ir dėl jų sunaikinimo (toliau - Minų draudimo sutartis), kuri įsigaliojo 1999 m. kovo 1 dieną,
–
atsižvelgdamas į 1980 m. Konvenciją dėl tam tikrų įprastinių ginklų ir į jos protokolus, visų pirma į iš dalies pakeistą II protokolą dėl sausumos minų, minų-spąstų ir kitų įtaisų naudojimo uždraudimo arba apribojimo ir V protokolą dėl po karo likusių sprogmenų,
–
atsižvelgdamas į naujausias 2004 m. balandžio 22 d. rezoliuciją dėl priešpėstinių minų OL C 104 E, 2004 4 30, p. 1075.
, 2005 m. liepos 7 d. rezoliuciją dėl pasaulio be minų OL L 157 E, 2006 7 6, p. 473.
, 2006 m. sausio 19 d. rezoliuciją dėl negalios ir vystymosi OL L 287 E, 2006 11 24, p. 336.
, 2007 m. gruodžio 13 d. rezoliuciją dėl minų uždraudimo sutarties dešimtųjų metinių OL L 323 E, 2008 12 18, p. 485.
ir 2001 m. rugsėjo 6 d. rezoliuciją dėl veiksmų, skatinančių kitus subjektus nei valstybės narės prisijungti prie visiško priešpėstinių minų uždraudimo OL C 72 E, 2002 3 21, p. 352.
,
–
atsižvelgdamas į 2001 m. liepos 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1724/2001 dėl veiksmų, nukreiptų prieš priešpėstines minas besivystančiose šalyse OL L 234, 2001 9 1, p. 1.
ir 2001 m. liepos 23 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1725/2001 dėl veiksmų, nukreiptų prieš priešpėstinių minų naudojimą trečiosiose šalyse, išskyrus besivystančias šalis OL C 234, 2001 9 1, p. 6.
,
–
atsižvelgdamas į 2010–2014 m. Kartachenos veiksmų planą „Kančių, kurias sukelia priešpėstinės minos, nutraukimas“, patvirtintą per antrąją 1997 m. Otavos Konvencijos peržiūros konferenciją, kuri vyko 2009 m. lapkričio 30 d.–gruodžio 4 d. Kartachenoje (Kolumbija),
–
atsižvelgdamas į Europos Komisijos parengtas Europos bendrijos veiksmų minų srityje gaires 2008–2013 m.,
–
atsižvelgdamas į savo daugelį rezoliucijų dėl kasetinių šaudmenų – naujausia priimta 2010 m. liepos 8 d. Priimti tekstai, P7_TA(2010)0285 .
– ir į tai, kad 2010 m. rugpjūčio 1 d. įsigaliojo 94 šalių pasirašyta Oslo konvencija dėl kasetinių šaudmenų,
–
atsižvelgdamas į 2009 m. Jungtinių Tautų organizacijos minų veiksmų padalinio ataskaitą,
–
atsižvelgdamas į Darbo tvarkos taisyklių 48 straipsnį,
–
atsižvelgdamas į Užsienio reikalų komiteto pranešimą ( A7–0211/2011 ),
A.
kadangi ES aktyviai dalyvavo kovoje su minomis, ypač nuo tada, kai 1995 m. patvirtino bendrus veiksmus, ir yra įsipareigojusi siekti tikslo visame pasaulyje visiškai uždrausti priešpėstines sausumos minas; kadangi ES yra pagrindinė kovos su minomis rėmėja ir dalyvė ir tai įtraukta į žmogaus teisių, humanitarinės pagalbos ir pagalbos vystymuisi prioritetus,
B.
kadangi į kovą su minomis įtraukti priešpėstinių minų ir kitų po karo likusių sprogmenų žvalgyba, aptikimas, žymėjimas ir sunaikinimas, įskaitant paliktą amuniciją, nesprogusią amuniciją, kasetinių šaudmenų likučius ir savadarbius sprogstamuosius įtaisus, taip pat įeina švietimas apie minų ir po karo likusių sprogmenų pavojų ir mokymo programos, visų pirma skirtos vaikams, parama nukentėjusiems, atsargų naikinimas ir informavimas, kuriuo siekiama skatinti visuotinį atitinkamų tarptautinių konvencijų ir sutarčių taikymą, siekiant nutraukti priešpėstinių minų gamybą, prekybą ir naudojimą,
C.
kadangi vis dar išlikusios priešpėstinės minos ir po karo likę sprogmenys, įskaitant savadarbius sprogstamuosius įtaisus ir likusius kasetinius šaudmenis, ne tik sukelia žmonių, ypač civilių gyventojų, žūtis, bet ir sudaro didelių kliūčių nuo konfliktų nukentėjusių šalių atstatymui ir gali tapti savadarbių sprogstamųjų įtaisų žaliava,
D.
kadangi iki 2010 m. gruodžio 1 d. 156 šalys oficialiai pasirašė sutinkančios laikytis Minų draudimo sutarties,
E.
kadangi, remiantis minų ir kasetinių šaudmenų stebėjimu, manoma, kad 1999 m. nuo priešpėstinių minų ir kitų po karo likusių sprogmenų nukentėjo apie 18 tūkstančių žmonių, o iki 2009 m. šis skaičius sumažėjo iki maždaug 4 tūkstančių; kadangi manoma, kad 70 % aukų yra civiliai, kurių vieną trečiąją sudaro vaikai, ir kadangi tiek daug žmonių visame pasaulyje vis dar nukenčia nuo priešpėstinių minų ir po karo likusių sprogmenų,
F.
kadangi pastaruoju metu priešpėstines minas panaudojo tik dvi vyriausybės – Birmos (Mianmaro) ir Libijos, neužregistruota jokio priešpėstinių minų eksporto ar valstybinių perdavimų ir manoma, kad tik trys valstybės tęsia jų gamybą, bet sukilėlių grupės, pvz., Kolumbijos revoliucinės ginkluotosios pajėgos (FARC), tebegamina savadarbius sprogmenis,
G.
kadangi dauguma karinių pajėgų nebenaudoja priešpėstinių minų, tačiau jas kartu su aukų aktyvuojamais savadarbiais sprogstamaisiais užtaisais ir toliau naudoja įvairios ginkluotos ne valstybinės grupuotės,
H.
kadangi daugiau kaip 90 šalių vis dar kenčia nuo priešpėstinių minų ir kitų po karo likusių sprogmenų, o labiausiai kenčia Afganistanas, Kolumbija, Pakistanas, Mianmaras, Kambodža ir Laosas,
I.
kadangi pirmiausia nukentėjusių šalių pareiga yra spręsti priešpėstinių minų ir po karo likusių sprogmenų jų teritorijoje problemas prieš konfliktą, per jį ir jam pasibaigus,
J.
kadangi nukentėjusiose šalyse, kuriose konfliktai jau pasibaigę, bet išlikusios gausios vietos karinės pajėgos, tik nedaugelis kariškių įsipareigojo sunaikinti minas,
K.
kadangi net sunaikinus visas priešpėstines minas dar ilgai reikės padėti nukentėjusiems,
L.
kadangi tarptautinė bendruomenė svariai sureagavo į priešpėstinių minų sukeltos tragedijos iššūkius, kovai su minomis nuo 1999 iki 2009 metų paskirdama 3,9 milijardus JAV dolerių, ir kadangi daugiausia lėšų yra paskyrusi JAV (902,4 mln. USD), EB (521,9 mln. USD), Japonija (336,9 mln. USD), Norvegija (342,7 mln. USD), Kanada (259,8 mln. USD), JK (220,6 mln. USD), Vokietija (206,9 mln.USD) ir Nyderlandai (201,9 USD),
M.
kadangi minų grėsmės suvokimas dažnai yra perdėtas, jį palyginus su realybe, ir apskaičiuota, kad tik 2 % žemės, kurioje vykdomas brangiai kainuojantis išminavimas, iš tikrųjų esama priešpėstinių minų ir kitų nuo karo likusių sprogmenų; kadangi yra aiškių ženklų, kad kovai su minomis skiriamos lėšos naudojamos neveiksmingai; be to, kadangi dėl geresnės tyrimo metodikos ir tyrimo rezultatų supratimo gali ženkliai sumažėti (o pastaraisiais metais ir sumažėjo) poreikis visiškai išminuoti įtariamas pavojingas vietoves,
N.
kadangi, nepaisant didelių investicijų, sprogmenų aptikimo technika ir technologija nėra labai pažangi ir kadangi dėl plintančio savadarbių sprogstamųjų užtaisų naudojimo atsiranda nauja pažangios technologijos būtinybė,
O.
kadangi švietimas, kuriuo siekiama mažinti pavojų, labai svarbus siekiant padėti nuo minų kenčiančių regionų žmonėms, visų pirma vaikams, gyventi saugiau ir sužinoti apie priešpėstinių minų ir po karo likusių sprogmenų keliamus pavojus,
Pasaulinės pastangos kovoti su minomis
1.
džiaugiasi per pastaruosius dešimt metų kovos su minomis srityje pasiekta pažanga, tačiau pabrėžia, kad būtina sustiprinti ir suaktyvinti pastangas, siekiant per apibrėžtą laikotarpį panaikinti priešpėstinių minų grėsmę;
2.
labai palankiai vertina tai, kad 156 šalys, įskaitant 25 ES valstybes nares, šiuo metu yra pasirašiusios ir ratifikavusios Minų draudimo sutartį, bet apgailestauja, kad 37 šalys vis dar nėra pasirašiusios šios sutarties; ragina visas Minų draudimo sutarties ir Konvencijos dėl kasetinių šaudmenų dar nepasirašiusias valstybes tai padaryti; visų pirma ragina tas ES valstybes nares, kurios dar turi pasirašyti sutartį, tai padaryti ir skatina didesnę įvairių tarptautinių priemonių sinergiją;
3.
labai palankiai vertina tai, kad šiuo metu Konvenciją dėl kasetinių šaudmenų yra pasirašiusios 56 šalys, įskaitant 15 ES valstybių narių; be to, palankiai vertina tai, kad patvirtinta 2010 m. Vientiano deklaracija ir jos veiksmų planas; ragina ES ir jos valstybes nares skatinti visuotinį Minų draudimo sutarties ir Konvencijos dėl kasetinių šaudmenų taikymą ir įgyvendinimą;
4.
visiškai remia Kartachenos veiksmų plano, kuriame nustatytas išsamus penkerių metų įsipareigojimų visose kovos su minomis srityse, įgyvendinimą ir ragina Tarybą kuo greičiau priimti sprendimą, kuriuo būtų palaikomas šis planas;
5.
pabrėžia, kad reikia rasti įvairaus masto kovos su minomis srityje sąveiką, ypatingą dėmesį skiriant humanitariniams ir vystymosi aspektams, taip pat didinant vietos institucijų atsakomybę už susijusius projektus ir dalyvavimą juose, kad būtų geriau reaguojama į tiesiogiai paveiktų gyventojų poreikius;
6.
pripažįsta didelį tarptautinių paramos teikėjų, tarptautinių agentūrų ir NVO indėlį kovojant su priešpėstinių minų problema ir vietos bei tarptautinio personalo atsidavimą ir pasiaukojimą šiam darbui;
7.
palankiai vertina tai, kad 2009 ir 2010 m. dar septynios valstybės pranešė apie minų naikinimo užbaigimą ir tai padariusių šalių skaičius išaugo iki 16;
8.
pripažįsta, kad JAV yra pasaulinė paramos kovai su minomis lyderė, tvirtai remianti tarptautines užminuotų vietovių išminavimo ir paramos aukoms programas, kuri šiuo metu atitinka daugumą Minų draudimo sutarties nuostatų, todėl ragina JAV pasirašyti šią sutartį;
9.
ragina Rusiją pasirašyti Minų draudimo sutartį, pažymėdamas, kad anksčiau Rusija buvo didžiausias minų šaltinis, seniai žinoma kaip minų naudotoja, tačiau 2010 m. išbraukta iš sąrašo po to, kai paskelbė sustabdžiusi jų naudojimą;
10.
primena sutartį pasirašiusioms valstybėms jų tarptautinį įsipareigojimą sunaikinti priešpėstinių minų atsargas; yra susirūpinęs, kad Kinija ir Rusija turi didžiausias priešpėstinių minų atsargas, kurias sudaro atitinkamai apie 100 milijonų ir 24,5 milijonų minų; primygtinai ragina ES į derybas su Rusija ir Kinija įtraukti jų turimų atsargų sunaikinimo ir greito Minų draudimo sutarties pasirašymo klausimą ir, be to, ragina ES toliau skatinti visuotinį Minų draudimo sutarties ir kitų atitinkamų konvencijų taikymą, taip pat į savo politinį dialogą su trečiosiomis šalimis ir į su jomis pasirašomus susitarimus įtraukti kovos su minomis klausimą;
11.
apgailestauja, kad sukilėlių ir teroristų grupuotės ir kiti ne valstybiniai veikėjai tebenaudoja priešpėstines minas; šiuo atžvilgiu atkreipia dėmesį į padėtį Kolumbijoje, kur, kaip numanoma, FARC daugiausia naudoja priešpėstines minas palyginti su kitomis sukilėlių grupuotėmis pasaulyje;
Afganistano atvejis
12.
pažymi, kad dėl per daugiau kaip tris konflikto dešimtmečius plačiai ir be atodairos naudojamų priešpėstinių minų ir, be to, Talibano savadarbių sprogstamųjų užtaisų, Afganistanas tapo viena iš šalių, kuriose daugiausia minų pasaulyje;
13.
apgailestauja dėl to, kad, nepaisant daugiau kaip dešimtmetį trunkančio išminavimo pagal didžiausią pasaulyje ir labiausiai finansuojamą humanitarinę išminavimo programą, Afganistane vis dar didžiausias pasaulyje aukų skaičius, ir reiškia didelį susirūpinimą, kad nuo 2009 m. kovo 1 d. iki 2010 m. kovo 1 d. užregistruotos 508 priešpėstinių ir kitų po karo likusių sprogmenų aukos, kurių pusė – vaikai;
14.
pripažįsta, kad daugelyje regionų dėl vykstančių konfliktų išminavimo darbai gali būti ypač pavojingi ir kad Talibano taikiniu tapo JT biurai ir vietos bei tarptautinis personalas;
15.
pažymi, kad 2009 m. tarptautinė bendrija kovai su minomis Afganistane paskyrė 80 milijonus JAV dolerių ir kad nuo 2002 m. Europos Sąjungos finansinė ir techninė pagalba, sudariusi iki 89 mln. EUR, padėjo šalyje nuo priešpėstinių minų išvalyti maždaug 240 km2 ir pasiekti, kad žemę būtų galima naudoti ekonominiais tikslais, kad būtų galima atstatyti ūkius ir šeimoms grįžti namo; pabrėžia, kad daugiau dėmesio reikia skirti pagalbai aukoms ir švietimui, kuriuo mažinamas minų pavojus;
16.
palankiai vertina tai, kad operacijos beveik išimtinai priklauso nuo maždaug 10 000 vietos darbuotojų, kuriems teikiama tarptautinė pagalba, stiprinant atsakomybės už procesą aspektą;
17.
išreiškia susirūpinimą dėl pastebimo Afganistano vyriausybės nenoro (tiek centrinės valdžios, tiek provincijų lygmeniu) prisiimti atsakomybę už kovą su minomis;
Angolos atvejis
18.
kaip ir Afganistanas, Angola per 30 konflikto metų tapo viena labiausiai nuo priešpėstinių minų nukentėjusių šalių;
19.
pažymi, kad buvo įkurta Nacionalinė išminavimo ir humanitarinės pagalbos komisija, kuri tapo nacionaline kovos su minomis institucija, tačiau pagalbą teikiančios šalys daro labai mažą įtaką, o vyriausybė turi prieigą prie pakankamų finansinių išteklių, ypač naftos pajamų;
20.
yra labai susirūpinęs dėl 2009 m. Komisijos atliktame vertinime nurodytų daug struktūrinių problemų, pavyzdžiui, dėl neveiksmingai išleistų 2,7 milijonų eurų 22 Nacionalinės išminavimo ir humanitarinės pagalbos komisijos darbuotojams; primygtinai ragina ES stebėti, kontroliuoti ir vertinti, ar veiksmingai naudojami pinigai, ir užtikrinti, kad skirtas biudžetas būtų naudojamas taupiai ir tikslingai, siekiant reikiamo rezultato, t. y. išminuoti kraštą;
21.
apgailestauja dėl to, kad nors 2007 m. buvo atliktas nacionalinis tyrimas ir vykdyta pagrindinė kovos su minomis programa, tačiau vis dar negalima užtikrintai apibrėžti priešpėstinių minų ir po karo likusių sprogmenų grėsmės masto, ir, esant tokiai pažangai, šaliai išminuoti gali prireikti 100 metų; pabrėžia, kad būtina skubiai nustatyti kitokius vyriausybės ir tarptautinių pagalbos teikėjų santykius, šiai problemai skirti daugiau vietos išteklių, taikyti geresnius neišminuoto ploto mažinimo metodus ir padidinti nacionalinius išminavimo pajėgumus, kad būtų galima žemę greičiau perduoti gamybos tikslams;
Bosnijos atvejis
22.
apgailestauja, kad praėjus 16 metų po konflikto Bosnijoje ir Hercegovinoje vis dar išlieka aukštas priešpėstinių minų ir po karo likusių sprogmenų pavojaus lygis – visoje šalyje yra apie 11 tūkstančių minų laukų ir, kaip manoma, 220 000 aktyvių priešpėstinių minų ir po karo likusių sprogmenų, o tai didžiulis iššūkis saugumui ir kliūtis ekonominei ir socialinei plėtrai;
23.
atkreipia dėmesį į kovos su minomis valdymo pagerėjimą, įkūrus Bosnijos ir Hercegovinos kovos su minomis centrą, bet apgailestauja, kad Bosnija ir Hercegovina labai atsilieka nuo siektinų finansavimo ir išminavimo rodiklių, nustatytų jos prašyme pratęsti terminą pagal Minų draudimo sutartį;
24.
pripažįsta, kad vyriausybei daugiausia problemų kelia išteklių mobilizavimas ir kad 2009-2019 m. Kovos su minomis strategija vis dar nėra patvirtinta; apgailestauja, kad jau keletą metų už kovą su minomis atsakinga vyriausybės pagrindinė institucija, Išminavimo komisija, nesusitiko su pagalbos teikėjų atstovais, įsikūrusiais Sarajeve, ir kad jos nariai nuo antrosios Konvencijos peržiūros konferencijos 2009 m. nedalyvavo tarptautiniuose susitikimuose, rengiamuose pagal Minų draudimo sutartį; ragina vyriausybę prisiimti visą atsakomybę už kovą su minomis, kad būtų užtikrintas kovos strateginis planavimas ir valdymas;
25.
džiaugiasi Slovėnijoje įkurtu Tarptautiniu patikos fondu (ITF), teikiančiu paramą išminavimui ir nuo minų nukentėjusiems asmenims, kuris prisideda prie kovos su minomis Bosnijoje ir Hercegovinoje, ir pabrėžia būtinybę, kad šis fondas ir toliau, kol problema bus visiškai išspręsta, dėmesį skirtų Bosnijai ir Hercegovinai;
26.
pažymi, kad Bosnijoje ir Hercegovinoje veikia 33 akredituotos išminavimo organizacijos; tačiau kariuomenė galėtų labiau prisidėti;
27.
pritaria EUFOR ALTHEA ir jos švietimo apie minų keliamą pavojų instruktoriams, teikiantiems mokymą keliems tūkstančiams žmonių, ir ragina juos tęsti savo darbą;
Pagalba nukentėjusiems
28.
pripažįsta, kad nuo priešpėstinių minų ir kitų po karo likusių sprogmenų nukentėjusių asmenų gyvenimai ir pragyvenimas yra paveikti visam laikui, kad šios aukos yra civiliai ir dažnai yra kilę iš vargingiausių skurdžiausių šalių visuomenės sluoksnių, kad jiems daugelį metų reikia tikslingos ir nuolatinės medicininės ir socialinės pagalbos ir paramos ir kad jos reikės net ir tada, kai aukų daugiau nebebus;
29.
džiaugiasi, kad dėl kovos su minomis aukų skaičius kardinaliai sumažėjo, bet labai apgailestauja, kad 2009 m. 70 % visų aukų sudarė civiliai ir ypač apgailestauja dėl to, kad didelę dalį aukų sudaro vaikai;
30.
apgailestauja, kad išlikę gyvi nuo priešpėstinių minų nukentėjusieji ar juos atstovaujančios organizacijos dalyvauja pagalbos nukentėjusiems programose mažiau nei pusėje nuo minų nukentėjusių šalių, ir pritaria, kad į nukentėjusiųjų nuomonę ir teises turi būti visapusiškai atsižvelgta; primygtinai ragina tarptautinę bendruomenę ir Europos Sąjungą ženkliai padidinti pagalbos aukoms finansavimą, tačiau ne išminavimo sąskaita;
Minų aptikimo ir žvalgymo metodų pažanga
31.
pripažįsta, kad vietos gyventojai iš nuo minų nukentėjusių regionų yra geriausiai pradiniai minų grėsmės rodikliai;
32.
pažymi, kad, nors ir didelė pažanga minų aptikimo technologijos, mokymo ir metodų srityje, vis dar trūksta greitų, patikimų ir ekonomiškų sprendimų ir kad vis dar neišvengiamai paplitę rankų darbo metodai; pripažįsta JT tarptautinės kovos su minomis standartų (angl. IMAS) svarbą didinant kovos su minomis saugumą ir veiksmingumą, nustatant standartus ir teikiant rekomendacijas, taip pat JT kovos su minomis tarnybos vaidmenį koordinuojant pastangas kovoti su minomis;
33.
pažymi, kad daugiausiai galimybių aptikimo techninei pažangai gali suteikti specialiai sukurti metodai, pagrįsti įvairių technologijų derinimu, siekiant išvengti aukų ir išminavimo veiksmus atlikti aplinkai darant kuo mažesnį poveikį;
34.
pripažįsta, kad tinkamai atliktas žvalgymas lygiai taip pat vertingas, kaip ir jo rezultatų pranešimo tikslumas ir veiksmingumas, ir kad pagalbos teikėjai privalo užtikrinti, kad šiai veiklai jų skirtas finansavimas būtų tinkamai panaudojamas;
35.
ragina Europos Komisiją skirti daugiau finansavimo moksliniams tyrimams minų žvalgymo ir aptikimo technologijų ir metodų srityje, glaudžiai bendradarbiaujant su tarptautiniais partneriais, kurie specializuojasi šiose srityje, ir panaudoti turimas 7-ajai bendrajai programai ir saugumo mokslinių tyrimų sektoriui skirtas lėšas,
Siekiant panaikinti priešpėstinių minų grėsmę
36.
yra susirūpinęs, kad kai kurios šalys, nukentėjusios nuo priešpėstinių minų, per daug pasikliauja tarptautine finansine pagalba, skirta kovai su minomis, ir skiria nepakankamus savus išteklius (žmogiškuosius išteklius ar pajamas); ragina ES užtikrinti aktyvesnį nukentėjusių šalių dalyvavimą ir priminti toms šalis apie jų atsakomybę; ragina, kad visų pirma būtų išnagrinėta padėtis Angoloje, siekiant sutelkti didesnes nacionalines pastangas;
37.
yra susirūpinęs dėl to, kad ištekliai nukreipiami į išminavimo regionus, kuriuose yra nedidelė grėsmė humanitariniu ar ekonomikos vystymosi požiūriu, arba kur yra grėsmė numanoma, o ne reali, ir dėl to nukenčia sritys, kuriose gyvybei iškilusi didelė grėsmė; ragina daugiau dėmesio skirti geresniam planavimui ir operacijų valdymui ir tikslesnei pradinei žvalgybai bei pranešimams apie įtartinus regionus;
38.
reiškia susirūpinimą dėl prasto karinių sandėlių, kuriuose laikomi ginklai ir sprogmenys, įskaitant minas, saugumo ir kontrolės, visų pirma šalyse, kuriose kyla sukilimai ir neramumai;
39.
mano, kad tarptautinė bendruomenė savo dėmesį turėtų skirti toms šalims, kurios mažiausiai gali sau padėti išminavimo ir pagalbos nukentėjusiems srityse, ir kad turi būti siekiama greičiau keisti padėtį, kad būtų galima paskelbti, jog šalyje nebėra minų ir gyvybei bei ekonomikos vystymuisi negresia joks pavojus;
40.
ragina pagalbos teikėjus, kad, teikdami finansavimą, jie atliktų veiksmingesnį planavimą, stebėjimą ir vertinimą;
41.
mano, kad reikėtų sutelkti pastangas sukurti ir plėtoti didesnius vietos pajėgumus, pvz., į kuriuos gali būti įtrauktas specialiai apmokytas vietos personalas, remiantis struktūruota ir profesionalia veikla, arba, pasibaigus konfliktui, labiau išnaudoti kariniai daliniai, specialiai apmokyti humanitarinio išminavimo;
42.
ragina pagerinti nacionalinį planavimą, pasinaudoti geriausia praktika ir sustiprintu kovos su minomis tarptautiniu koordinavimu, kuris veiksmingiau nukreiptų išteklius į prioritetines sritis, kartu palaikant nedideles biurokratines struktūras;
43.
apgailestauja, kad nėra patikimo nukentėjusiųjų nuo priešpėstinių minų, po karo likusių sprogmenų ir savadarbių sprogstamųjų užtaisų surašymo, ir ragina atlikti tinkamą tyrimą, kuris padėtų veiksmingiau nukreipti išteklius, labiau atsižvelgiant į aukų ir jų šeimų poreikius;
44.
apgailestauja, kad nuo to laiko, kai 2007 m. iš ES biudžeto išbraukta šiai veiklai skirta biudžeto eilutė, ES trūksta lanksčios ir daugeliui šalių tinkamos priemonės, kuri visapusiškai atitiktų kovos su minomis prioritetus, ir kad bendras ES finansavimas kovai su minomis kiekybiniu požiūriu sumažėjo; todėl ragina atkurti tikslingesnį metodą, sudarant vieną biudžeto eilutę, kurią administruotų vienas vadovaujantis direktoratas, kuris parodytų ES tęstinio įsipareigojimo kovoti su minomis ryžtą ir atsižvelgtų į specifinius konkrečių šalių poreikius, išdėstytus šalies strateginiuose dokumentuose, ir kartu į tai, kad kai kuriose šalyse užminuotos žemės tapo struktūrine problema, taigi ir ES vystymosi politikos problema;
45.
apgailestauja, kad kovos su minomis programoms finansuoti nepasinaudota nei išimtine pagalba (3 straipsnis), nei ilgalaikiu komponentu (4 straipsnis) pagal Stabilumo priemonę;
46.
pabrėžia, kad kovos su minomis galėtų labai prisidėti prie nusiginklavimo, demobilizacijos ir atstatymo ir buvusiems kovotojams suteiktų labai vertinamą mokymą ir darbą, konfliktui pasibaigus;
47.
ragina pagalbos teikėjus standartizuoti jų kovos su minomis sąnaudų efektyvumo stebėjimo ir vertinimo metodus, kad būtų galima juos palyginti ir nagrinėti pagal atskiras šalis, ir pasitelkti Kovos su minomis paramos grupę, siekiant nustatyti ir skatinti geriausius praktikos pavydžius;
48.
ragina Europos Komisiją atnaujinti 2008–2013 m. Europos Bendrijų veiksmų minų srityje gaires, siekiant, kad jos labiau atspindėtų siūlomus institucinius ir finansavimo pokyčius, užtikrinant spartesnį ir lankstesnį lėšų paskirstymą, suteikiant aiškias prieigos prie finansavimo instrukcijas, dėmesį skiriant neatidėliotiniems prioritetams ir geriausiai praktikai; ragina Komisiją numatyti pagalbos paketus, siekiant padėti toms šalims, kurioms labiausiai reikia pagalbos vykdant Minų draudimo sutarties įsipareigojimus, ir tinkamai prižiūrėti ir vertinti finansavimo veiksmingumą;
49.
pabrėžia, kad kova su minomis turėtų būti privaloma šalies, kurioje, kaip žinoma, yra minų ir (arba) jų atsargų, strateginių dokumentų sudedamoji dalis;
50.
yra įsitikinęs, kad per apibrėžtą laikotarpį realu įgyvendinti siekį išlaisvinti pasaulį nuo priešpėstinių minų keliamos grėsmės gyvybei, pragyvenimui ir ekonominiam vystymuisi, jei bus geresnis tarptautinis koordinavimas ir prioritetų nustatymas, geresnis valdymas, žvalgyba ir išminavimo praktika, geresnis stebėjimas ir ataskaitų teikimas bei sumanesnis ir geresnis lėšų panaudojimas;
o
o o
51.
paveda Pirmininkui perduoti šią rezoliuciją Tarybai ir valstybių narių vyriausybėms, Europos išorės veiksmų tarnybai ir Komisijai, Jungtinėms Tautoms, Jungtinių Amerikos Valstijų Prezidentui ir JAV Kongresui, labiausiai nuo minų nukentėjusių šalių vyriausybėms ir tarptautinėms NVO.
