30.9.2009 B7-0085/2009 PASIŪLYMAS DĖL REZOLIUCIJOS siekiant baigti diskusijas dėl Tarybos ir Komisijos pareiškimų
pagal Darbo tvarkos taisyklių 110 straipsnio 2 dalį
dėl Didžiojo dvidešimtuko (G 20) valstybių aukščiausiojo lygio susitikimo Pitsburge
Lothar Bisky
,
Jürgen Klute
,
Miguel Portas
GUE/NGL frakcijos vardu
PE428.689v01-00 B7‑0085/2009 Europos Parlamento rezoliucija dėl Didžiojo dvidešimtuko (G 20) valstybių aukščiausiojo lygio susitikimo Pitsburge
Europos Parlamentas ,
– atsižvelgdamas į 2009 m. balandžio 2–3 d. Londone vykusio Didžiojo dvidešimtuko (G 20) valstybių aukščiausiojo lygio susitikimo išvadas,
– atsižvelgdamas į ES finansinės priežiūros aukšto lygio ekspertų grupės, kuriai pirmininkavo Jacques de Larosière, 2009 m. pavasario Europos Vadovų Tarybos susitikimui pateiktą 2009 m. vasario 25 d. ataskaitą,
– atsižvelgdamas į savo 2009 m. gegužės 6 d. teisėkūros rezoliuciją dėl pasiūlymo dėl Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos, iš dalies keičiančios direktyvų 2006/48/EB ir 2006/49/EB nuostatas dėl centrinių įstaigų kontroliuojamų bankų, tam tikrų nuosavų lėšų straipsnių, didelių pozicijų, priežiūros priemonių ir krizių valdymo Priimti tekstai, P6_TA(2009)0367 .
,
– atsižvelgdamas į Komisijos komunikatą dėl Europos finansų priežiūros COM(2009)252.
,
– atsižvelgdamas į Komisijos pasiūlymą dėl alternatyvaus investavimo fondų valdytojų COM(2009) 207.
,
– atsižvelgdamas į 2009 m. rugsėjo 4–5 d. Londone vykusio Didžiojo dvidešimtuko (G 20) valstybių finansų ministrų susitikimo išvadas,
– atsižvelgdamas į vadovų pareiškimą, priimtą per Pitsburge 2009 m. rugsėjo 24–25 d. vykusį Didžiojo dvidešimtuko (G 20) aukščiausiojo lygio susitikimą,
– atsižvelgdamas į Darbo tvarkos taisyklių 110 straipsnio 2 dalį,
A. kadangi pasaulis išgyvena itin sunkų ir gilų nuosmukį ir iki šiol neaišku, ar šis nuosmukis bus į praėjusio amžiaus ketvirtojo dešimtmečio depresiją panašus košmaras,
B. kadangi dabartinis nuosmukis yra didžiausias nuo Antrojo pasaulinio karo metų, nes remiantis Ekonominio bendradarbiavimo ir plėtros organizacijos (EBPO) prognozėmis, 2009 m. didžiojo septyneto grupės (G 7) valstybių ekonomika drastiškai smuks, o BVP sumažės 3,7 proc.,
C. kadangi žlugus finansų sistemai realiajame ekonomikos sektoriuje susidurta su tokiomis problemomis, kaip didžiulis darbo vietų sumažėjimas, prastėjanti gyvenimo kokybė, gyventojų namų praradimas ir milžiniškas spaudimas pensijų ir socialinio draudimo sistemoms,
D. kadangi labiausiai nukenčia skurdesnių šalių gyventojai; kadangi labai pakilusios maisto produktų kainos daro didelį poveikį šimtams milijonų žmonių ir kadangi prognozuojama, kad dėl nuosmukio dar 50 milijonų žmonių neteks darbo; kadangi Pasaulio bankas prognozuoja, kad dėl krizės dar 90 milijonų žmonių turi gyventi ypač dideliame skurde, t. y. pragyventi už mažiau negu 1,25 JAV dolerio per dieną, taigi kyla klausimas, ar įmanoma pasiekti JT Tūkstantmečio tikslą mažinti skurdą; kadangi išsivysčiusios šalys turi skirti gerokai daugiau išteklių šiam tikslui pasiekti,
E. kadangi per pastaruosius 30 metų didėjanti išteklių ir gerovės paskirstymo nelygybė (didėja pelnas ir vis daugiau sukaupiama turto, bet labai mažėja nacionalinių pajamų darbo pajamų dalis) – pagrindinė milžiniško investicijų į finansų rinkas augimo ir nekilnojamojo turto kainų burbulo susidarymo varomoji jėga; kadangi visiškai nepasiteisino neoliberali finansų rinkų liberalizavimo politika ir netoliaregiškas akcininkų gaunamos naudos didinimo bet kokia kaina principas,
F. kadangi finansų ir ekonomikos krizė akivaizdžiai įrodė, kad labai paplitusi politikų ir verslo vadovų bei žinomų ekonomistų nuomonė, kad „laisva rinka gali tvarkytis pati“ ir kad laisva rinkos jėgų sąveika užtikrina veiksmingą išteklių paskirstymą, neteisinga;
G. kadangi ši finansų krizė ir realiojo ekonomikos sektoriaus nuosmukis, susipynęs su kitais struktūriniais veiksniais (klimato kaita, aplinkos niokojimas, maisto ir energetikos krizė, prekyba ir kt.), rodo, kad tai – sisteminė šiuolaikinio kapitalizmo krizė,
H. kadangi vyriausybės visame pasaulyje bankams ir finansų institucijoms remti skyrė dideles piniginių lėšų sumas, o vien tik ES valstybės pritarė, kad valstybės paramos priemonėms ar garantijoms iš viso būtų skirta 363,1 mlrd. eurų (tai prilygsta 30,5 proc. ES BVP); kadangi dėl šios politikos buvo vykdomas finansų sektoriaus nuostolių suvisuomeninimas vietoj to, kad būtų imtasi veiksmų siekiant užtikrinti ilgalaikį tinkamo bankų turto nacionalizavimą;
I. kadangi dabartinė krizė – tai įrodymas, kad reikia suvienyti visas viso pasaulio ekonomines ir politines galias, kad vykdant suderintą fiskalinę politiką būtų galima įveikti krizę ir paveikti finansų rinką; kadangi labiausiai išsivysčiusios šalys, visų pirma JAV, Japonija ir ES, vienos jau neįstengia išspręsti problemų;
Nauja finansinė tvarka
1. pabrėžia, kad aukščiausiojo lygio susitikimas patvirtino Didžiojo dvidešimtuko (G 20) kaip aukščiausio lygmens pasaulio ekonominių problemų sprendimų koordinavimo organo statuso pagrįstumą; atkreipia dėmesį į tai, kad šis įvykis – tai įrodymas, kad Didysis dvidešimtukas (G 20) pamažu užima Didžiojo septyneto (G 7) ir Didžiojo aštuoneto (G 8) institucijų, kuriose dominuoja turtingosios šalys, vietą; mano, kad tai simbolizuoja šių dienų tikrovę, t. y. kad turtingiausios pramoninės šalys nebeturi tiek įtakos, kad vienos galėtų valdyti pasaulio ekonomiką; pabrėžia, kad šis įvykis – tai pripažinimas, kas uždaresnė Didžiojo aštuoneto grupė (G 8) jau pasenęs darinys, nes į ją neįeina sparčiai besivystančios ekonomikos šalys, būtent Kinija, Indija, Pietų Afrika, Meksika ir Brazilija;
2. tačiau pabrėžia, kad netgi Didysis dvidešimtukas (G 20) – tai tik pasaulio ekonomikos dalis; todėl primygtinai tvirtina, kad JT atlieka svarbų vaidmenį, kai sprendžiamos su ekonomikos krize susijusios problemos, visų pirma, kai reikia patenkinti neatidėliotinus skurdžiausio pasaulio šalių poreikius;
3. apgailestauja, kad Didžiojo dvidešimtuko (G 20) šalims nepavyko pasiekti pačių užsibrėžto tikslo imtis neatidėliotinų ryžtingų veiksmų, būtinų vadinamosios naujos ekonominės tvarkos taisyklėms nustatyti, kurį jos pačios paskelbė 2009 m. balandžio mėn. Londone surengtame Didžiojo dvidešimtuko (G 20) šalių aukščiausiojo lygio susitikime; laikosi nuomonės, kad reikia imtis priemonių, kad bankų sektorius būtų visiškai suvisuomenintas ir būtų sudarytas viešosios nuosavybės finansinis ramstis, o paskolos būtų teikiamos socialiniu ir ekologiniu požiūriu naudingoms investicijoms, nes taip būtų kuriamos kokybiškos darbo vietos ir užtikrinamos darbuotojų teisės; mano, kad sprendimų dėl finansų sektoriaus kreditų politikos priėmimo procesui turėtų būti taikoma vieša demokratinė kontrolė, kurią užtikrinant, vadovaujantis demokratiniais principais, dalyvautų darbuotojai ir vartotojai;
4. kritiškai vertina tai, kad kol kas neparengta šio pobūdžio naujosios tvarkos struktūra; be to apgailestauja, kad įvairių jurisdikcijų finansinės priežiūros standartai labai skiriasi; ypač kritiškai vertina tarp Europos ir Amerikos politikų paplitusį įsitikinimą, kad kuo greitesnis ir visapusiškesnis finansų reguliavimas tik trukdytų ar kenktų rinkoms;
5. palankiai vertina tam tikrų Didžiojo dvidešimtuko (G 20) šalių vadovų iniciatyvą aiškiai apibrėžti bankininkų premijų dydį ir nustatyti pernelyg didelių atlyginimų apribojimus; pabrėžia, kad būtina skubiai riboti premijų, skirtų bankininkams, kuriems ir taip mokamas geras atlyginimas, dydį; kritiškai vertina Didžiojo dvidešimtuko (G 20) šalių vadovų susitikimo pareiškimą dėl to, kad jame neužsimenama apie tiesiogines aukščiausias viršutines atlyginimų ribas, o patį susitikimą dėl to, kad jo metu nepavyko pasiekti galutinio susitarimo dėl vadovų atlyginimų; apgailestauja, kad Didžiojo dvidešimtuko (G 20) grupei pavyko susitarti tik dėl pagrindinių pasiūlymo, kuriuo siekiama riboti bankininkams metų gale mokamų kompensacijų dydį, principų;
6. yra įsitikinęs, kad kaltę dėl krizės turi prisiimti ne tik godūs finansų sektoriaus vadovai, bet ir JAV ir faktiškai visų ES valstybių narių vyriausybės bei ES institucijos, nes visos jos skatino liberalizuoti finansų rinkas; laikosi nuomonės, kad šios neaiškiai suformuluotos privalomos premijų mokėjimo taisyklės buvo pasiūlytos, kad visuomenė būtų įtikinta, jog imtasi veiksmų;
7. palankiai vertina Didžiojo dvidešimtuko (G 20) grupės pasiektą susitarimą, pagal kurį reikalaujama, kad bankai pasiliktų tam tikrą dalį paskolų, kurias jie pertvarko į vertybinius popierius ir po to jas parduoda kaip turtu pagrįstus vertybinius popierius, tačiau labai kritiškai vertina tai, kad bankų laikomas kapitalas, skirtas padengti pozicijas tikriausiai tik padvigubės, o naujos taisyklės bus pradėtos taikyti ne anksčiau negu baigiantis ateinantiems metams; apgailestauja, kad Didysis dvidešimtukas (G 20) nori, kad Bazelio komitetas tik metų pabaigoje parengtų taisykles minimaliems pasaulinio likvidumo standartams nustatyti ir mano, kad tai labai neaiški formuluotė; pabrėžia, kad išsamus reglamentavimas gali būti vykdomas tik remiantis nepriklausoma, patikrinama ir viešai prieinama informacija, taigi jis negali būti grindžiamas konfidencialia reglamentuojamos įstaigos informacija; primygtinai reikalauja iš esmės persvarstyti Bazelio II susitarimo pirmojo ramsčio kapitalo pakankamumo reikalavimą, nes turto rizikos koeficientų nustatymas iš dalies grindžiamas vidiniais bankų modeliais, kurie yra konfidencialios bankų informacijos dalis;
8. pabrėžia būtinybę griežtinti reitingų agentūroms taikomas taisykles ir gerinti šių agentūrų priežiūrą visame pasaulyje; pabrėžia, kad esama aiškaus ir nepriimtino interesų konflikto, kai derinamos kredito reitingų teikimo ir konsultavimo arba kitų pelningų paslaugų arba produktų pardavimo paslaugos, kurios teikiamos klientams, norintiems gauti pačius geriausius reitingus; pažymi, kad siekiant šalinti interesų konfliktus, dėl kurių trikdomas kreditų reitingų suteikimo procesas, būtina įsteigti viešąją Europos kreditų reitingų agentūrą;
9. laikosi nuomonės, kad turėtų būti grįžta prie pradinės finansų sektoriaus funkcijos, t. y. kad šis sektorius turėtų veikti pirmiausia paisydamas viešojo intereso, kad turėtų būti priimtina gauti mažesnę grąžą ir patvirtintos premijų mokėjimo schemos, kuriomis vadovaujantis būtų užkirstas kelias rizikai ir numatyta siekti ilgalaikių tikslų, o ne trumpalaikio pelno; pabrėžia, kad pramoninių šalių, visų pirma JAV ir tam tikrų ES valstybių narių, finansų sektorius yra per didelis, kad tarnautų visuomenės gerovei, taigi jį reikėtų mažinti iki priimtinesnio dydžio; atkreipia dėmesį į tai, kad siekiant šio tikslo būtų galima pradėti taikyti plataus masto finansinių sandorių mokestį; apgailestauja, kad Didžiojo dvidešimtuko (G 20) šalių vadovai įpareigojo TVF tik ištirti galimybę pradėti taikytį tokį finansinių sandorių mokestį, iš kurio gautomis lėšomis būtų galima padengti pastarojo laikotarpio finansų krizės sąnaudas, be to šis mokestis padėtų ateityje išvengti krizių;
10. pabrėžia, kad reikia imtis ryžtingų suderintų veiksmų, kurie būtų nukreipti prieš vadinamuosius mokesčių rojus ir skirti kovoti su mokesčių vengimu ir neteisėtu kapitalo nutekėjimu; primena šių šalių vadovams per pirmąjį Didžiojo dvidešimtuko (G 20) aukščiausiojo lygio susitikimą duotą pažadą užtikrinti slaptos bankininkystės eros pabaigą; todėl pabrėžia, kad tarptautinės korporacijos turi atskleisti informaciją apie savo pelną;
Vadovauti rinkoms, kovoti su nuosmukiu, išsaugoti darbo vietas ir gerbti teises
11. pabrėžia, kad iš visų rodiklių matyti, jog krizė nesibaigė; taigi įspėja, kad reikia nekartoti Didžiosios depresijos laikotarpiu padarytų klaidų, visų pirma nemažinti atlyginimų; pabrėžia, kad Ekonominio bendradarbiavimo ir plėtros organizacija paragino vyriausybes toliau stimuliuoti savo šalių ekonomiką, nes dėl kylančio nedarbo lygio ir silpnos būstų rinkos toliau mažėja paklausa privačiajame sektoriuje, ir taip pat paragino kol kas išlaikyti mažas palūkanų normas; pabrėžia, kad dabar esama galimybių pertvarkyti savo šalių ekonomiką daug investuojant į darbo vietas, susijusias su aplinkos apsauga, ir į tarnautojų darbo vietų kūrimą tvaraus vystymosi srityje, taip pat investuojant į viešąsias paslaugas ir priežiūrą ir skatinant mažinti darbo laiką neprarandant dalies darbo užmokesčio, kad būtų kovojama su nedarbu, taip pat kad darbuotojams būtų sudarytos sąlygos derinti savo profesinį ir asmeninį gyvenimą; labai kritiškai vertina neoliberalų vadovų pranešimo stilių, visų pirma tokias formuluotes kaip, pavyzdžiui, ugdyti mūsų darbuotojų gebėjimus, kad jie galėtų prisitaikyti prie besikeičiančios rinkos poreikių;
12. turėdamas mintyje Europos Sąjungoje susidariusią padėtį, atkreipia dėmesį į savo Komisijai ir Tarybai išsakytą raginimą parengti papildomą Europos investicijų programą, kuria būtų skatinamas tvarus vystymasis, užimtumas ir socialinė įtrauktis, ir kuriai būtų skiriama bent 1 proc. ES BVP ir kurią turėtų papildyti panašios valstybių narių viešųjų investicijų programos;
13. atkreipia dėmesį į tai, kad Didžiojo dvidešimtuko (G 20) šalių vadovų pareiškime nurodoma, jog reikia parengti skaidraus ir patikimo proceso nuostatas, kuriomis vadovaujantis būtų nutraukiamas išskirtinės fiskalinės, monetarinės ir finansinės paramos šiam sektoriui teikimas, kai ateis tinkamas metas įgyvendinti pasitraukimo iš sektoriaus strategiją; ragina nedelsiant parengti tarptautiniu mastu suderintą politiką, siekiant stabilizuoti ekonomiką ir sustabdyti jos nuosmukį, kovoti su klimato kaita, skatinti aplinkos apsaugos ir socialiniu požiūriu tvarų vystymąsi, stiprinti viešąsias paslaugas ir skatinti visišką užimtumą kuriant kokybiško darbo, garantuojančio teisę į socialinę apsaugą, vietas; pabrėžia, kad, siekiant įveikti ekonominės veiklos ir užimtumo nuosmukį, negalima palikti vienų valstybių narių kovoti su krize, bet reikia imtis veiksmų, kad bent jau JAV, ES, Kinijos, Indijos, Brazilijos, Rusijos ir Japonijos ekonomikos atsigavimo planai būtų koordinuojami tarptautiniu lygmeniu;
14. pabrėžia, kad bet kokia pasitraukimo strategija, kai nebevykdomos ekonomikos stimuliavimo programos, turi būti grindžiama gerovės ir pajamų perskirstymo (mažinant turtingiausiam visuomenės sluoksniui tenkančią dalį ir didinant skurdžiausiam sluoksniui tenkančią dalį) politika; laikosi nuomonės, kad siekiant sumažinti deficitą, kai bus įsitikinta, kad ekonomika tvirtai atsigavo, reikia skatinti progresyvaus apmokestinimo taikymą vadovaujantis principu tvirčiausi pečiai neša didžiausią naštą, kad būtų užtikrintas socialinis teisingumas, tvirtos darbuotojų teisės, stipri gerovės valstybė, viešųjų paslaugų plėtra, didėjanti socialinė ir teritorinė sanglauda;
15. pabrėžia, kad šalims, kuriose didelis eksporto perteklius, reikia atgaivinti savo vidaus ekonomiką ir didinti vidinę pasiūlą, taip pat pabrėžia, kad, siekiant sušvelninti didelius pasaulio ekonomikos skirtumus, politikos sritis reikia koordinuoti pasaulio lygmeniu; pabrėžia, kad pusiausvyros nebuvimas yra dabartinės krizės priežastis; taigi palankiai vertina Didžiojo dvidešimtuko (G 20) šalių susitarimą pertvarkyti pasaulio finansų sistemą ir siekti naujos pasaulio ekonomikos pusiausvyros tarp labai prasiskolinusių ir įtakingų eksportuojančių šalių; pritaria minčiai, kad per daug suvartojančios šalys, kaip antai JAV, turėtų labiau tikėti taupymu, o šalys, kurios turi sukaupusios didelį perteklių, pavyzdžiui Kinija ir Vokietija, turėtų labiau pasikliauti vidaus ekonomikos plėtra;
16. palankiai vertina esminius pokyčius, kurie yra tarptautinių finansų institucijų valdymo reformos, kurią vykdant pripažįstama didėjanti besivystančių šalių galia, dalis; pabrėžia, kad tai, jog 5 proc. Tarptautinio valiutos fondo (TVF) balsavimo teisių ir 3 proc. Pasaulio banko balsavimo teisių bus perskirstytos, mažinant pernelyg gausiai atstovaujamų šalių balsų dalį ir didinant nepakankamai atstovaujamų šalių balsų dalį, yra pirmasis žingsnis tinkama linkme; pritaria Brazilijos, Rusijos ir Indijos vadovų pasiūlymui perskirstyti 7 proc. TVF balsavimo teisių kvotų, jas skiriant besivystančioms šalims; pritaria Didžiojo dvidešimtuko (G 20) šalių įsipareigojimui nekeisti skurdžiausioms šalims priklausančios TVF balsavimo teisių dalies; ragina Tarybai pirmininkaujančią valstybę narę ir Komisiją patvirtinti Jungtinių Tautų Ekspertų komisijos tarptautinės valiutos sistemos reformų klausimu, kuriai pirmininkauja Joseph Stiglitz, pateiktus tyrimų ir reformų pasiūlymus;
17. pabrėžia, kad krizė labai stipriai paveikė tam tikras Centrinės ir Rytų Europos valstybes nares, kurios dabar susiduria su sunkumais siekdamos gauti paskolų ir pritraukti naujų investicijų; kritikuoja tai, kad šios ES valstybės narės turėjo tapti naudotis Tarptautinio valiutos fondo žalingų struktūrinio koregavimo programų aukomis ir kad ES, skirdama skubią pagalbą, taiko tas pačias sąlygas; atkreipia dėmesį į tai, kad reikia uždrausti įgyvendinti Europoje antisocialines Tarptautinio valiutos fondo programas ir kad ES finansinė parama šioms valstybėms narėms turi būti siejama su Europos socialinio modelio principais; išreiškia susirūpinimą dėl Didžiojo dvidešimtuko (G 20) ketinimo suteikti TVF daugiau galių prižiūrint valstybių narių įvairių politikos sričių programas ir teisę atlikti jų vertinimus arba užsakyti atlikti tarpusavio vertinimus siekiant užtikrinti, kad valstybės siekia plane numatytų tikslų;
18. pabrėžia, kad ES turi turėti savo Europos valiutos fondą (EVF), kad būtų galima teikti skubias paskolas vyriausybėms, kurios neišgali padengti savo biudžeto skolų ar pratęsti mokėtinų skolų termino; vis dėlto kritiškai vertina tai, kad Didysis dvidešimtukas (G 20) ketina naujomis lėšomis paremti Tarptautinį valiutos fondą, nereikalaudamas, kad būtų daug radikaliau persvarstomi antisocialiniai sąlyginiai kriterijai negu neseniai, po Londone įvykusio Didžiojo dvidešimtuko (G 20) šalių aukščiausiojo lygio susitikimo, TVF pradėtas taikyti kriterijus;
19. pritaria tam, kad vadovų pareiškime dar kartą patvirtinami Jungtinių Tautų bendrosios klimato kaitos konvencijos (JTBKKK) tikslai, nuostatos ir principai; pabrėžia, kad vykdant JTBKKK derybas Kopenhagoje būtina pasiekti ambicingą susitarimą;
20. palankiai vertina Didžiojo dvidešimtuko (G 20) šalių ketinimą labiau remti sparčiai besivystančios ekonomikos šalis ir besivystančias šalis, taip pat jų įsipareigojimą pasiekti JT Tūkstantmečio vystymosi tikslus, įskaitant pagalbos prekybai ir skolų sumažinimo įsipareigojimus, taip pat Gleneagles prisiimtus įsipareigojimus, ypač įsipareigojimus Afrikos šalims į pietus nuo Sacharos, iki 2010 m. ir vėliau; ragina skirti daugiau pagalbos labiausiai neišsivysčiusioms šalims, kad jos galėtų mažinti socialinį krizės poveikį;
21. labai kritiškai vertina Didžiojo dvidešimtuko (G 20) šalių aukščiausiojo lygio susitikimo įsipareigojimą siekti ambicingai užbaigti Dohos plėtros raundą; pabrėžia, kad dėl šio raundo būtų išplėsta prekybos taisyklių sistema, kuri iš tiesų daro žalą besivystančių šalių ekonomikai ir trukdo vykdyti šalies vidaus politiką; ragina nutraukti derybas dėl viešųjų pirkimų, intelektinės nuosavybės teisių, taip pat dėl investicijų ir paslaugų teikimo liberalizavimo, nes šios derybos naudingos tik išsivysčiusioms šalims, kenkia viešųjų paslaugų teikimui ir kelia grėsmę ekonomikos ir finansų stabilumui;
22. paveda Pirmininkui perduoti šią rezoliuciją Didžiojo dvidešimtuko (G 20) šalių vadovams, Tarybai, Euro grupei, Komisijai, Europos centriniam bankui, valstybių narių parlamentams, Regionų komitetui ir Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetui.
