GALUTINIS
A6-0294/2007
23.7.2007
PRANEŠIMAS
dėl užsienio paslaugų teikėjų įsipareigojimų
(2006/2049(INI))
Vidaus rinkos ir vartotojų apsaugos komitetas
Pranešėjas:
Lasse Lehtinen
PE 388.384v02-00
TURINYS
PASIŪLYMAS DĖL EUROPOS PARLAMENTO REZOLIUCIJOS.........................................3
AIŠKINAMOJI DALIS..............................................................................................................9
TEISĖS REIKALŲ KOMITETONUOMONĖ..........................................................................13
PROCEDŪRA...........................................................................................................................15
PASIŪLYMAS DĖL EUROPOS PARLAMENTO REZOLIUCIJOS
dėl užsienio paslaugų teikėjų įsipareigojimų ( 2006/2049(INI) )
Europos Parlamentas ,
– atsižvelgdamas į EB sutarties 95 ir 153 straipsnius,
– atsižvelgdamas į Komisijos pasiūlymą dėl Tarybos direktyvos dėl paslaugų teikėjų įsipareigojimų ( COM(1990)0482 ),
– atsižvelgdamas į Komisijos komunikatą dėl naujų paslaugų teikėjų įsipareigojimų nuostatų ( COM(1994)0260 ),
– atsižvelgdamas į 2006 m. gruodžio 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą Nr. 2006/123/EB dėl paslaugų vidaus rinkoje
OL L 376, 2006 12 27, p. 36. (Paslaugų direktyva),
– atsižvelgdamas į Komisijos Žaliąją knygą dėl Vartotojų „acquis“ persvarstymo ( COM(2006)0744 ),
– atsižvelgdamas į Komisijos komunikatą Tarybai, Europos Parlamentui ir Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetui „2007–2013 m. ES vartotojų politikos strategija“ ( COM(2007)0099 ),
– atsižvelgdamas į Komisijos pranešimą Europos Parlamentui ir Tarybai dėl vartotojams teikiamų paslaugų saugumo ( COM(2003)0313 ),
– atsižvelgdamas į Europos Parlamento Vidaus rinkos ir vartotojų apsaugos komiteto užsakytą 2007 m. gegužės mėn. užsienio paslaugų teikėjų įsipareigojimų tyrimą,
– atsižvelgdamas į Komisijos 2006 m. sausio 12 d. atsakymą į Europos Parlamento narės Dianos Wallis rašytinį klausimą
P-4797/05 . ,
– atsižvelgdamas į Darbo tvarkos taisyklių 45 straipsnį,
– atsižvelgdamas į Vidaus rinkos ir vartotojų apsaugos komiteto pranešimą ir į Teisės reikalų komiteto nuomonę ( A6‑0294/2007 ),
– atsižvelgdamas į bendrovės „Equitable Life Assurance Society“ krizės tyrimo komiteto išvadas ir rekomendacijas,
A. kadangi ES ekonominė ir socialinė plėtra labiausiai priklauso nuo paslaugų, kurios nuolat plėtojamos ir sudaro beveik 70 proc. ES BVP, sektoriaus,
B. kadangi Europos vartotojų pasitikėjimas užsienio prekių pasiūla yra mažas ir tai įrodo faktas, kad 2006 m. tik 6 proc. vartotojų įsigijo užsienio prekių internetu,
C. kadangi prekybos užsienio paslaugomis, palyginti su prekybos prekėmis, rodikliai yra labai žemi,
D. kadangi 1985 m. buvo priimta Direktyva dėl atsakomybės už gaminius su trūkumais
1985 m. liepos 25 d. Tarybos direktyva 85/374/EEB dėl valstybių narių įstatymų ir kitų teisės aktų, reglamentuojančių atsakomybę už gaminius su trūkumais, derinimo (OL L 210, 1985 8 7, p. 29). , o 2001 m. priimta Direktyva dėl bendros gaminių saugos
2001 m. gruodžio 3 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2001/95/EB dėl bendros gaminių saugos (OL L 11, 2002 1 15, p. 4). ,
E. kadangi užsienio paslaugų vartotojų saugumo padėtis ir vartotojų apsaugos lygis įvairiose valstybėse narėse skiriasi, kai tuo tarpu pakankama prekių sektoriaus vartotojų apsauga užtikrinama ir tarptautiniais, ir Bendrijos teisės aktais,
F. kadangi atliekant naujausią Eurobarometro apklausą 33 proc. vartotojų teigė, jog įmonės atsisakė parduoti ar pristatyti prekes arba teikti paslaugas todėl, kad vartotojas buvo kitos šalies gyventojas,
G. kadangi vartotojų politika svarbi ne mažiau negu konkurencijos politika, nes gerai informuoti vartotojai formuoja konkurencinį spaudimą rinkose,
H. kadangi dabartinį ES vartotojų teisyną („acquis“) sudarantys teisės aktai yra nenuoseklūs: atsižvelgiant į Sutartyse numatytą kompetencijos sričių padalijimą, aiškios, ES nustatytos taisyklės taikomos tik kai kuriems sektoriams ar paslaugoms, pvz., nuotolinės prekybos sutartims, nesąžiningai komercinei praktikai, vartojimo kreditams, atostogų išvykoms ir teisei tam tikru laiku naudotis nekilnojamuoju turtu,
I. kadangi esama įrodymų, kad dėl tokio teisinės sistemos susiskaidymo vartotojai gali vengti dalyvauti sudarant tarpvalstybinius sandorius ir kad šis susiskaidymas gali paskatinti nepageidaujamą tarptautinio masto sukčių ir apgavikų veiklą,
J. kadangi į Žaliąją knygą dėl Vartotojų „acquis“ persvarstymo nėra įtrauktas klausimas dėl paslaugų teikėjų įsipareigojimų,
K. kadangi vartotojas ar paslaugos teikėjas ne visuomet pajėgia nuspręsti, kokia teisine tvarka jis turėtų vadovautis vykdydamas vieno ar kito pobūdžio veiklą, t. y., ar jis turėtų pasikliauti priimančiosios arba kilmės šalies civilinės teisės nuostatomis, ar priimančiosios arba kilmės šalies įstatymų nuostatomis,
L. kadangi kai kuriose valstybėse narėse privačiojo sektoriaus paslaugų vartotojai ginami geriau nei viešojo sektoriaus paslaugų vartotojai,
M. kadangi į galiojančius teisės aktus paprastai neįtraukiami esminių paslaugos teikėjų įsipareigojimų klausimai ir vartotojams nesiūlomos ypatingos priemonės, nors atitinkamos priemonės, susijusios su laisvu prekių judėjimu, jau patvirtintos ,
N. kadangi Bendrijos lygmeniu negalioja jokia teisinė sistema, kuria remdamiesi vartotojai galėtų imtis bendrų tarpvalstybinio masto veiksmų prieš sukčius ir neleistiną veiklą vykdančius paslaugų teikėjus; kadangi dėl to atsiranda teisinės tvarkos spragų ir vartotojams trukdoma veiksmingai pasinaudoti teisinėmis priemonėmis, siekiant prisiteisti kompensaciją iš kitos valstybės ,
O. kadangi kai kuriose valstybėse narėse trūksta kompetentingų tarnybų ir Bendrijos lygmeniu veikiančių organų, galinčių padėti spręsti ginčus neteismine tvarka, pvz., tam tikros organizacijos, kaip antai Europos vartotojų centrų tinklas (angl. ECC-NET) ir Neteisminio finansinių ginčų sprendimo užsienio šalyje tinklas (angl. FIN-NET), yra mažai žinomos ir nepakankamai finansuojamos ,
Paslaugų vidaus rinka
1. ragina rengti priemones, kurias taikant būtų baigta kurti paslaugų vidaus rinka;
2. yra įsitikinęs, kad, paslaugų rinkai tampant vis labiau tarptautine, paslaugų teikėjams būtina pastovesnė įsipareigojimų sistema, siekiant ir toliau kurti bendrą paslaugų vidaus rinką;
3. suvokia, kad Paslaugų direktyva, kuri iki 2009 m. gruodžio 28 d. turės būti perkelta į visų valstybių narių nacionalinę teisę , turės didelės įtakos teikiant užsienio paslaugas, tačiau atkreipia dėmesį į tai, kad į Direktyvą nėra įtraukti svarbiausių paslaugų teikėjų įsipareigojimų klausimai;
4. mano, kad, taikant aiškesnę ES paslaugų teikėjų įsipareigojimų teisinę sistemą, bus skatinama konkurencija ir užtikrinama didesnė vartotojų pasirinkimo laisvė ir kad tai nesudarys nepagrįstų laisvo paslaugų judėjimo rinkoje kliūčių;
5. yra įsitikinęs, kad dėl to, jog valstybėse narėse galioja skirtingi įstatymai, reglamentai ir administracinė praktika, paslaugų teikėjai ir vartotojai pasigenda apibrėžtumo, skaidrumo ir galimybės sklandžiau naudotis bendrais ES ištekliais; antra vertus, taip sudaroma galimybė skatinti konkurenciją vartotojų apsaugos srityje;
6. apgailestauja dėl to, kad dabartinės teisėkūros priemonių ribos neaiškios, t. y. bendrosios teisės kolizijos taisyklės painiojamos su vidaus rinkos priemonėmis, bandymai apibrėžti jų tarpusavio poveikį nesėkmingi, tad nei vartotojas, nei paslaugos teikėjas niekada aiškiai nežino, kokia teisine tvarka jis turėtų vadovautis vykdydamas vieno ar kito pobūdžio veiklą: ar jis turėtų pasikliauti priimančiosios arba kilmės šalies civilinės teisės nuostatomis, ar priimančiosios arba kilmės šalies įstatymų nuostatomis;
7. yra įsitikinęs, kad vartotojai, kurie abejoja paslaugos saugumu ir jos kokybe, linkę nepasitikėti užsienio tiekėjais ir vengia naudotis jų teikiamomis paslaugomis, taip pat, kad vartotojo nepasitenkinimas dažnai turi neigiamos įtakos visiems užsienio paslaugų teikėjams;
8. atkreipia dėmesį į tai, kad Bendrijos teisyne („acquis“) numatomos prekių vartotojų gynimo nuostatos yra geriau apibrėžtos negu paslaugų vartotojų apsaugos nuostatos, ir tai turi įtakos paslaugų teikimo kokybei;
9. vis dėlto kol iki galo neįgyvendinta Paslaugų direktyva, atsargiai vertina naujas ambicingas horizontaliąsias priemones, kurias taikant ketinama baigti kurti paslaugų vidaus rinką;
10. žino, kad paslaugų struktūra neretai sudėtinga ir dėl to būtinas žmonių bendravimas ir diskretiškumas;
11. yra įsitikinęs, kad didesnis teisinis konkretumas, paprastumas ir mažesnės išlaidos būtų naudinga ne tik užsienio paslaugų vartotojams, bet ir šias užsienio paslaugas parduodančioms mažosioms ir vidutinėms įmonėms (MVĮ);
12. primena, kad Bendrajame susitarime dėl prekybos paslaugomis nurodoma daug ir įvairių užsienio paslaugų teikimo būdų (pvz., prekyba internetu, paslaugos pirkėjo kelionė į užsienio šalį arba paslaugos teikėjo atvykimas į vartotojo gimtąją šalį), ir į tai turėtų būti atsižvelgiama;
13. pažymi, kad rengiamos kelios teisėkūros iniciatyvos, t. y. pasiūlymas dėl reglamento dėl sutartinėms prievolėms taikytinos teisės (Roma I) ( COM(2005)0650 ), pasiūlymas dėl reglamento dėl nesutartinėms prievolėms taikytinos teisės (Roma II) ( COM(2003)0427 ) ir Komisijos žalioji knyga dėl Vartotojų „acquis“ persvarstymo, kuriomis siekiama užtikrinti teisinį konkretumą sprendžiant užsienio paslaugų teikėjų teisių ir ypač jų įsipareigojimų klausimus;
14. teigia, kad siūlomo reglamento dėl sutartinėms prievolėms taikytinos teisės (Roma I) 5 straipsnis ypač svarbus sprendžiant, ar turėtų būti taikomi kilmės (paslaugos teikėjo) šalyje, ar kliento (paslaugos vartotojo) šalyje galiojantys vartotojų apsaugos teisės aktai; pabrėžia, kad svarbu palaukti teisėkūros procedūros rezultatų;
15. yra įsitikinęs, kad paslaugų vidaus rinkos, kurios teisinė sistema grindžiama kilmės šalies principu, sukūrimas priklauso nuo to, ar bus užtikrintas atitinkamų priemonių teisinis ir praktinis aiškumas;
Viešojo ir privačiojo sektorių paslaugų teikėjai
16. ragina Komisiją įsidėmėti tai, kad, kalbant apie paslaugų teikėjų įsipareigojimus, tarp viešojo ir privačiojo sektorių paslaugų teikėjų negali būti jokių skirtumų, t. y. vartotojų apsaugos direktyvų nuostatomis turi vadovautis ir viešojo, ir privačiojo sektorių paslaugų teikėjai;
17. pripažįsta, kad, nors į esamus ES teisės aktus, pvz., į Paslaugų direktyvą ir Nesąžiningos komercinės praktikos direktyvą
2005 m. gegužės 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2005/29/EB 11 dėl nesąžiningos įmonių komercinės veiklos vartotojų atžvilgiu vidaus rinkoje ir iš dalies keičianti Tarybos direktyvą 84/450/EEB, Europos Parlamento ir Tarybos direktyvas 97/7/EB, 98/27/EB bei 2002/65/EB ir Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 2006/2004 (Nesąžiningos komercinės veiklos direktyva) (OL L 149, 2005 6 11, p. 22). , nėra įtraukta jokių specialių nuostatų, kuriomis būtų reglamentuojama užsienio paslaugų teikėjų atsakomybė, tai gali turėti netiesioginės įtakos su šia sritimi susijusiems valstybių narių teisės aktams;
18. ragina Komisiją atidžiai stebėti, kaip į nacionalinę teisę perkeliami ir įgyvendinami esami ir būsimi horizontalieji ir sektorių teisės aktai dėl užsienio paslaugų teikėjų įsipareigojimų ;
19. ragina Komisiją ištirti, ar, pvz., standartų diegimas ES lygmeniu galėtų būti priemonė, kurią taikant būtų įmanoma siekti didesnio valstybėse narėse teikiamų užsienio paslaugų saugumo ir užtikrinti vartotojų teises;
20. ragina Komisiją parengti savanorišką elgesio kodeksą, į kurį būtų įtraukta kokybės sertifikavimo tvarka ir tokia ginčų sprendimo sistema, kai sprendžiant ginčus dalyvautų atitinkamos tarnybos; kad įgytų didesnį vartotojų pasitikėjimą, šiuo kodeksu galėtų vadovautis ir paslaugų teikėjai;
21. pripažįsta, kad paslaugų teikėjų atsakomybės tvarka taikoma visose valstybėse narėse, nors ji ir nevienoda; yra įsitikinęs, kad, siekiant aiškumo ir vartotojų pasitikėjimo, ši tvarka turėtų būti suvienodinta, ypač kai tai susiję su svarbiausiais tarpvalstybiniais sektoriais; mano, kad būtina skatinti nacionalinių reguliavimo institucijų ir profesinių organizacijų bendradarbiavimą ;
Prašymas pateikti pasiūlymą dėl horizontaliosios priemonės, pagal kurią būtų nustatomi paslaugų teikėjų įsipareigojimai
22. ragina Komisiją nenutraukiant darbo, susijusio su pagrindinių sričių sektoriais, per 12 mėnesių pateikti darbo programą, kuria vadovaujantis būtų tinkamai įvertintas galiojančių ir planuojamų vidaus rinkos teisės aktų poveikis užsienio paslaugų teikėjų įsipareigojimams ir būtinybė parengti galimą visapusišką horizontaliąją priemonę, kurią taikant būtų suvienodintos užsienio paslaugų teikimo taisyklės, siekiant užtikrinti aukštesnio lygio vartotojų apsaugą;
23. mano, kad atliekant šį įvertinimą turėtų būti išnagrinėta galima visapusiška priemonė, į kurią būtų įtrauktos bent jau pagrindinės bendrosios taisyklės, pagal kurias būtų reikalaujama atitinkamos informacijos apie kainodarą, sutarčių sąlygas ir veiksmus, kurių turėtų būti imamasi tada, kai nukenčia paslaugos kokybė arba ta paslauga teikiama pavėluotai;
24. ragina Komisiją aiškiai apibrėžti tarptautinės privatinės teisės ir vidaus rinkos priemonių tarpusavio poveikį, kad neliktų abejonių dėl to, kada turėtų būti taikomi vidaus, o kada priimančiosios valstybės teisės aktai ar reglamentai, ir panaikinti paslaugų teikėjų atsakomybės tvarkos spragas;
25. mano, kad Komisija turėtų atsižvelgti į bet kokios iniciatyvos, susijusios su MVĮ, poveikį ;
26. ragina visus Komisijos generalinius direktoratus, kurie dalyvauja rengiant paslaugų sektoriaus teisės aktus, tęsti darbą, susijusį su Bendrąja pagrindų sistema, ir įtraukti skirsnius dėl paslaugų sutarčių, susijusių su tarpvalstybinės veiklos, pvz., finansinių paslaugų ir sveikatos apsaugos sektoriaus, sritimis;
27. ragina Komisiją toliau plėsti, finansuoti ir skatinti ECC-NET ir FIN-NET veiklą ir, jeigu pagrindiniuose valstybių narių paslaugų sektoriuose ir toliau nediegiamos alternatyvios ginčų sprendimo sistemos, svarstyti bent jau rekomendaciją šiuo klausimu;
o
o o
28. paveda Pirmininkui perduoti šią rezoliuciją Tarybai ir Komisijai.
AIŠKINAMOJI DALIS
Europos Parlamento Vidaus rinkos ir vartotojų apsaugos komiteto prašymu 2007 m. kovo mėn. atliktas užsienio paslaugų teikėjų įsipareigojimų tyrimas, kuriame nagrinėjamas aktualus ES vartotojų pasitikėjimo klausimas. Toliau pateikiama šio tyrimo santrauka.
Paslaugų laisvė ir vidaus rinka
Paslaugų teikimo laisvė yra viena iš keturių pagrindinių EB sutarties 49 straipsnyje numatytų vidaus rinkos laisvių. Įvertinus didžiulę ekonominę ir socialinę vidaus rinkos paslaugų sektoriaus reikšmę, šiandien ši laisvė pripažįstama pagrindine savarankiška laisve. Svarbiausia jos funkcija – užtikrinti galimybę teikti užsienio paslaugas ar naudotis jomis taip, kad nei paslaugos teikėjui, nei jos vartotojui nereikėtų keliauti iš valstybės į valstybę.
Paslaugų, kurios sudaro beveik 70 proc. Europos BVP, sektoriaus reikšmė ES ekonominei ir socialinei plėtrai didžiulė. Siekdamos kuo geriau išnaudoti šio sektoriaus vidaus rinkos galimybes, pastaraisiais metais ES ir EK pradėjo taikyti konkrečių sričių priemones ir, parengusios naują Direktyvą 2006/123/EB dėl paslaugų vidaus rinkoje, sukūrė naują šią sritį reglamentuojančią sistemą.
Vartotojų pasitikėjimas
Užsienio prekių vidaus rinkos ir jų vartotojų apsauga skatinama taikant daug įvairių priemonių, tačiau priemonių, kuriomis būtų reguliuojamas paslaugų teikimas, nepakanka, ypač kai tai susiję su bendraisiais paslaugų teikėjų įsipareigojimų ir vartotojų gynimo būdų standartais. Čia kalbama apie tuos atvejus, kai paslaugos teikėjas paslaugos nesuteikia arba ji teikiama nekokybiškai, ir tuos atvejus, kai teikiant paslaugą kyla grėsmė vartotojo saugumui. Prekių tiekimo įstatymai derinami ( inter alia, remiantis Direktyva dėl vartojimo prekių pardavimo ir Direktyva dėl atsakomybės už prekes), tačiau trūksta panašių su paslaugų teikimu susijusių priemonių, kurių taikymo tikslai ir apimtis būtų panašūs.
Kadangi valstybių narių įstatymų struktūra ir pavienių nuostatų pobūdis skiriasi, šiuo metu vartotojai ir paslaugų teikėjai ypač pasigenda skaidrios ir konkrečios užsienio paslaugų teikimo sistemos. Tyrime, kuris 2007 m. kovo mėn. atliktas Vidaus rinkos ir vartotojų apsaugos komiteto prašymu, nurodomos penkios vidaus rinkai itin svarbios sritys: pramogos, telekomunikacijos, geležinkelių transportas, teisinės konsultacijos ir sveikatos apsauga. Paslaugų teikėjų įsipareigojimai iš esmės skiriasi būtent šiais požiūriais:
- sąlygos, kuriomis apskritai įsipareigojama,
- vartotojų gynimo būdai, kurie taikomi nevykdant šių įsipareigojimų,
- kartais – atsakomybės taikymas ir galimybė jos išvengti remiantis tam tikromis procedūromis ar standartinėmis sąlygomis; galimos didžiausios žalos atlyginimo ribos; įsipareigojimų nevykdymo ar žalos atveju – našta, kuri tenka siekiant įrodyti, kad paslaugos teikėjas yra įsipareigojęs,
- teisės terminai ir paslaugos teikėjų įsipareigojimų nuostatų sisteminė struktūra.
Mažosios ir vidutinės įmonės, remdamosi paslaugų teikėjų įsipareigojimus reglamentuojančių įstatymų derinimo priemonėmis, gebėtų geriau įvertinti savo įsipareigojimus sudarant tarptautinius sandorius, su tuo susijusią riziką bei galimybes. Be to, taip būtų laimima daugiau vartotojų pasitikėjimo ir skatinama juos naudotis užsienio paslaugomis bei veikiančia vidaus rinka (tai priklauso ir nuo techninių galimybių, labiausiai interneto, tobulinimo). Atsižvelgiant į tai, visišką veiksmingumą pavyktų užtikrinti tuo atveju, jei šiomis priemonėmis būtų stiprinama jau galiojanti tendencija vienodai taikyti paslaugų teikėjų įsipareigojimus reguliuojančias taisykles ir viešojo, ir privačiojo sektoriaus paslaugų teikėjams.
Paslaugų teikėjų įsipareigojimai vartotojams
Laisvė teikti paslaugas užtikrinama pagal Bendrijos teisę, t. y. remiantis pirmiau minėta EB sutarties nuostata, tačiau daugiau nesama jokių antrinės teisės aktų nuostatomis grindžiamų bendrųjų taisyklių, kuriomis būtų reglamentuojami paslaugų teikėjų ir vartotojų teisiniai santykiai.
Dauguma taisyklių, kuriomis remiamasi nustatant paslaugų teikėjų ir vartotojų santykių pobūdį, numatytos valstybių narių įstatymuose ir iš esmės skiriasi. Komisija 1990 m. pateikė pasiūlymą dėl direktyvos, pagal kurią turėjo būti parengta svarbią paslaugos teikėjų įsipareigojimų dalį reglamentuojančių taisyklių visuma (COM(90)482 galutinis). Į šias nuostatas ketinta įtraukti atsakomybę už paslaugos teikėjo padarytą žalą sveikatai ir asmens neliečiamumui, kilnojamajam ir nekilnojamajam turtui, įskaitant turtą, susijusį su teikiama paslauga.
Tačiau Komisija 1994 m. pasiūlymą atsiėmė, taigi ši sritis nereglamentuojama jokiomis horizontaliosiomis Bendrijos teisės priemonėmis. Apskritai dauguma taisyklių, kuriomis apibrėžiami paslaugų teikėjų ir vartotojų santykiai, nustatomos valstybių narių įstatymų tvarka, t. y. skirtingose valstybėse narėse taikomos skirtingos šios srities taisyklės. Jei paslaugos teikėjas, remdamasis teise nevaržomai teikti paslaugas, pageidautų teikti paslaugas visose Bendrijos šalyse, jis turėtų vadovautis kiekvienoje valstybėje narėje galiojančiomis vis kitokiomis verslo sandorių taisyklėmis. Tais pačiais principais turėtų remtis ir vartotojas, ketinantis pasinaudoti kitoje valstybėje narėje teikiamomis paslaugomis ar palyginti keleto valstybių narių paslaugų teikėjų pasiūlymus.
Visais šiais atvejais paslaugos teikėjas ar vartotojas, nusprendęs pasinaudoti teisiškai neribojama laisve teikti paslaugas, susidurtų su papildomais praktiniais nepatogumais, kadangi arba turėtų ieškoti informacijos apie kitoje valstybėje narėje galiojančias teisines sąlygas ir padengti su šia veikla susijusias išlaidas, arba rizikuoti ir sudaryti sandorį nežinant su juo susijusių teisinių reikalavimų bei rengtis neprognozuojamoms pasekmėms.
Tokia padėtis nepriimtina ne tik vartotojams, bet ir paslaugas gaunančioms mažosioms ir vidutinėms įmonėms, kadangi palyginti su paslaugos teikėju jos neretai ekonomiškai silpnesnės ir ne tokios patyrusios. Remiantis galiojančiomis tarptautinės privatinės teisės normomis, mažosios ir vidutinės įmonės daugeliu atvejų turėtų vadovautis valstybės narės, kurioje yra įsisteigęs paslaugos teikėjas, vidaus teisės nuostatomis.
Atsižvelgiant vien į šias aplinkybes aišku, kad būtinos teisinės priemonės, kurias taikant tarpvalstybiniai sandoriai būtų vykdomi sklandžiau negu vadovaujantis Bendrijos ar kita teise, tačiau iki šiol nesiimta jokių veiksmų užsienio paslaugų teikimo tvarkai supaprastinti.
Vartotojų apsauga
Dėl nuolatinio piktnaudžiavimo ES vartotojų apsaugos taisyklėmis kasmet nukenčia milijonai vartotojų. Sukčiai naudojasi tuo, kad visoje Europoje galioja skirtingos teisinės sistemos. Suklastotomis loterijomis arba tariamais atostogų klubais dažniausiai susigundo pažeidžiamų visuomenės grupių atstovai.
2005 m. Europos vartotojų centrų tinklui (ES vartotojų informacijos centrams) išnagrinėjus tarpvalstybiniu lygmeniu pateiktus skundus paaiškėjo, kad:
- daugiausia skundų (46 proc.) susiję su pristatymo problema, kai apskritai nepristatoma, pristatoma iš dalies, pristatoma pavėluotai,
- kiek mažiau skundų (25 proc.) susiję su tuo, kad pristatomos prekės turi trūkumų arba nėra tokios, kokių buvo tikimasi užsakant,
- 8 proc. skundų susiję su kainomis ir atsiskaitymu: daugeliu atvejų prekiautojai internetu nuskaičiuoja didesnę nei sutarta pinigų sumą arba priskaičiuoja papildomų rinkliavų,
- 9 proc. skundų susiję su sutarties sąlygomis, pagal kurias užsakymo negalima atšaukti, arba prieš jį atšaukiant reikia išlaukti nustatyta laiką, per kurį leidžiama persigalvoti,
- 5 proc. skundų susiję su tuo, kad pirkėjai negali kreiptis dėl kompensacijos; daugiausia iš šių skundų pateikti todėl, kad prekiautojai internetu nesuteikė garantijų,
- iš viso Europos vartotojų centrų (angl. ECC) gautų skundų skaičius 74 proc. viršija 2004 m. pranešime pateiktą rodiklį (taip pat ir dėl to, kad apskritai suaktyvėjo veikla internetu).
Šiuo metu galiojančiuose tarpvalstybinių paslaugų teikimo teisės aktuose akivaizdžiai trūksta nuostatų, susijusių su vartotojų apsauga. Didinant vartotojų pasitikėjimą ir skatinant juos dalyvauti tarpvalstybiniuose sandoriuose ne tik prisidedama prie tolesnės vidaus rinkos plėtros, kuri yra vienas iš svarbiausių Europos bendrijos tikslų, bet ir užtikrinama aukšto lygio vartotojų apsauga, stiprinama jų teisė į informaciją, švietimą, vartotojai skatinami vienytis iškilus būtinybei ginti savo interesus.
Vidaus rinkos formavimo nuostatos, kaip ir pagrindinės EB sutartyje numatytos vartotojų apsaugos nuostatos, iš esmės susijusios su visa ekonomine veikla ir vartotojų veiklos sritimis. Ir tiekiant prekes, ir teikiant paslaugas vartotojų apsaugos nuostatos taikomos vadovaujantis tais pačiais principais.
Tais atvejais, kai prekė vartotojui nepristatoma ar iškyla su prekės saugumu susijusių problemų, visapusiška ir gana patikima vartotojų apsauga užtikrinama antriniais teisės aktais. Suprantama, kai kuriose valstybėse narėse galiojančios vartotojų apsaugos priemonės gali būti pranašesnės už standartines priemones, tačiau žinodamas, kad minėtose direktyvose numatytos standartinės apsaugos priemonės, kuriomis galima vadovautis dalyvaujant ir nacionaliniuose, ir tarpvalstybiniuose sandoriuose, vartotojas galės būti ramus. Vis dėlto šios visapusiškos vartotojų apsaugos priemonės, kurios yra pasitikėjimo tarpvalstybiniais vartotojų sandoriais vidaus rinkoje pagrindas, užtikrinamos direktyvose, susijusiose su prekių tiekimu ir produktų sauga (t. y. daugeliu atveju su judžiomis prekėmis).
Apsaugos priemonių, kurios lygiai taip pat galėtų būti taikomos ir paslaugoms, apskritai nėra, net jeigu paslaugų judėjimas vidaus rinkai ne mažiau svarbus nei prekių judėjimas.
Paslaugas teikiančios valstybinio sektoriaus įmonės
Kai kuriose valstybėse narėse ypatingą vaidmenį atlieka valstybinio sektoriaus įmonės, teikiančios ypač svarbių ekonomikos sričių paslaugas. Tai gali daryti neigiamą poveikį laisvam paslaugų judėjimui vidaus rinkoje ir vartotojų apsaugos lygiui. Pavyzdžiui, komunalines paslaugas teikiančios valstybinės įmonės apsaugomos nuo konkurencijos ir (arba) joms nebūtinai taikomos taisyklės, susijusios su nesąžiningomis sutarties sąlygomis.
27.6.2007
TEISĖS REIKALŲ KOMITETONUOMONĖ
pateikta Vidaus rinkos ir vartotojų apsaugos komitetui
dėl užsienio paslaugų teikėjų įsipareigojimų
(2006/2049 (INI))
Nuomonės referentė:
Piia-Noora Kauppi
PASIŪLYMAI
Teisės reikalų komitetas ragina atsakingą Vidaus rinkos ir vartotojų apsaugos komitetą į savo pasiūlymą dėl rezoliucijos įtraukti šiuos pasiūlymus:
1. ragina rengti priemones, kurias taikant būtų baigta kurti paslaugų vidaus rinka;
2. tačiau, kol dar nėra visiškai įgyvendinta Direktyva 2006/123/EB dėl paslaugų vidaus rinkoje, atsargiai vertina naujas ambicingas horizontaliąsias priemones;
3. pažymi, kad rengiama keletas teisėkūros iniciatyvų, t. y. pasiūlymas dėl reglamento dėl sutartinėms prievolėms taikytinos teisės (Roma I), pasiūlymas dėl reglamento dėl nesutartinėms prievolėms taikytinos teisės (Roma II) ir Komisijos žalioji knyga dėl Vartotojų „acquis“ persvarstymo, kuriomis siekiama užtikrinti teisinį konkretumą sprendžiant užsienio paslaugų teikėjų teisių ir ypač jų įsipareigojimų klausimus;
4. nurodo, kad pasiūlyto reglamento dėl sutartinėms prievolėms taikytinos teisės 5 straipsnis ypač svarbus sprendžiant, ar turėtų būti taikomi kilmės (paslaugos teikėjo) šalyje, ar kliento (paslaugos vartotojo) šalyje galiojantys vartotojų apsaugos teisės aktai; pabrėžia, kad svarbu palaukti teisėkūros procedūros rezultatų;
5. apgailestauja dėl to, kad dabartinės teisėkūros priemonių ribos neaiškios, t. y. bendrosios teisės kolizijos taisyklės painiojamos su vidaus rinkos priemonėmis, bandymai apibrėžti jų tarpusavio poveikį nesėkmingi, tad nei vartotojas, nei paslaugos teikėjas niekada aiškiai nežino, kokia teisine tvarka jis turėtų vadovautis vykdydamas vieno ar kito pobūdžio veiklą: ar jis turėtų pasikliauti priimančiosios arba kilmės šalies civilinės teisės nuostatomis, ar priimančiosios arba kilmės šalies įstatymų nuostatomis;
6. primena, kad Bendrajame susitarime dėl prekybos paslaugomis nurodoma daug ir įvairių užsienio paslaugų teikimo būdų (pvz., prekyba internetu, paslaugos pirkėjo kelionė į užsienio šalį arba paslaugos teikėjo atvykimas į vartotojo gimtąją šalį), ir į tai turėtų būti atsižvelgta;
7. yra įsitikinęs, kad paslaugų vidaus rinkos, kurios teisinė sistema grindžiama kilmės šalies principu, sukūrimas priklauso nuo to, ar bus užtikrintas atitinkamų priemonių teisinis ir praktinis aiškumas.
PROCEDŪRA
Pavadinimas
Tarptautinių paslaugų teikėjų įsipareigojimai
Procedūros numeris
2006/2049(INI)
Atsakingas komitetas
IMCO
Nuomonę pateikė Paskelbimo plenariniame posėdyje data
JURI 16.3.2006
Glaudesnis bendradarbiavimas - pranešimo plenariniame posėdyje data
Autorius (-ė) Paskyrimo data
Piia-Noora Kauppi
30.5.2006
Pakeistas nuomonės referentas
Svarstymas komitete
13.7.2006
20.3.2007
Priėmimo data
25.6.2007
Galutinio balsavimo rezultatai
+:
–:
0:
17
0
0
Posėdyje per galutinį balsavimą dalyvavę nariai
Bert Doorn, Cristian Dumitrescu, Giuseppe Gargani, Lidia Joanna Geringer de Oedenberg, Othmar Karas, Piia-Noora Kauppi, Klaus-Heiner Lehne, Manuel Medina Ortega, Hartmut Nassauer, Francesco Enrico Speroni
Posėdyje per galutinį balsavimą dalyvavęs (-ę) pavaduojantis (-ys) narys (-iai)
Sharon Bowles, Luis de Grandes Pascual, Kurt Lechner, Marie Panayotopoulos-Cassiotou, Gabriele Stauner, József Szájer, Jacques Toubon
Posėdyje per galutinį balsavimą dalyvavęs (-ę) pavaduojantis (-ys) narys (-iai) (178 straipsnio 2 dalis)
Pastabos (pateikiamos tik viena kalba)
PROCEDŪRA
Pavadinimas
Užsienio paslaugų teikėjų įsipareigojimai
Procedūros numeris
2006/2049(INI)
Atsakingas komitetas Paskelbimo per plenarinį posėdį data
IMCO 16.3.2006
Nuomonę teikiantis(-ys) komitetas(-ai) Paskelbimo plenariniame posėdyje data
JURI 16.3.2006
Pranešėjas (-ai) Paskyrimo data
Lasse Lehtinen 21.2.2006
Svarstymas komitete
13.9.2006
19.12.2006
8.5.2007
27.6.2007
Priėmimo data
17.7.2007
Galutinio balsavimo rezultatai
+
-
0
33
0
0
Posėdyje per galutinį balsavimą dalyvavę nariai
Charlotte Cederschiöld, Gabriela Creţu, Mia De Vits, Rosa Díez González, Małgorzata Handzlik, Malcolm Harbour, Anna Hedh, Iliana Malinova Iotova, Kurt Lechner, Lasse Lehtinen, Toine Manders, Nickolay Mladenov, Zita Pleštinská, Guido Podestà, Zuzana Roithová, Luisa Fernanda Rudi Ubeda, Heide Rühle, Leopold Józef Rutowicz, Marianne Thyssen, Horia-Victor Toma, Jacques Toubon, Barbara Weiler
Posėdyje per galutinį balsavimą dalyvavęs (-ę) pavaduojantis (-ys) narys (-iai)
André Brie, Wolfgang Bulfon, Konstantinos Hatzidakis, Othmar Karas, Manuel Medina Ortega, Joseph Muscat, Pier Antonio Panzeri, Béatrice Patrie, Anja Weisgerber
Posėdyje per galutinį balsavimą dalyvavęs (-ę) pavaduojantis (-ys) narys (-iai) (178 straipsnio 2 dalis)
Holger Krahmer, Riitta Myller
Pateikimo data
23.7.2007
Pastabos (pateikiamos tik viena kalba)
