Įdomiausi „Antraščių“ interviu
Kultūra
2008-12-22 - 09:03
Šie žmonės kalba apie atvirumą, nuosaikumą, susitaikymą ir pagarbą Savo rengiamuose interviu kalbiname ne tik įdomius europarlamentarus, bet ir iškilias asmenybes, besilankančias Europos Parlamente Briuselyje ar Strasbūre. Skaitydami šią dosjė galite dar kartą susipažinti su įdomiausiais pastaruoju metu EP tinklavietėje publikuotais interviu. Tarp mūsų kalbintų žmonių – EP nariai, religiniai lyderiai, Nobelio premijos laureatai bei pasaulio politinėje ir kultūrinėje arenoje pagarsėję asmenys, pasisakantys už demokratijos plėtrą, teisingumą ir kultūrų dialogą.
Europos Parlamentas – europarlamentarų darbo vieta, kurioje ne tik kuriami europiniai įstatymai, bet ir lankosi valstybių ir vyriausybių vadovai, religiniai lyderiai bei pilietinės visuomenės atstovai. Diskutuodami su EP nariais, jie dalijasi savo žiniomis ir patirtimi.
Skaitykite mūsų parengtus interviu su Jungtinės Karalystės vyriausiuoju rabinu Jonathanu Sacksu Konstantinopolio stačiatikių patriarchu Baltramiejumi I, Nobelio premijos literatūros srityje laureatu iš Nigerijos Wole Soyinka bei Zimbabvės opozicijos atstovu Europoje Hebsonu Makuvise. Su europarlamentarais Anne Isler Béguin bei Krzysztofu Holowczycu kalbėjomės apie Rusijos ir Gruzijos karą bei saugumą Europos keliuose.
20081204FCS43817
JK vyriausiasis rabinas J. Sacks: „Nuosaikieji – tikrieji šiandienos didvyriai“
J. Sacks: „Nekalbinkite ekstremistų – atskleiskite nuosaikiųjų herojiškumą“ Jungtinės Karalystės ir Sandraugos vyriausiasis rabinas Jonathan Sacks į europarlamentarus kreipėsi Kultūrų dialogo metams skirto iškilmingo posėdžio metu. Pakalbintas „Antraščių“, jis šnekėjo apie vilties ir optimizmo svarbą bei būtinybę izoliuoti ekstremistų balsus.
Europos ir Amerikos visuomenės paremtos šiek tiek besiskiriančiais skirtingų religijų ir rasių sugyvenimo modeliais. Ko abi Atlanto pusės galėtų pasimokyti viena iš kitos?
Amerikiečiai visuomet turėjo integruoti atvykėlius, todėl sąvoka „konventas“ visuomet buvo JAV politinės kultūros dalimi. Tačiau ši koncepcija atėjo iš poreformacinės Europos, daug ką perėmusios iš hebrajiškos biblijos.
Manyčiau, Europa turi sugrįžti prie šios sąvokos, padedančios jungti skirtingų kultūrų žmones. Juk ji teigia „mes, žmonės, kartu nusprendėme“ – tai visus apimanti politinės tapatybės forma. Norėdami kurti visuomenę, turime kaip kūrėją įtraukti kiekvieną. Prisidėję prie projekto tampame jo dalimi.
JAV pasiskolino šią idėją iš ją ilgainiui primiršusios Europos ir toliau ją naudojo. Ji gimė Europos šalims XVII a. ieškant vienijimosi pagrindo. Kiti būdai yra netinkami.
Romantinė reakcija racionalizmo atžvilgiu sukūrė rase paremtas nacionalines valstybes. Jei valstybę kuriame rasės ar religijos pagrindu, tai išskirianti, o ne įtraukianti valstybė. Žinome, kur tai atvedė – į du pasaulinius karus ir holokaustą. Nebegalime eiti šiuo keliu.
Esate bendravęs net ir su islamo radikalais, tačiau ar Jums pavyktų susikalbėti su bet kuo?
Susikalbėjimo pagrindas – jūsų teisės kalbėti pripažinimas, sugebėjimas būti dialogą plėtojančiais partneriais. Kažkas, neigiantis mano egzistavimą, tapatybę ar mano teisę turėti teises negali būti pokalbio partneriu. Taigi, esmė ne tame, kaip susikalbėti su ekstremistais. Svarbiausias klausimas – kaip šnekėtis su nuosaikiaisiais tam, kad izoliuotumėme ekstremistus.
Europa, sustiprinusi nuosaikiuosius, ekstremistus išstumtų į gyvenimo paraštes. Tai politinis iššūkis, kadangi, deja, žiniasklaida stiprina ekstremistus. Jei užgrobiate naftos tanklaivį, kažką susprogdinate ar žudote, tuomet gaunate reklaminio eterio.
Žiniasklaidos struktūra ekstremistą paverčia pavyzdžiu, kuriuo gali sekti nepatenkinti jaunuoliai. Jie paverčiami didvyriais. Tuomet jaunimas sako: „Noriu būti toks, kaip jie“. Dievulėliau, jei nebus atsvaros, mums visiems labai nepasisekė.
Taigi, nekalbinkite ekstremistų, o atkleiskite nuosaikiųjų herojiškumą.
Pamąsčius apie Artimuosius Rytus – ar religijos neturėtų būti savitarpio supratimo, o ne konfliktų priežastimi?
Religija – tarytum oras. Kartais oras saulėtas ir gražus oras, kitąkart šalta, šlapia ir nepakenčiama. Nėra religijų be gerų ir blogų elementų. Sparčių pokyčių, nestabilumo ir baimės laikais žmonės atsigręžia į tuos, kurie siūlo neabejotiną užtikrintumą – ekstremistus.
Jiems pasaulis paprastas: mes teisūs, jie – klysta. Politinių neramumų ir religinio ekstremizmo laikais tikrieji didvyriai oponuoja savo religijos ekstremistams. Kai kurie iš jų dėl to buvo nužudyti, kiti – ekskomunikuoti. Kovai su ekstremizmu reikia drąsos. Jei tai darote su humoru, pritraukdami žmones, jį įveiksite.
Izraelio ir Palestinos religinių lyderių tarpe yra žmonių iš tiesų trokštančių taikos ir pripažįstančių tikrą kitos pusės religiškumą. Ar jie sudaro daugumą? Tai ne tiek svarbu – svarbiausia, kad būtų tiesiančių tiltus. Šiuos žmones reikia vertinti nepriklausomai nuo jų skaičiaus.
Ar, žiūrint iš istorinės perspektyvos, yra vilties, kad skirtingos religijos taikiai sugyvens tarpusavyje?
Dažnai painiojame optimizmą ir viltį, nors tarp jų yra didelis skirtumas. Optimizmas – tai tikėjimas, kad padėtis pasitaisys. Viltis – tai tikėjimas, kad sunkiai dirbdami sugebėsime pagerinti situaciją. Optimizmas – pasyvi dorybė, viltis – aktyvi. Būti optimistu drąsos nereikia, užtenka tam tikro naivumo. Turėti vilties reikia nemažos dozės drąsos.
Optimistu negalėtų būti nei vienas istoriją išmanantis žydas, žinantis, ką mūsų tauta išgyveno per daugiau nei tris tūkstančius metų. Tačiau nei vienas žydas neatsisakys vilties. Izraelio himnas reiškia viltį.
Religinių lyderių užduotis šiame ties beviltiškumo riba balansuojančiame pasaulyje – vilties atstovavimas. Vilties išsaugojimui reikia tvirtybės ir drąsos, bet apie alternatyvas geriau nemąstyti – beviltiškumo politika visuomet pavojinga.
Ar juokas taip pat yra vilties dalis?
Be abejonės! Humoras – vilties pirmos eilės pusbrolis. Europos Parlamento pirmininkui H.-G.Pötteringui netgi pasiūliau po Europos kultūrų dialogo metų paskelbti Europos humoro metus. Žinomai, pajuokavau! Jonathan Sacks kvietė kultūrų dialogui ir bendradarbiavimui Europos kultūrų dialogo metai JK ir Sandraugos vyriausiasis rabinas
Ekumeninis patriarchas Baltramiejus: „Mūsų planeta - bendri visų namai“
Baltramiejus I – „Žaliasis patriarchas“, plėtojantis religijų dialogą „Religija ir politika koegzistuoja, kadangi abi tarnauja žmogui“, – po pasisakymo plenarinėje sesijoje tvirtino mūsų pakalbintas Konstantinopolio stačiatikių patriarchas Baltramiejus I. Krikščionys ir musulmonai yra vieno Dievo vaikai, todėl Europoje yra vietos visiems, net ir Turkijai, jei jos priėmimas skatins abipusį tobulėjimą, pabrėžė ekumeninis patriarchas. Europos Parlamente kultūrų dialogo metais vykstančių renginių rėmuose šiemet jau lankėsi Sirijos Didysis muftijus, vyriausiasis Jungtinės Karalystės rabinas bei Tibeto dvasinis vadovas Dalai Lama.
Skaitykite interviu su vienu svarbiausių stačiatikių bažnyčios vadovų pripažįstamu Konstantinopolio patriarchu Baltramiejumi I.
Jūs, religinis lyderis, šiandien kalbėjote politinėje institucijoje. Kokį religijos ir politikos santykį šiandieną regite europiniame lygmenyje?
Religija ir politika koegzistuoja, kadangi jos abi tarnauja žmogui. Politikas negali nuslėpti savo tikėjimo ir religijos, kadangi tai yra jo egzistencijos dalis, turinti poveikį jo sprendimams. Europinė kultūra remiais krikščionišku tikėjimu ir evangelijos mokymu, tačiau tai nereiškia, kad visi, kas nėra krikščionys, turi likti už Europos ribų.
Religijų dialogą vadinate savo svarbiausiu prioritetu. Kaip vertinate dabartinius krikščionių ir musulmonų santykius Europoje?
Šiandieną Europoje gyvena keli milijonai musulmonų. Mes, krikščioniška Europos dauguma ir mažumai priklausantys žmonės, privalome stengtis gyventi harmonijoje, kaip vieno Dievo vaikai. Musulmonai ir kitos mažumos neturi gyventi getuose – jie turėtų būti integruoti į juos priėmusią visuomenę, o iš daugumos pasisemti geriausia, ką ji turi pasiūlyti.
Europos visuomenė yra atvira, o mečetės buvo pastatytos daugelyje miestų, įskaitant katalikybės širdį Romą, ir tai yra natūralu. Tačiau tai turi būti abipusis reiškinys. Neteisinga, kad nėra leidžiama statyti krikščioniškų šventyklų Saudo Arabijoje. Esame nedidelė Konstantinopolio krikščionių bendruomenė, ir, kaip Turkijos piliečiai, vykdome visus įsipareigojimus valstybei. Vis dėlto nesame traktuojami taip pat, kaip musulmonai. Jaučiamės antrarūšiais piliečiais, ir tai mus liūdina.
Apmaudu, kad Turkijos valdžia neleidžia veikti Halki seminarijai. Visos daugumos turi gerbti mažumų teises – jokia žmonių grupė neturi jaustis engiama ar stumiama į nepalankią padėtį.
Dėl savo požiūrio į aplinkosaugą buvote pramintas „Žaliuoju patriarchu“. Kodėl teikiate didelę reikšmę gamtai?
Susidomėjimą ekologija paveldėjau iš savo pirmtako patriarcho Dimitrijaus, rugsėjo-ąją paskelbusio maldų už aplinkos apsaugą diena. Aplinkosauga tapo neatidėliotinu kritiniu klausimu visuose žemės kampeliuose. Naujajame Orleane savo akimis išvydau nesuvokiamai didelę uragano „Katrina“ padarytą žalą.
Bažnyčia privalo plėsti žmonių, ypač jaunosios kartos, lemsiančios planetos ateitį, suvokimą. Ši problema paliečia kiekvieną iš mūsų nepriklausomai nuo religijos, kadangi žemė yra mūsų bendri namai – „oikos“. Žodis „ekologija“ kilo iš graikų kalbos žodžio „oikos“ , reiškiančio namus.
Maždaug kas dvejus metus rengiame simpoziumus, kuriuose dalyvauja įvairiausių religijų ir profesijų atstovai – biologai, aplinkosaugininkai, dvasininkai ir kiti. Kartu ieškome mokslo ir religijos dialogo, ir mūsų pastangos nebuvo bevaisės.
Turite specifinį požiūrį į religijų dialogą bei Turkijos ir jos kaimynių santykius. Ar tai palengvins ES ir Turkijos derybas dėl šios šalies narystės?
Turkija gerai sutaria su kaimynėmis, įskaitant tris ES narėmis tapusias stačiatikių šalis Graikiją, Bulgariją ir Rumuniją. Šie santykiai ne tik padės derybose, tačiau ir atneš naudos kaimynams. Vietoje to, kad žudytų vienas kitą ir leistų milijonus ir milijardus ginklavimuisi, jie galės taikiai ir kūrybiškai bendradarbiauti, panaudodami šias lėšas visuomenės gerovei ir švietimui.
Daugelis teigia, kad Turkijai, kone visiškai musulmoniškai šaliai, ne vieta Europoje. Nemanau, kad religiniai skirtumai turėtų tapti kliūtimi. Jei Turkija išpildys visus kandidatėms keliamus reikalavimus, ji gali būti priimta į ES net ir būdama musulmoniška. Tai skirtingas pasaulis, tačiau jis gali koegzistuoti kartu su krikščioniškuoju – juk sugyventi pavykdavo daugeliu laikotarpiu daugelyje žemės platumų ir ilgumų. Europoje atsiras vietos visiems, jei prisitaikysime ir neužsidarysime getuose. Ortodoksų ekumeninis patriarchas: „Turkija turi būti Europos Sąjungoje" Kultūrų dialogo metai Patriarchato tinklavietė Sirijos Didysis muftijus – apie Dievo ir žmogaus šventumą .
Lenktynės su mirtimi keliuose: ralio čempionas Krzysztof Holowczyc
Krzysztof Holowczyc kelyje ragina nepamiršti mandagumo ir šypsenos Buvusio Europos ralio čempiono ir Dakaro ralio dalyvio Krzysztofo Holowczyco veidas 2003 m. puošė plakatus, raginusius tautiečius pritarti Lenkijos narystei Europos Sąjungoje. Prabėgus penkeriems metams lenkų krikščionims demokratams atstovaujantį politiką sutinkame Europos Parlamente. Saugumo Europos keliuose didinimas – šio politiko darbo Europos Parlamente prioritetas.
Su europarlamentaru tapusiu lenktynininku šnekėjomės ne tik apie vairavimą nekeliant grėsmės sau ir kitiems, bet ir aplinkos apsaugą.
Kaip sumažinti Europos keliuose žūstančių žmonių skaičių?
Aukų skaičius Europos keliuose – ypač neseniai į ES įstojusiose šalyse – tikrai liūdina. Džiugu dėl to, kad nuo norų perėjome prie darbų. Mane, kaip ralio pilotą, labiausia domina pažangiojo automobilio ir nelaimės skambučio „eCall“ projektai.
Dabartinis laikotarpis gali būti palankus priimti teisės aktus dėl daugelio važiavimo kontrolės sistemų diegimo naujuose automobiliuose. Pažangiajam automobiliui šiek tiek praradus pusiausvyrą, elektronika sugrąžintų stabilumą ir padėtų išvengti nelaimės.
„eCall“ pagalbos skambučio sistema Europoje jau gerokai pažengė į priekį. Įvykus avarijai automobilyje esanti įranga automatiškai siunčia signalą į artimiausią pagalbos punktą. Kuo greičiau atvyksta pagalba, tuo didesnė išgyvenimo tikimybė. Būdamas lenktynininku gerai suvokiu šių minučių reikšmę ir žinau, ką reiškia skausmas.
Panašios sistemos jau seniai naudojamos automobilių sporte. Dakaro ralyje sustojus automobiliui ir jo ekipažui per 30 sekundžių nepaspaudus specialaus mygtuko, į centrą siunčiamas signalas. Daugelis kelių saugumo priemonių buvo visų pirma sukurta nutrūktgalviams ralio vairuotojams. Būdamas vienu iš jų, džiaugiuosi turėdamas reikiamos patirties, reikalingos Europos Parlamentui kuriant teisės aktus, didinančius kelių eismo saugumą. Skaičiavimai rodo, kad „eCall“ sistema Europoje kasmet leistų išgelbėti 2,5 tūkst. žmonių.
Ar Europos eismas yra teisingame kelyje?
Mūsų žemyne žmogiška gyvybė laikoma pačia didžiausia vertybe. Norėčiau, kad likęs pasaulis imtų pavyzdį iš Europos ir nusirašytų nuo jos įstatymus. Padaryta dar ne viskas – sakykime, reikia specialių taisyklių keturračiams motociklams. Jais važiuoti smagu, tačiau mirtinai pavojinga – kraupu matyti virš 100 km/h be šalmo gatvėmis lekiančius jaunuolius.
Vien tik įstatymų nepakanka – turi keistis ir vairavimo įpročiai?
Lenkijoje, Baltijos šalyse, Rumunijoje, Bulgarijoje ir kitose valstybėse, kurių keliuose žūva daugelis žmonių, nėra daug tinkamai apmokytų vairuotojų. Stebėtis dėl to netenka – juk jose vairavimo pamokos kainuoja triskart pigiau nei Vokietijoje ar Prancūzijoje, o automobiliai ir kuras – tiek pat kiek ir Vakaruose.
Europos vairuotojai privalo ugdyti teigiamus įpročius. Kelių eismo taisyklių pagrindas – bendras mandagumas ir pagarba kitiems vairuotojams. Pristabdę tam, kad leistumėme persirikiuoti kitam vairuotojui, turėtume pasijusti geriau – juk kažkam padarėme paslaugą. Sveikintina Europos metropoliuose naudojama „užtrauktuko taisyklė“ – susijungiant transporto srautams vairuotojai vienas kitą praleidžia užtrauktuko principu.
Kelių transportas prisideda prie klimato kaitos, todėl Europos Parlamentas siekia palaipsniui mažinti leistinas naujai pagaminamų automobilių CO2 išmetimo normas.
Iki 2020 m. siūlomi pasiekti „20-20-20“ tikslai, tarp kurių yra ir CO2 emisijų mažinimas 20 proc., turi prasmę. Vis dėlto manau, jog ieškoti mažiau kuro ryjančių variklių privers būtent dabartinė kuro krizė. Mažėjantis kuro sunaudojimas mažins CO2 išmetimą.
Turime mąstyti apie tai, kaip užtikrinti sklandų eismą. Vidutinis sunkvežimis, penkis kartus sustojantis prie šviesoforo ir vėl įsibėgėjantis, sudegina tiek pat kuro, kiek užtektų šias 20-30 tonų nuvežti 80 kilometrų. Turime užtikrinti sklandžius transporto srautus aplinkkeliuose ir transporto arterijose, leidžiančius išlaikyti pastovų greitį. Transportas yra mūsų ekonomikos stuburas ir jos plėtros pagrindas. Nežabokime jo – tobulinkime jį !
Netapkime statistika
Europos keliuose kasmet žūva daugiau nei 40 tūkst. žmonių
2006 m. tikimybė žūti Baltijos valstybių keliuose buvo tris kartus didesnė nei Švedijoje, Olandijoje ar Maltoje.
Airijoje, Portugalijoje ir kitose šalyse saugos diržų nesugeba užsisegti daugiau nei pusė gale sėdinčių keleivių
Lietuvoje 2007 m. žuvo 739 eismo dalyviai, sužeisti 8234
Pažangusis automobilis: mažiau avarijų ir aukų F. Ferrari siūlo diegti pėsčiųjų ir dviratininkų saugumą didinsiančias sistemas Kelių chuliganams – baudos už užsienyje padarytus nusižengimus Mažiau CO2 išmetantys ekonomiški ir ekologiški automobiliai Krzysztof Hołowczyc gyvenimo aprašymas Buvęs ralio čempionas Ari Vatanen laimėjo EP paramą saugesniems keliams Nelaimių Europos keliuose statistika [EN]
Literatūra ir politika: pokyčių Afrikoje šauklys Wole Soyinka
W. Soyinkos savo kūriniuose kalba apie Afrikos problemas Afrikos savaitės metu Europos Parlamento koridoriuose buvo galima sutikti ne vieną įžymų Juodojo žemyno politiką ar menininką. Vienas jų – pirmasis Nobelio premijos literatūros srityje laureatas iš Afrikos Wole Soyinka. Rugsėjo 11 d. susitikime su europarlamentarais pasakytoje ugningoje kalboje jis ragino neužmerkti akių prieš nusikaltimus žmonijai bei žmogaus teisių pažeidimus.
Wole Soyinka keletą kartų buvo įkalintas už tai, kad Nigerijos pilietinio karo metu tarpininkavo nesutariančioms pusėms, o vėliau kritikavo kariuomenės ir vyriausybės veiksmus. Jo poezija ir pjesės yra persmelktos socialinės problematikos – jose kalbama apie korupciją, tironiją ir Afrikos diktatorių asmens kultą. Su W. Soyinka kalbėjomės apie kultūrų dialogo svarbą.
Baigiamasis Afrikos savaitės susitikimas buvo skirtas kultūrų dialogo temai. Kokia šio dialogo prasmė ir esmė?
Man kultūrų dialogas – žmogiškas fenomenas, todėl kalbame apie praktinį jo taikymą ir plėtojimą, kultūrinių mainų mechanizmo stiprinimą. Tikiuosi, kad tarptautinė bendruomenė jau pasiekė lygmenį, kuriame neegzistuoja kultūrų hierarchijos sąvoka. Nežinomų ir keistų kultūrų pripažinimas gerokai pažengęs į priekį, o kultūriniai reiškiniai plinta vis toliau.
Savo kūriniuose kalbate apie nelinksmą Afrikos tikrovę – korupciją ir piktnaudžiavimą valdžią. Kokį vaidmenį savoje visuomenėje turėtų vaidinti Afrikos ar Europos menininkas?
Kiekvienoje kultūroje – savi prioritetai. Politiniai reikalai randa savo vietą kultūros erdvėje. Nuolatos ieškoma individo vietos visuomenėje. Kultūra turi sociopolitinį elementą – pažiūrėkime į Afriką ar buvusią Sovietų Sąjungą. Jis yra tarytum plyšius užpildantis vanduo.
Ką turite galvoje kalbėdami apie kultūrų mainų mechanizmus?
Britų taryba ar Prancūzų aljansas į Afriką kartais atveža trupes ir rengia kūrybines dirbtuves. Nigerijos grupės užsienyje į žiūrovus kreipiasi jiems niekad negirdėta teatrinių idiomų kalba. Tai turtina ir plečia suvokimo horizontus.
Kitas svarbus reiškinys – vietinių festivalių internacionalizacija. Sakykime mano universitete rengiamas kaukių, maskarado ir marionečių festivalis, į kurį pakvietėme japonus, kinus ir skandinavus. Daugelis nigeriečių nežino, kad „maskavimasis“ būdingas ir šioms šalims. Daugumą jų yra įsitikinę, kad tai vien tik afrikietiška tradicija.
Šis kultūrų susitikimas buvo naudingas ir kovojant su kultūrų suvokimą iškraipančiu ir žmonių mąstyseną ribojančiu religiniu fundamentalizmu. Daugelis Nigerijos krikščionių ir musulmonų kaukes tebelaiko fetišo, pagonybės ir barbarizmo atributais.
Kaip jaučiatės viešėdamas Europos Parlamente Afrikos savaitės metu?
Galima sakyti, kad Europos Parlamente esu nuolatinis svečias. Kuomet Nigeriją buvo apėmusi krizė, apie padėtį stengdavausi pasišnekėti su europarlamentarais. Kuomet situacijai pagerėjus gavau šį pakvietimą, kartu gavau ir progą padėkoti už pagalbą paskutinės diktatūros metais. Paprastai esu kviečiamas krizių laikotarpiais – tikiuosi, jog nebeteks grįžti panašiomis aplinkybėmis. Džiaugiuosi būdamas čia.
Tikiuosi, kad pasaulis jau pasiekė lygmenį, kuriame neegzistuoja kultūrų hierarchijos sąvoka.
Wole Soyinka
Afrikos savaitė Europos Parlamente Europos kultūrų dialogo metai
Marie Anne Isler Béguin : „Gruzija tiki, kad Europa neatsitrauks“
Pekino olimpiada atitraukė pasaulio akis nuo Gruzijos puolimo Europos Parlamento delegacijos su Pietų Kaukazo valstybėmis pirmininkė Marie Anne Isler Béguin (Prancūzija, Žaliųjų frakcija/Europos laisvasis aljansas) į Gruziją atvyko prabėgus kelioms dienoms nuo Rusijos ir Gruzijos karo pradžios. EP vadovo H.-G. Pötteringo įpareigota atstovauti šią instituciją politikė dalyvavo derybose dėl paliaubų ir savo akimis išvydo karo nuniokotus regionus.
Rugpjūčio 20 d. EP Užsienio ryšių komitetas su žmogaus teisių pakomitečiu ir santykių su Pietų Kaukazu delegacija surengė neeilinį posėdį, kuriame Gruzijos užsienio reikalų ministrė Eka Tkešelašvili paragino ES į Gruziją siųsti specialią savo misiją.
Su Isler Béguin apie padėtį regione ir konflikto sprendimo būdus kalbėjomės telefonu po to, kai Dūma pasiūlė Rusijos prezidentui pripažinti Pietų Osetijos ir Abchazijos nepriklausomybę. D. Medvedas pranešė ją pripažįstąs rugpjūčio 26 d.
Skaitykite interviu su Europos Parlamento delegacijos santykiams su Pietų Kaukazo valstybėmis pirmininke Marie Anne Isler Béguin.
Kokią Gruziją išvydote karo metu?
Gruzijoje lankiausi rugpjūčio 11-17 d., kuomet rusų armija artėjo Tbilisio link. Tris kartus bandžiau patekti į Gorį. Kaspi mieste, esančiame 30 km nuo Tbilisio, mačiau subombarduotą cemento gamyklą, sugriautą tiltą ir sugadintą geležinkelį. Akivaizdu, jog bombardavimas vyko Gruzijos teritorijoje už konflikto zonos ribų: Kaspio gyventojai buvo apimti panikos.
Medvedevui pasirašius taikos susitarimą, lydėjau Prancūzijos ambasadorių. Kelyje iš Kaspio į Gorį išvydome bauginantį vaizdą: pozicijas užėmusius tankus ir apkasus šalikelėje kasančius rusus. Ši armija buvo dislokuota Gruzijos teritorijoje. Rusų kareiviai su vietiniais gyventojais kovojo „nervų kare“ – niekas nežinojo, ko iš šių karių galima tikėtis.
Klausiau savo kaimus palikusių gruzinų pasakojimų. Nors rusai atsitraukė, 500 kareivių palikta „saugumui Gruzijos teritorijoje užtikrinti“. Tai nėra nepriimtina.
Kokių žingsnių turėtų imtis tarptautinė bendruomenė?
ES ir JAV turi nedelsiant susitarti dėl JTO rezoliucijos, kuri leistų rasti naują konflikto sureguliavimo formatą. „NVS kariai“, kurių 99 proc. sudaro rusų pajėgos, iki šiol turėjo teisėtą mandatą užtikrinti taiką. Tapę konflikto dalimi, jie jos palaikyti nebegali. Turi būti atsiųsti taikdariai, kuriais pasitikėtų Gruzijos viešoji nuomonė.
Gruzijoje konflikto zonose turi būti dislokuoti JTO žydrieji šalmai. ESBO tarpininkavimas neatnešė rezultatų – ji turėjo nusiųsti 100 stebėtojų, tesugebėjo atsiųsti tik 20. Siekiant išlaikyti patikimumą ir paremti demokratijos gynėjus, būtinas žydrųjų šalmų dalyvavimas. Juk vyko karas!
Ko laukiate iš Prancūzijos rugsėjo 1 d. sušaukto Europos Vadovų Tarybos susitikimo?
ES rėmė Gruziją per kaimynystės politiką. Žinojome apie situacijos nestabilumą ir tai, jog poslinkių galima laukti tik išsprendus įšaldytus konfliktus. Dabar skubiai būtina rasti sprendimą krizinėje situacijoje.
Europa privalo imtis atsakomybės ir ginti savo vertybes. 27 ES šalys turi vieningai ginti demokratiją ir reikalauti iš Rusijos siekti susitarimo. Gruzijos suverenitetą ir jos sienas pripažino visi, įskaitant Rusiją. ES neturi teisės trauktis, kadangi Gruzija, nuvilta JAV, tikisi ES paramos. Taryba privalo turėti drąsos priimti sprendimus, kurių nepriėmė kilus įtampai prieš dvejus trejus metus.
Mano vadovaujama delegacija remia Gruzijos ir kitų Pietų Kaukazo valstybių narystės ES perspektyvą. Ko daugiau jos galėtų iš mūsų tikėtis? Jos gręžiasi į NATO siekdamos užsitikrinti saugumą – tam prieštarauja Rusija ir tai prisidėjo prie krizės. Kaip niekad aišku, jog ES privalo rasti bendrą kalbą pagrindiniais tarptautiniais klausimais.
Dūma pirmadienį paragino Rusijos prezidentą pripažinti Pietų Osetijos ir Abchazijos nepriklausomybę. Ar kyla grėsmė teritoriniam Gruzijos vientisumui?
Rusijos pripažinimas Abchazijai ir Pietų Osetijai – visuomet virš galvų kabojęs Damoklo kardas. Putinas įspėjo apie Kosovo nepriklausomybės pasekmes šiems regionams. Skirtumas tas, kad Kosovo nepriklausomybės vardan dirbo visa tarptautinė bendruomenė.
Esame už tautų apsisprendimą, tačiau tai turi būti visos tautos apisprendimas. Juk 1994 m. apie 70 proc. Abchazijoje gyvenusių gruzinų buvo priversti bėgti. Apie apsisprendimą galime kalbėti tik grįžus visiems gyventojams, įskaitant Abchazijos gruzinus.
Be to, Gruzijos sienas pripažino visi, įskaitant pačią Rusiją! Rusija priešinasi Čečėnijos nepriklausomybei, tačiau net ir pripažinusi Gruzijos teritorinį vientisumą remia dviejų separatistinių teritorijų atsiskyrimą. Matome akivaizdų prieštaravimą.
Rusijai rugpjūčio 26 vienašališkai pripažinus P. Osetijos ir Abchazijos regionų nepriklausomybę, Europos Parlamentas ir toliau atidžiai stebi padėtį Kaukaze. Kelios frakcijos siūlo aptar ti padėtį regione kitą savaitę vyksiančioje plenarinėje sesijoje ir priimti Europos Parlamento rezoliuciją šiuo klausimu. Delegacijos: Pietų Kaukazas EP atstovai remia taikų konflikto Gruzijoje sprendimą Rugpjūčio 20 d. posėdžio dokumentai Gruzija ragina ES siųsti saugumo užtikrinimo misiją [EN]
Zimbabvės opozicija: Hebson Makuvise pasakoja apie kovą su Mugabės režimu
Hebson Makuvise: „Zimbabvėje nėra vietos Mugabės prievartos kultūrai “ Milijonus procentų siekianti infliacija, nustekenta ekonomika, badaujantys ir iš šalies bėgantys žmonės – visa tai kadaise Afrikos aruodu vadintos didžiausiais pasaulyje Viktorijos kriokliais apdovanotos Zimbabvės gyvenimo kasdienybė. Kas laukia neseniai „rinkimus“ laimėjusio diktatoriaus Roberto Mugabės 28 metus valdomos šalies klausėme opozicinio Judėjimo už demokratines permainas (MDC) atstovo Europoje Hebsono Makuvise.
Judėjimo už demokratines permainas atstovas Europos Parlamente lankėsi prabėgus kelioms dienoms nuo rezoliucijos, kurioje EP paragino sugriežtinti sankcijas Hararės režimui, numatant ginklų embargą ir visapusišką vyriausybės ir valdančiosios partijos vadovų lėšų įšaldymą, priėmimo.
Londone įsikūręs Hebson Makuvise Zimbabvėje susidariusią padėtį liepos 15 d. aptarė su EP Vystymosi komiteto nariais. H. Makuvise pakalbinome pasibaigus susitikimui.
Ar manote, kad dėl visų dabartinių Zimbabvės problemų kaltas Roberto Mugabės režimas? Ar jas įmanoma pradėti spręsti jam tebeesant valdžioje?
Problemas, su kuriomis šiandien susiduria Zimbabvė, sukūrė Robertas Mugabė. Dabartinė padėtis – tai žmogaus sukurta katastrofa. Zimbabvės ateityje nėra vietos Mugabės prievartos kultūrai. Šio prievartos eksperto nereikia nei Zimbabvei, nei Afrikai.
Prieš valandą vykusiame Europos Parlamento Vystymosi komiteto posėdyje Zanu-PF partiją pavadinote mafija, o jos vadovą R. Mugabę – vagių ir plėšikų vadu. Kas jam leido taip ilgai išsilaikyti valdžioje, netgi šaliai atsidūrus katastrofiškoje padėtyje?
Mugabei padėjo vadinamieji „tarnybų vadovai“ – armijos, policijos ir kalėjimų sistemos viršininkai bei oro pajėgų vicemaršalas. Šie žmonės saugo Mugabę – jie padėjo jam išsilaikyti valdžioje net ir po MDC susikūrimo – ir naudojasi savo privilegijuota padėtimi. Bet tai tik penki asmenys. Kariai ir policininkai nori pokyčių, tačiau rinkimų metu jiems už nugarų stovintys viršininkai neleidžiantys balsuoti „netinkamai“.
Ar nuosavą jungą nusimesti yra sunkiau nei okupantų priespaudą?
Nemanau, kad diktatoriai labai skiriasi. Jie visi naudoja prievartos, sėbrų rėmimo ir politinės retorikos taktiką. Mugabė žino, kad jo dienos suskaičiuotos. Tikiu, kad lėtai judame į priekį. Nepaisant to, kad kai kurie regiono lyderiai Mugabę tebelaiko didvyriu, sulaukiame vis didesnės Afrikos šalių ir tarptautinės bendruomenės paramos ir regime mąstymo pokyčius.
R. Mugabė turės pasitraukti, kadangi taip nusprendė zimbabviečiai, balsavę už MDC ir išrinkę Morganą Tsvangirai. Po MDC sukūrimo Mugabė nėra sąžiningai laimėjęs nė vienų rinkimų. Mugabė suprato, kad zimbabviečiai jį atstūmė, todėl jo ginklais tapo brutalumas, prievartavimas, kankinimas ir žmonių grobimas.
Ar Zimbabvės opozicija sugeba kalbėti vienbalsiai, o šona ir ndebele etninės grupės sugyvena tarpusavyje? Kaip turėtų atrodyti nacionalinio susitaikymo procesas?
Judėjimas už demokratines permainas – demokratinė partija, nesiremianti priklausymu genčiai ar odos spalva. Esame viena taiki baltaodžių, juodaodžių, šona ir ndebele kalbomis kalbančių žmonių tauta, išduota valdžioje norinčio išsilaikyti Mugabės.
Jei Mugabė būtų pasitraukęs prieš ar po kovo 29 d. rinkimų ir leidęs šaliai judėti į priekį, daugelis žmonių būtų pasirengę atleisti Mugabei. Dabar pasigirsta vis daugiau nuomonių, jog jo ir jo sėbrų vieta – Hagos teisme.
Zimabviečiai – taiki tauta, o MDC pirmininkas Morgan Tsvangirai visuomet šnekėjo apie „tautos išgijimo“ vyriausybę. Manau, kad jis Mugabei suteiks amnestiją ir jam bei jo bendrininkams leis palikti šalį. Tai nereiškia, kad žmogaus teisių organizacijos neturi stengtis, jog jis, kaip ir buvęs Liberijos prezidentas C. Taylor, atsidurtų Hagoje. Vis dėlto MDC ruošiasi jam atleisti ir didžiausią dėmesį skirti svarbiausiai užduočiai – Zimbabvės ir jos žemės ūkio atkūrimui.
Kaip Zimbabvei pereinamuoju laikotarpiu gali padėti užsienio šalys ir tarptautinės organizacijos?
Mes vertiname visą tarptautinės bendruomenės ir ES pagalbą, skirtą įstatymo viršenybės įtvirtinimui. Visuomet jutome ES paramą, kuri padėjo MDC iškovoti dabartines pozicijas. Parama skatina zimbabviečius kovoti su diktatūra. Afrikos Sąjunga ir Pietų Afrikos vystymosi bendrija (SADC) – mūsų broliai, nepaisant kai kurių šalių vadovų pozicijų. Jaučiame besikeičiantį požiūrį, daugelis Afrikos šalių pripažino, kad Mugabe turi pasitraukti, o M. Tsvangirai laimėjo rinkimus.
MDC nuo pat pradžių rėmė Pietų Afrikos prezidento Thabo Mbeki tarpininkavimo pastangas. Susirūpinimą išreiškėme tik kilus abejonių dėl nešališkumo, kuomet jis nereagavo į Mugabės kalbas, jog šis nepasitrauks net ir pralaimėjęs rinkimus. Manome, kad JT ar Afrikos Sąjunga į Hararę turėtų atsiųsti nuolatinį atstovą, kuris dalyvautų tarpininkavimo procese.
Zimbabvės statistika
Metinė infliacija: 2,2 mln. procentų
Gyvenimo trukmė: 40 m.
Nedarbas: 80 proc.
Maistas: badauja apie 2 mln. žmonių
Rinkimai: oficialiais duomenimis, M. Tsvangirai surinko 48 proc., R. Mugabe – 43 proc. balsų
EP rezoliucija dėl padėties Zimbabvėje „Kova dėl Afrikos“ ir Kinijos įsipareigojimai Afrikos parlamento pirmininkė ragina matyti teigiamas Afrikos puses Sacharovo premija – Darfūro žmonių gynėjui
LT
1
PHOTO
20081209PHT44042.jpg
LT
2
PHOTO
20081120PHT42646.jpg
LT
5
LINK
http://www.chiefrabbi.org/index.html
LT
6
PHOTO
20080922PHT37821.jpg
LT
9
LINK
http://www.ec-patr.org/default.php?lang=en
LT
11
MULTIMEDIA
20080924MLT38058.asf
LT
12
PHOTO
20081001PHT38504.jpg
LT
13
LINK
/sides/getDoc.do?type=IM-PRESS&reference=20080229STO22578&language=LT
LT
17
LINK
/members/public/geoSearch/view.do?country=PL&partNumber=1&id=39764&language=LT
LT
19
LINK
http://ec.europa.eu/transport/roadsafety_library/care/doc/gis_eu25_2006.pdf
LT
20
PHOTO
20080909PHT36621.jpg
LT
23
PHOTO
20080825PHT35434.jpg
LT
24
LINK
/activities/delegations/publicationsDel.do;jsessionid=066DC0CFAC51F290C5B26BF269EA0D1E.node1?body=DSCA&language=LT
LT
26
LINK
/meetdocs/2004_2009/organes/afet/afet_20080820_1500.htm
LT
28
PHOTO
20080715PHT34307.jpg
-//EP//TEXT IM-PRESS 20081117IPR42209 0 NOT XML V0//LT
-//EP//TEXT IM-PRESS 20080211FCS20948 0 NOT XML V0//LT
-//EP//TEXT IM-PRESS 20080923IPR37894 0 NOT XML V0//LT
-//EP//TEXT IM-PRESS 20080211FCS20948 0 NOT XML V0//LT
-//EP//TEXT IM-PRESS 20080111STO18374 0 NOT XML V0//LT
-//EP//TEXT IM-PRESS 20080616STO31788 0 NOT XML V0//LT
-//EP//TEXT IM-PRESS 20080904STO36279 0 NOT XML V0//LT
-//EP//TEXT IM-PRESS 20080616STO31715 0 NOT XML V0//LT
-//EP//TEXT IM-PRESS 20051003STO00940 0 NOT XML V0//LT
-//EP//TEXT IM-PRESS 20080901STO35668 0 NOT XML V0//LT
-//EP//TEXT IM-PRESS 20080211FCS20948 0 NOT XML V0//LT
-//EP//TEXT IM-PRESS 20080812STO35261 0 NOT XML V0//LT
-//EP//TEXT IM-PRESS 20080821IPR35353 0 NOT XML V0//LT
-//EP//TEXT TA P6-TA-2008-0364 0 NOT XML V0//LT
-//EP//TEXT IM-PRESS 20080227STO22422 0 NOT XML V0//LT
-//EP//TEXT IM-PRESS 20080307STO23351 0 NOT XML V0//LT
-//EP//TEXT IM-PRESS 20071210STO14629 0 NOT XML V0//LT
-//EP//DTD IM-PRESS 20050901 FCS DOC XML V0//EN
-//EP//STYLESHEET IM-PRESS 20050901 FCS DOC XML V0//EN
