5.7.2005
BENDRAS PASIŪLYMAS DĖL REZOLIUCIJOS
pagal Darbo tvarkos taisyklių 103 straipsnio 2 dalį
pateikė Hannes Swoboda, Jan Marinus Wiersma, Panagiotis Beglitis ir Borut Pahor PSE frakcijos vardu,
Doris Pack, Elmar Brok ir Anna Ibrisagic PPE-DE frakcijos vardu,
Annemie Neyts-Uyttebroeck, Jelko Kacin ir István Szent-Iványi ALDE frakcijos vardu,
Daniel Marc Cohn-Bendit, Monica Frassoni, Angelika Beer, Joost Lagendijk, Raül Romeva i Rueda, Gisela Kallenbach ir Sepp Kusstatscher Greens/ALE frakcijos vardu,
Francis Wurtz, Erik Meijer ir Jonas Sjöstedt GUE/NGL frakcijos vardu,
Brian Crowley, Adriana Poli Bortone ir Ģirts Valdis Kristovskis UEN frakcijos vardu,
keičiantys šių frakcijų pasiūlymus dėl rezoliucijų:
– Verts/ALE (B6‑0395/2005)
– ALDE (B6‑0397/2005)
– PSE (B6‑0401/2005)
– UEN (B6‑0404/2005)
– GUE/NGL (B6‑0408/2005)
– PPE-DE (B6‑0409/2005)
dėl Srebrenicos
Europos Parlamento rezoliucija dėl Balkanų regiono praėjus 10 metų po Srebrenicos žudynių
Europos Parlamentas ,
–
atsižvelgdamas į savo ankstesnes rezoliucijas dėl Bosnijos ir Hercegovinos bei Vakarų Balkanų regiono, ypač į 2005 m. balandžio 14 d. priimtą rezoliuciją dėl regioninės integracijos Vakarų Balkanuose;
–
atsižvelgdamas į Vakarų Balkanų valstybių Stabilizavimo ir asocijavimo procesą (SAP), kurį 1999 m. pradėjo Europos Sąjunga siekdama remti demokratiją, teisingumą, susitaikymo procesą ir taiką regione;
–
atsižvelgdamas į ES vadovų 2003 m. birželio 21 d. susitikimo Salonikuose išvadas, kuriose pabrėžiama Vakarų Balkanų šalių europietiška ateitis, nes šios šalys taps ES dalimi, kai tik atitiks nustatytus kriterijus;
–
atsižvelgdamas į paskutinio 2005 m. birželio 16–17 d. Briuselyje vykusio Europos Vadovų Tarybos susitikimo išvadas, kuriose dar kartą patvirtinamas įsipareigojimas vykdyti Salonikų darbotvarkę;
–
atsižvelgdamas į JT Saugumo Tarybos 1993 m. gegužės 25 d. Rezoliuciją Nr. 827, 1999 m. birželio 10 d. Rezoliuciją Nr. 1244 ir 2004 m. lapkričio 22 d. Rezoliuciją Nr. 1575;
–
atsižvelgdamas į Tarptautinio baudžiamojo tribunolo buvusiai Jugoslavijai (TBTJ) vyriausiosios prokurorės Carla del Ponte 2005 m. birželio 13 d. pranešimą Saugumo Tarybai;
–
atsižvelgdamas į Darbo tvarkos taisyklių 103 straipsnio 2 dalį,
A.
kadangi 1995 m. liepos 11 d. rytinėje Bosnijos dalyje esantį Srebrenicos miestą, kuris 1993 m. balandžio 16 d. JT Saugumo Tarybos rezoliucijoje buvo paskelbtas saugia zona, užėmė generolo Ratko Mladičiaus vadovaujamos ir tuometiniam Serbų Respublikos prezidentui Radovanui Karadžičiui pavaldžios Bosnijos serbų pajėgos;
B.
kadangi pasidavus Srebrenicai per kelias skerdynių dienas generolo Mladičiaus vadovaujamos Bosnijos serbų pajėgos ir sukarinti daliniai, įskaitant nereguliariąsias Serbijos policijos pajėgas, patekusias į Bosnijos teritoriją iš Serbijos, išžudė daugiau kaip 8 tūkstančius musulmonų tikėjimo vyrų ir berniukų, ieškojusių saugios prieglaudos JT apsaugos pajėgų (UNPROFOR) saugomoje zonoje;
C.
kadangi ši tragedija, kurią Tarptautinis baudžiamasis tribunolas buvusiai Jugoslavijai (TBTJ) paskelbė genocidu, įvyko JT saugia zona paskelbtoje vietovėje, kuri dėl to tapo tarptautinės bendruomenės bejėgiškumo nutraukiant konfliktus ir saugant nekaltuosius simboliu;
D.
atsižvelgiant į daugybę Ženevos konvencijos pažeidimų, kuriuos musulmonų tikėjimo civilių atžvilgiu įvykdė Serbų pajėgos, įskaitant tūkstančių moterų, vaikų ir senelių deportaciją bei seksualinę prievartą prieš daugybę moterų;
E.
kadangi nepaisant didžiulių pastangų, kurių iki šiol buvo imtasi mėginant surasti ir ekshumuoti masines ir atskiras kapavietes bei nustatyti palaikų tapatybę, iki šiol atlikti tyrimai nepadeda iki galo atkurti įvykių Srebrenicoje ir jos apylinkėse eigos;
F.
kadangi neįgyvendinus teisingumo negalima užtikrinti visiškos taikos ir kadangi iš Vakarų Balkanų šalių vis dar reikalaujama visiškai ir nevaržomai bendradarbiauti su Tarptautiniu baudžiamuoju tribunolu buvusiai Jugoslavijai, jeigu jos nori tęsti integracijos į ES procesą;
G.
kadangi Bosnijos serbų armijos generolas Radislavas Krstičius yra pirmasis Tarptautinio baudžiamojo tribunolo buvusiai Jugoslavijai pripažintas kaltu už pagalbą ir bendrininkavimą vykdant genocidą Srebrenicoje, bet du ypač žinomi kaltinamieji – Ratko Mladičius ir Radovanas Karadžičius – praėjus net dešimčiai metų po tragiškų įvykių tebėra laisvėje;
H.
kadangi ES sprendimų priėmimo mechanizmo trūkumai ir tikros užsienio politikos nebuvimas taip pat neigiamai paveikė įvykių raidą;
I.
kadangi 2002 m. kasmet nuolat ir žymiai buvo mažinama santykiams su Vakarų Balkanais palaikyti skiriamų biudžeto lėšų; kadangi regionui reikia skirti būtinas lėšas atsižvelgiant į laipsnišką perėjimą nuo fizinės rekonstrukcijos prie institucijų kūrimo ir pasirengimo narystei pagalbos bei į strateginę regiono svarbą Europos Sąjungai;
J.
kadangi Bosnija ir Hercegovina derybas iš Deitono perkėlė į Briuselį ir kadangi šalies visuomenė plačiai remia narystės ES planus;
1.
itin griežtai smerkia Srebrenicos žudynes; mena ir gerbia šio žvėriško žiaurumo aukas; aukų šeimoms, kurių dauguma iki šiol gyvena negavusios galutinio patvirtinimo apie jų tėvų, brolių ar vyrų likimą, reiškia užuojautą ir vienybę su jomis; pripažįsta, kad šį nuolatinį skausmą tik apsunkina tai, kad nepavysta įvykdyti teisingumo už žudynes atsakingų asmenų atžvilgiu;
2.
ragina Tarybą ir Komisiją tinkamai paminėti dešimtąsias Srebrenicos ir Potokarų genocido metines, pabrėžiant, kad ši nepakenčiama Europos gėda turėtų visiems laikams išlikti paskutinėmis etninės ideologijos vardu Europoje vykusiomis žudynėmis; pabrėžia, kad jis darys viską, kas įmanoma siekiant ateityje visiems laikams užkirsti kelią tokiems žvėriškiems veiksmams Europoje;
3.
ypač nerimauja dėl to, kad Radovanas Karadžičius ir Ratko Mladičius vis dar yra laisvėje tame regione ir ragina Serbų Respubliką bei Serbiją ir Juodkalniją imtis skubių veiksmų siekiant nustatyti R. Karadžičiaus bei R. Mladičiaus buvimo vietą ir įvykdyti teisingumą; mano, kad kai kuriose regiono vietovėse demonstruojama visuomenės parama R. Karadžičiui ir R. Mladičiui yra įžeidimas aukų atminimui ir pagrindinė kliūtis susitaikymui;
4.
nuoširdžiai remia TBTJ atliekamą vertingą ir sunkų darbą bei reikalauja, kad bendradarbiavimas su Tribunolu būtų išankstinė sąlyga siekiant artimiau bendradarbiauti su ES; visos regiono šalys turėtų laikytis savo įsipareigojimo visiškai ir visada bendradarbiauti su TBTJ; už karo nusikaltimus atsakingų asmenų sulaikymas, perdavimas ir nuteisimas yra mažiausia, ką galima padaryti pripažįstant tūkstančius karo nusikaltimų aukų Srebrenicoje ir kitose vietovėse;
5.
pažymi taikos ir stabilumo Vakarų Balkanuose užtikrinimo svarbą ir Salonikų darbotvarkės įgyvendinimo būtinybę siekiant stabilumo ir asociacijos proceso tikslų; pabrėžia, kad vienas iš pagrindinių reikalavimų toliau tęsti ES integracijos procesą yra nevaržomas ir visapusiškas bendradarbiavimas su Tarptautiniu baudžiamuoju tribunolu buvusiai Jugoslavijai (ICTY);
6.
primena, kad JT, panaudodamos suteiktus taikos palaikymo įgaliojimus ir pajėgas nesugebėjo apginti joms skirtų saugoti vietų; ragina JT ir kompetentingas tarptautines institucijas įsisamoninti įgytą patirtį ir visokeriopai pasiruošti būsimosioms taikos palaikymo misijoms;
7.
yra labai sukrėstas dėl neseniai iš Hagos Tribunolo visam pasauliui transliuotos vaizdajuostės, kurioje nufilmuotas šaltakraujiškas šešių civilių drabužius dėvinčių kalinių mirties bausmės įvykdymas ir pateikiami nepaneigiami įrodymai to, kas iš tikrųjų įvyko; pabrėžia, kad šioje juostoje nufilmuota liūdnai pagarsėjusi „Skorpionų grupė“ – serbų sukarinta grupuotė, siejama su valstybine kariuomene ir policija, žudanti civilius gyventojus prie Srebrenicos;
8.
džiaugiasi Serbijos ministro pirmininko Vojislavo Kostunicos reakcija į vaizdajuostę, t. y., kad buvo sulaikyti buvę „Skorpionų grupės“ nariai, kurie buvo nufilmuoti; remia Serbijos prezidento Boriso Tadico ir Serbijos ir Juodkalnijos prezidento Svetozaro Marovico sprendimą pareikšti pagarbą Srebrenicos žudynių dešimtųjų metinių proga prie Potocario memorialo;
9.
ypač apgailestauja, kad Serbijos Parlamentas iki šiol nepriėmė rezoliucijos, kurioje pripažintų ir oficialiai pasmerktų Srebrenicos žudynes ir parodytų norą įveikti praeities problemas ir prisidėti prie susitaikymo bei taikaus konflikto sprendimo regione, projekto;
10.
išreiškia rimtą susirūpinimą dėl to, kad žymi Serbijos visuomenės dalis iki šiol nepripažįsta karo nusikaltimų civiliams musulmonams; ypač ragina Serbijos vyriausybę imtis priemonių siekiant priversti tautiečius susimąstyti apie praeitį ir liautis garbinti kaltinamuosius karo nusikaltimais kaip didvyrius; pripažįsta, kad filmo apie Srebrenicos žudynes transliavimas per vakarų žinių laidą – tai pirmas žingsnis šia linkme, tačiau pabrėžia, kad būtina nuveikti žymiai daugiau siekiant panaikinti istorijos iškraipymus, kuriais tiki gyventojai;
11.
džiaugiasi ES vyriausiojo įgaliotinio Bosnijai ir Hercegovinai Lordo Ashdowno raginimu, skirtu Bosnijos ir Serbijos ministrams, atskleisti kareivių skaičių ir nustatyti nufilmuotų ne bosnių kilmės asmenų tapatybę;
12.
džiaugiasi darbu ir įsipareigojimu visų tų, kurie per tuos visus metus nesiliovė ieškoję tiesos, ir ragina Tarybą, Komisiją ir Valstybes suteikti jiems reikiamas priemones, kad tie asmenys galėtų tęsti savo darbą ir padėtų paspartinti daug pastangų reikalaujantį aukų tapatybės nustatymo procesą;
13.
apgailestauja dėl to, kad dar nesudaryta sąlygų pabėgėliams ir perkeltiesiems asmenims grįžti į regioną;
14.
pabrėžia, kad Europos integracijos perspektyva, siūloma visoms Balkanų šalims, ir Stabilizavimo ir asociacijos procesas turėtų veikti kaip vidinės reformų ir demokratijos stiprėjimo varomosios jėgos katalizatorius ir padėti visoms regiono šalims pasiekti bendrą jų tragiškos praeities supratimą ir sudaryti geresnės ateities pagrindą; pabrėžia, kad ši ateitis didžiąja dalimi priklausys nuo pačių regiono šalių;
15.
dar kartą patvirtina ES įsipareigojimą padėti Balkanų valstybėms kandidatėms ir galimoms kandidatėms pasirengti narystei ir reikalauja kitoje finansinėje perspektyvoje skirti reikiamų priemonių ir lėšų, kurios atitiktų ES siekius ir teisėtus minėto regiono šalių lūkesčius;
16.
atkreipia dėmesį į Daytono susitarimą, kuris buvo svarbi taikos kūrimo regione priemonė, tačiau supranta, kad Daytono susitarimas nebesudaro atitinkamo pagrindo būsimajai integracijai į ES; todėl ragina Tarybą ir visas suinteresuotas šalis remti iniciatyvas, kuriomis siekiama adaptuoti susitarimą sutarimo pagrindu; pabrėžia, kad visų šalies vienetų ir tautybių piliečiai turi imtis atsakomybės siekiant sukurti gyvybingą valstybę visiems naujos konstitucijos pagrindu;
17.
pareiškia esąs rimtai susirūpinęs dėl ekonominės ir socialinės padėties regione; pabrėžia, kad šio svarbaus klausimo sprendimas – tai stabilaus minėtų šalių vystymosi garantija; ragina vyriausybes ir ES pripažinti, kad socialinė ir ekonominė raida yra viena iš didžiausių regiono gyventojų prioritetų, ir veikti atitinkamai; pabrėžia regionų ir pasienio vietovių bendradarbiavimo stiprinimo svarbą, taip pat Vakarų Balkanų šalių tautų susitaikymo tarp savęs ir su kaimyninėmis šalimis svarbą;
18.
pabrėžia susitaikymo politikos svarbą, ypač religinių institucijų, žiniasklaidos ir švietimo sistemos vaidmenį šiame sudėtingame procese, kad visų tautybių civiliniai gyventojai įveiktų praeities įtampą ir pradėtų taikingą ir nuoširdų sambūvį siekdami ilgalaikio stabilumo ir ekonomikos augimo; todėl prašo apsvarstyti Tiesos ir susitaikymo komisijos steigimo Bosnijoje ir Hercegovinoje galimybę;
19.
pabrėžia, kad išvados, padarytos iš Srebrenicos žudynių ir karų buvusioje Jugoslavijoje, turėtų tapti ES Bendros užsienio ir saugumo politikos stiprinimo pagrindu;
20.
paveda Pirmininkui perduoti šią rezoliuciją Tarybai ir Komisijai, valstybėms narėms, Bosnijos ir Hercogovinos ir jos vienetų parlamentams ir vyriausybėms, Vakarų Balkanų šalių vyriausybėms ir parlamentams.
