A6-0133/2009
13.3.2009
PRANEŠIMAS
dėl Europos Parlamento ir nacionalinių parlamentų santykių plėtojimo pagal Lisabonos sutartį
(2008/2120(INI))
Konstitucinių reikalų komitetas
Pranešėjas:
Elmar Brok
PE 415.140v02-00
TURINYS
PASIŪLYMAS DĖL EUROPOS PARLAMENTO REZOLIUCIJOS.........................................3
AIŠKINAMOJI DALIS..............................................................................................................9
Užsienio reikalų komiteto NUOMONĖ...................................................................12
Vystymosi komiteto NUOMONĖ................................................................................15
GALUTINIO BALSAVIMO KOMITETE REZULTATAI........................................................18
PASIŪLYMAS DĖL EUROPOS PARLAMENTO REZOLIUCIJOS
dėl Europos Parlamento ir nacionalinių parlamentų santykių plėtojimo pagal Lisabonos sutartį
( 2008/2120(INI) )
Europos Parlamentas ,
– atsižvelgdamas į prie Amsterdamo sutarties pridėtą Protokolą dėl nacionalinių parlamentų vaidmens Europos Sąjungoje,
– atsižvelgdamas į Amsterdamo sutarties priede pateiktą Protokolą dėl subsidiarumo ir proporcingumo principų taikymo,
– atsižvelgdamas į Lisabonos sutartį, ypač į Europos Sąjungos sutarties 1 straipsnio 12 dalį,
– atsižvelgdamas į Lisabonos sutarties priede pateiktą Protokolą dėl nacionalinių parlamentų vaidmens Europos Sąjungoje, ypač į jo 9 straipsnį,
– atsižvelgdamas į Lisabonos sutarties priede pateiktą Protokolą dėl subsidiarumo ir proporcingumo principų taikymo,
– atsižvelgdamas į savo 2002 m. vasario 7 d. rezoliuciją dėl Europos Parlamento ir valstybių parlamentų ryšių vykdant Europos integraciją
Priimta pagal Konstitucinių reikalų komiteto pranešimą A5-0023/2002 (G. Napolitano pranešimą) (OL C 284 E, 2002 11 21, p. 322.) ,
– atsižvelgdamas į 2003 m. sausio 27 d. Vyriausybių ir parlamentų santykių Bendrijos klausimais gaires (nurodomuosius minimalius standartus, vadinamąsias „Kopenhagos parlamento darbo gaires“)
OL C 154, 2003 7 2, p. 1. , priimtas XXVIII Europos Sąjungos parlamentų Bendrijos ir Europos reikalų komitetų konferencijoje (COSAC),
– atsižvelgdamas į 2008 m. liepos 21 d. Tarpparlamentinio bendradarbiavimo Europos Sąjungoje gaires
Pataisyta gairių redakcija, dėl kurios per 2008 m. birželio 20-21 d. Lisabonoje vykusį posėdį susitarė Europos Sąjungos parlamentų pirmininkų sueiga. ,
– atsižvelgdamas į 2008 m. lapkričio 4 d. Paryžiuje vykusios XL COSAC susitikimo išvadas, ypač į jų 1 punktą,
– atsižvelgdamas į Airijos parlamento pakomitečio 2008 m. lapkričio mėn. pranešimą „Airijos ateitis Europos Sąjungoje“, ypač į šio pranešimo santraukos 29-37 dalis, kuriose raginama gerokai sustiprinti parlamentinę nacionalinių vyriausybių, kaip Tarybos narių, veiklos kontrolę,
– atsižvelgdamas į Darbo tvarkos taisyklių 45 straipsnį,
– atsižvelgdamas į Konstitucinių reikalų komiteto pranešimą ir Užsienio reikalų komiteto bei Vystymosi komiteto nuomones ( A6-0133/2009 ),
A. kadangi paskutinė Europos Parlamento rezoliucija santykių su nacionaliniais parlamentais klausimu priimta 2002 m. ir metas ją iš naujo persvarstyti,
B. kadangi Europos Parlamentas tiesiogiai atstovauja piliečiams Sąjungos lygmeniu, o valstybėms narėms Taryboje atstovauja jų vyriausybės, kurios demokratiškai atskaitingos savo nacionaliniams parlamentams (žr. Lisabonos sutartyje pateiktos ES sutarties 10 straipsnio 2 dalį); kadangi būtinas parlamentarizmo stiprinimas Europos Sąjungoje turi būti grindžiamas dviem ramsčiais: viena vertus, Europos Parlamento galių išplėtimu, atsižvelgiant į visus Europos Sąjungos sprendimus, antra vertus, nacionalinių parlamentų galių stiprinimu atitinkamų jų šalių vyriausybių atžvilgiu,
C. kadangi Europos Konventui vykdant savo veiklą buvo užtikrintas itin sėkmingas nacionalinių parlamentų ir Europos Parlamento atstovų bei minėtųjų atstovų ir šalių kandidačių parlamentų atstovų bendradarbiavimas,
D. kadangi surengtos parlamentinės konferencijos, kuriose buvo svarstomi tam tikri su svarstymų laikotarpiu susiję klausimai, davė gerų rezultatų, taigi norint sušaukti naują Konventą arba panašiomis aplinkybėmis galima būtų pasinaudoti šia priemone,
E. kadangi pastaraisiais metais Europos Parlamento ir nacionalinių parlamentų santykiai pagerėjo ir tapo įvairesni, o pačių parlamentų ir jų komitetų lygmeniu vykdoma vis daugiau veiklos,
F. kadangi ateityje plėtojant santykius turėtų būti atsižvelgiama į įvairios esamos praktikos pranašumus ir trūkumus,
G. kadangi Lisabonos sutartyje nacionaliniams parlamentams užtikrinus naujas kompetencijos sritis, ypač susijusiomis su subsidiarumo principu, jie skatinami anksti pradėti aktyviai dalyvauti ES lygmens politikos formavimo procese,
H. kadangi visų formų tarpparlamentinis bendradarbiavimas turėtų atitikti du pagrindinius principus – didesnio efektyvumo ir parlamentinio demokratizavimo,
I. kadangi pagrindinis Europos Parlamento ir nacionalinių parlamentų uždavinys ir funkcija – dalyvauti priimant teisėkūros sprendimus ir atitinkamai tikrinti nacionalinio ir Europos lygmens politinius sprendimus; kadangi dėl šios priežasties artimo bendradarbiavimo bendros gerovės labui nebus per daug, ypač kalbant apie ES teisės perkėlimą į nacionalinę teisę,
J. kadangi reikėtų sukurti politines gaires, kuriomis vadovaudamiesi Europos Parlamento atstovai ir organai galėtų nuspręsti dėl būsimų veiksmų plėtojant EP santykius su nacionaliniais parlamentais ir įgyvendinant Lisabonos sutarties nuostatas, susijusias su nacionaliniais parlamentais,
Lisabonos sutarties įnašas į santykių plėtojimą
1. palankiai vertina Lisabonos sutartyje (vadinamojoje „Parlamentų sutartyje“) nacionaliniams parlamentams suteikiamus įsipareigojimus ir teises, kuriais stiprinamas jų vaidmuo politiniuose Europos Sąjungos procesuose; mano, kad šias teises galima suskirstyti į tris kategorijas:
Informacija apie:
– laisvės, saugumo ir teisingumo erdvės srityje vykdomų politikos priemonių vertinimą;
– nuolatinio vidaus saugumo komiteto procedūras;
– pasiūlymus iš dalies keisti Sutartis;
– paraiškas tapti Europos Sąjungos nare;
– supaprastintą Sutarties keitimo tvarką (prieš šešis mėnesius);
– pasiūlymus dėl Sutartį papildančių priemonių;
Aktyvus dalyvavimas:
– užtikrinant tinkamą Europos Sąjungos veikimą (bendroji nuostata);
– vykdant Europolo ir Eurojusto veiklos kontrolę kartu su Europos Parlamentu;
– Sutarties keitimo konventuose;
Prieštaravimai:
– dėl teisės aktų, neatitinkančių subsidiarumo principų, taikant „geltonosios kortelės“ ir „oranžinės kortelės“ procedūras;
– dėl Sutarties pakeitimų, atliktų taikant supaprastintą procedūrą;
– dėl teisminio bendradarbiavimo civilinėse bylose priemonių (šeimos teisė);
– dėl subsidiarumo principo pažeidimo, pateikiant ieškinį Teisingumo Teismui (jeigu tai leidžiama pagal nacionalinę teisę);
Dabartiniai santykiai
2. su pasitenkinimu pažymi, kad dabartiniai jo santykiai su nacionaliniais parlamentais ir jų nariais pastaraisiais metais buvo plėtojami gana teigiama linkme, tačiau nepakankamai, ypač vykdant šių formų bendrą veiklą:
– rengiant bendrus parlamentinius posėdžius horizontaliais klausimais, kurie nepatenka į vieno komiteto kompetenciją;
– rengiant reguliarius bendrus komitetų posėdžius bent du kartus per pusmetį;
– rengiant tarpparlamentinius ad hoc posėdžius komitetų lygmeniu Europos Parlamento arba Europos Sąjungos Taryboje pirmininkaujančios valstybės narės parlamento iniciatyva;
– rengiant tarpparlamentinius posėdžius komitetų pirmininkų lygmeniu;
– parlamentų komitetų pirmininkams bendradarbiaujant Europos Sąjungos parlamentų pirmininkų konferencijoje;
– nacionalinių parlamentų nariams lankantis Europos Parlamente siekiant dalyvauti atitinkamų specializuotų komitetų posėdžiuose;
– rengiant posėdžius Europos lygmens frakcijose arba partijose, kuriose visų valstybių narių politikai susitinka su Europos Parlamento nariais;
Būsimi santykiai
3. mano, kad turėtų būti kuriamos naujos Europos Parlamento ir nacionalinių parlamentų dialogo formos – dialogas parengiamuoju teisėkūros etapu ir pasibaigus teisėkūros procesui;
4. ragina nacionalinius parlamentus dėti daugiau pastangų užtikrinant nacionalinių vyriausybių atskaitomybę už leidžiamų ES lėšų tvarkymą; ragina nacionalinius parlamentus stebėti nacionalinių poveikio vertinimų kokybę ir tai, kaip nacionalinės vyriausybės perkelia ES teisės aktus į nacionalinę teisę ir įgyvendina ES politiką bei finansavimo programas valstybės, regionų ir vietos valdžios institucijų lygmenimis; ragina nacionalinius parlamentus atidžiai stebėti, kaip atsiskaitoma už nacionalinius veiksmų planus, kurie numatyti pagal Lisabonos darbotvarkę;
5. mano, kad reikėtų remti nacionalinių parlamentų funkciją apsvarstyti teisės aktų projektus, kol jų dar nepradėjo svarstyti Europos Sąjungos teisės aktų leidėjai, taip pat jų atliekamą veiksmingą savo vyriausybių atstovų priežiūrą šiems posėdžiaujant Taryboje;
6. teigia, kad Europos Parlamento kvietimu rengiant reguliarius dvišalius bendrus atitinkamų specializuotų komitetų posėdžius ir ad hoc tarpparlamentinius posėdžius komitetų lygmeniu sudaromos galimybės vykdyti dialogą ankstyvu dabartinių ar planuojamų teisės aktų ar politinių iniciatyvų raidos etapu ir todėl šie posėdžiai turėtų būti toliau rengiami ir sistemingai plėtojami sukuriant nuolatinį atitinkamų komitetų tinklą; mano, kad prieš šiuos posėdžius arba po jų galima surengti ad hoc dvišalius komitetų posėdžius, kuriuose būtų sprendžiamos konkrečios valstybių narių lygmens problemos; taip pat mano, kad Komitetų pirmininkų sueigai galima būtų pavesti kartu su nacionaliniais parlamentais parengti specializuotų komitetų veiklos programą ir koordinuoti jos vykdymą;
7. pastebi, kad Europos Parlamento ir nacionalinių parlamentų specializuotų komitetų pirmininkų susitikimai, pvz., Užsienio reikalų komiteto, Konstitucinių reikalų komiteto ir Piliečių laisvių, teisingumo ir vidaus reikalų komiteto pirmininkų posėdžiai dėl mažo dalyvių skaičiaus taip pat naudingi siekiant keistis informacija ir nuomonėmis;
8. mano, kad pirmiau nenurodytų formų bendradarbiavimas gali veiksmingai padėti kurti Europos politinę erdvę, todėl turėtų būti toliau plėtojamas ir įvairinamas;
9. šioje srityje džiaugtųsi naujovėmis nacionalinių parlamentų lygmeniu, pvz., Europos Parlamento nariams suteikiama teise kartą per metus būti pakviestiems kalbėti nacionalinių parlamentų plenariniuose posėdžiuose, konsultaciniu pagrindu dalyvauti Europos reikalų komitetų posėdžiuose, dalyvauti specializuotų komitetų posėdžiuose, kai jie aptaria atitinkamus Europos Sąjungos teisės aktus, arba konsultaciniu pagrindu dalyvauti atitinkamų frakcijų posėdžiuose;
10. rekomenduoja skirti atitinkamai lėšų specializuotų komitetų posėdžiams su atitinkamais nacionalinių parlamentų komitetais, taip pat Europos Parlamento pranešėjų ir papildomų pranešėjų posėdžiams su jų kolegomis nacionaliniuose parlamentuose rengti ir rekomenduoja įvertinti galimybę sudaryti techninės sąlygas nacionalinių parlamentų ir Europos Parlamento specializuotų komitetų pranešėjų konferencijoms vykdyti;
11. mano, kad esant didesnėms nacionalinių parlamentų teisėms, susijusioms su subsidiarumo principo laikymusi, kaip numatyta Lisabonos sutartyje, bus galima ankstyvu etapu daryti įtaką Europos teisės aktams ir juos tikrinti, o teisės aktų leidyba ir teisės aktų derinimas Europos Sąjungos lygmeniu bus geresni;
12. pabrėžia, kad nacionaliniams parlamentams pirmą kartą suteikiamas nustatytas vaidmuo Europos Sąjungos klausimais – šio vaidmens neturi valstybių narių vyriausybės ir juo Europos Sąjunga priartinama prie piliečių;
13. primena, kad nacionaliniai parlamentai savo valstybių vyriausybes turi kontroliuoti pirmiausia remdamiesi atitinkamomis konstitucinėmis normomis ir įstatymais;
14. pabrėžia, kad nacionaliniai parlamentai atlieka svarbų vaidmenį įgyvendinant Europos teisę ir kad šioje srityje didelę reikšmę turėtų keitimosi pažangiąja patirtimi sistema;
15. šioje srityje pastebi, kad elektroninės parlamentų keitimosi informacija platformos (IPEX tinklalapio
Tarpparlamentinė ES informacijos mainų sistema (angl. IPEX), pradėjusi veikti 2006 m. liepos mėn. ) sukūrimas yra didelis žingsnis pirmyn, nes joje galima esamu laiku stebėti ES dokumentų tikrinimą nacionalinių parlamentų ir Europos Parlamento lygmenimis ir atitinkamais atvejais - kaip nacionaliniai parlamentai perkelia šiuos dokumentus į nacionalinę teisę; atsižvelgdamas į tai, mano, kad būtina skirti pakankamai lėšų siekiant užtikrinti šios Europos Parlamento techniniu požiūriu parengtos ir palaikomos sistemos veiklą;
16. planuoja sistemingiau stebėti nacionalinių parlamentų ir Komisijos dialogą parengiamuoju teisėkūros etapu (vadinamąją M. Barroso iniciatyvą), kad jau šiuo ankstyvuoju teisėkūros proceso etapu būtų žinoma nacionalinių parlamentų pozicija; ragina nacionalinius parlamentus minėtuoju etapu teikiamas savo nuomones tuo pat metu pateikti Europos Parlamentui;
17. palankiai vertina pastaraisiais metais pasiektą pažangą skatinant Europos Parlamento ir nacionalinių parlamentų bendradarbiavimą užsienio reikalų, saugumo ir gynybos srityse;
18. pripažįsta, kad nacionaliniai parlamentai vaidina svarbų vaidmenį teikiant informaciją apie Bendrąją užsienio ir saugumo politiką (BUSP) ir Europos saugumo ir gynybos politiką (ESGP) nacionaliniu lygmeniu;
19. su susirūpinimų ir vėl konstatuoja, kad parlamentams tenka nepakankamai atsakomybės užtikrinant BUSP ir ESGP priemonių finansavimą ir kad norint užtikrinti demokratinę visų šios politikos aspektų kontrolę, turi būti pagerintas Europos Parlamento ir nacionalinių parlamentų bendradarbiavimas minėtojoje srityje
2006 m. gegužės 17 d. Europos Parlamento, Tarybos ir Komisijos tarpinstitucinis susitarimas dėl biudžetinės drausmės ir patikimo finansų valdymo (OL C 139, 2006 6 14, p. 1) ir ES sutarties 28 straipsnio 3 dalis. ;
20. norint užtikrinti nuoseklumą, veiksmingumą ir siekiant išvengti dvigubo darbo, ragina panaikinti Vakarų Europos Sąjungos (VES) parlamentinę asamblėją, kai tik įsigaliojus Lisabonos sutarčiai ši Sąjunga visiškai ir galutinai susijungs su Europos Sąjunga;
COSAC vaidmuo
21. mano, kad politinis COSAC vaidmuo ateityje turėtų būti apibrėžtas artimai bendradarbiaujant Europos Parlamentui ir nacionaliniams parlamentams, taip pat kad COSAC, vadovaujantis prie Amsterdamo sutarties pridėtu Protokolu dėl nacionalinių parlamentų vaidmens Europos Sąjungoje, turėtų pirmiausia likti keitimosi informacija ir diskusijų bendrais politiniais klausimais ir pažangiosios patirties vykdant valstybių narių vyriausybių veiklos kontrolę klausimais forumas
Žr. pirmiau nurodytas Vyriausybių ir parlamentų santykių Bendrijos klausimais gaires (nurodomuosius minimalius standartus). ; be to, mano, kad informacija ir diskusijos turėtų būti sutelktos į teisėkūros veiklą, susijusią su laisvės, saugumo ir teisingumo erdve ir subsidiarumo principo laikymusi Europos Sąjungos lygmeniu;
22. yra pasiryžęs visapusiškai atlikti savo vaidmenį, atlikti su COSAC veikimu susijusias savo pareigas ir toliau teikti techninę paramą COSAC sekretoriatui ir nacionalinių parlamentų atstovams;
23. primena, kad Europos Parlamento ir nacionalinių parlamentų veikla COSAC konferencijoje turėtų nesidubliuoti ir nebūti suskaidyta; ja taip pat neturi piktnaudžiauti išorės subjektai;
24. mano, kad jo specializuoti komitetai turėtų aktyviau dalyvauti rengiant COSAC posėdžius ir kad juose šiems komitetams turėtų būti gausiau atstovaujama; mano, kad EP delegacijai turėtų vadovauti Konstitucinių reikalų komiteto pirmininkas ir į ją turėtų būti įtraukti atitinkamo COSAC posėdžio darbotvarkėje numatytus klausimus sprendžiančių specializuotų komitetų pirmininkai ir pranešėjai; mano, kad apie COSAC posėdžių rezultatus Pirmininkų sueiga ir Parlamento nariai turėtų būti informuojami po kiekvieno posėdžio;
25. paveda Pirmininkui perduoti šią rezoliuciją Tarybai ir Komisijai bei valstybių narių vyriausybėms ir parlamentams.
AIŠKINAMOJI DALIS
I. Europos Parlamento ir nacionalinių parlamentų santykių plėtojimas
Europos Parlamento ir nacionalinių parlamentų santykiai iki pirmųjų tiesioginių Europos Parlamento narių rinkimų buvo „organiški“ ta prasme, kad Europos Parlamento narius skirdavo nacionaliniai parlamentai. Įvedus tiesioginius rinkimus, ši sąsaja nutrūko ir kilo klausimas, kaip šie santykiai galėtų ir turėtų būti plėtojami ateityje. Po gana ilgo laiko, kai buvo užmezgami pavieniai nereglamentuojami kontaktai, Mastrichto sutartimi pirmą kartą pabandyta abipusiams santykiams suteikti struktūrą. Dviejose sutarties deklaracijose buvo pabrėžta, kad nacionaliniai parlamentai yra svarbūs Bendrijos teisėkūros procesui, vyriausybės juos turi laiku informuoti apie teisėkūros pasiūlymus ir nacionaliniai parlamentai bei Europos Parlamentas turėtų bendradarbiauti
13 ir 14 deklaracijos. . Be kita ko, tai galėtų vykti rengiant reguliarius susitikimus ir užtikrinant atitinkamas abipuses sąlygas.
Tuo pačiu laikotarpiu buvo įkurta Europos Sąjungos parlamentų Bendrijos ir Europos reikalų komitetų konferencija (COSAC), kurios posėdžiai vyksta kas šešis mėnesius, dalyvaujant Europos Parlamento atstovams, ypač siekiant keistis patirtimi ir gerąja patirtimi nacionalinių vyriausybių politikos Europos Sąjungos klausimais priežiūros srityje. COSAC turi teisę teikti „pasiūlymus“ Europos Parlamentui, Tarybai ir Komisijai, tačiau nacionaliniams parlamentams jie nėra įpareigojantys. Europos Parlamentas į COSAC deleguoja šešis narius, iš kurių du yra biuro pirmininko pavaduotojai, kuriems visų pirma pavesti santykių su nacionaliniais parlamentais klausimai.
Protokole dėl nacionalinių parlamentų vaidmens Europos Sąjungoje, pridedamame prie Amsterdamo sutarties, ši aplinkybė buvo formalizuota ir iškelta į sutarčių teisės lygį. Šiame protokole nacionaliniai parlamentai skatinami aktyviau dalyvauti Europos Sąjungos veikloje ir reikšti savo nuomonę dėl juos ypač dominančių dalykų. Šiuo tikslu jame numatomas spartesnis Komisijos dokumentų perdavimas ir šešių savaičių terminas, kol Taryba gali pradėti svarstyti tekstą.
Nicos konferencijos priimtoje „Deklaracijoje dėl Sąjungos ateities“ numatoma, kad nacionaliniai parlamentai dalyvauja išsamioje diskusijoje, kurioje, be kita ko, turi būti svarstomas „nacionalinių parlamentų vaidmuo Europos struktūroje“. Atitinkamai viena iš vienuolikos vėliau vykusio Europos konvento darbo grupių svarstė, koks yra nacionalinių parlamentų vaidmuo. Savo baigiamojoje ataskaitoje ši darbo grupė išreiškė nuomonę, kad nacionaliniai parlamentai turėtų panaudoti visas įmanomas priemones, siekdami per savo vyriausybes daryti poveikį Tarybai. Europos Sąjungos įtvirtinimas valstybėse narėse – nacionalinių parlamentų reikalas. Santykiai su Europos Parlamentu nėra konkurenciniai. Nacionalinių parlamentų ir Europos Parlamento vaidmuo skirtingas, tačiau tikslas bendras – priartinti Europos Sąjungą prie piliečių ir taip prisidėti prie Europos Sąjungos demokratinio teisėtumo stiprinimo.
2002 m. spalio 22 d. CONV dokumentas, p. 2 ir 3.
2002 m. Europos Parlamentas savo santykių su nacionaliniais parlamentais klausimais parengė išsamų pranešimą
2002 m. vasario 7 d. rezoliucija, Konstitucinių reikalų komiteto pranešimas A5-0023/2002 , pranešėjas Giorgio Napolitano. . Jame jis išreiškė nuomonę, kad, atsižvelgiant į nacionalinių parlamentų išreikštą susirūpinimą dėl Europos Sąjungos, reikia geriau ir aiškiau nustatyti jų galias atitinkamų vyriausybių ir Europos Sąjungos atžvilgiu. Ypač svarbu užtikrinti glaudų ir veiksmingą nacionalinių parlamentų ir Europos Parlamento bendradarbiavimą
Rezoliucijos 1 punktas. . Būtinas parlamentarizmo įvedimas Europos Sąjungoje turi būti grindžiamas dviem ramsčiais: viena vertus, Europos Parlamento galių išplėtimu, atsižvelgiant į visus Europos Sąjungos sprendimus, antra vertus, nacionalinių parlamentų galių stiprinimu, atsižvelgiant į jų vyriausybes
Rezoliucijos 3 punktas. . Iš praktinės santykių pusės Europos Parlamentas pasiūlė plėtoti ir sisteminti atitinkamų komitetų bendradarbiavimą visose Europos integracijos srityse, be kitų, bendros užsienio ir saugumo politikos, ekonominės ir pinigų sąjungos, laisvės, saugumo ir teisingumo erdvės bei konstitucinių reikalų srityse
Rezoliucijos 13 punktas. .
Protokole dėl nacionalinių parlamentų vaidmens Europos Sąjungoje ir Protokole dėl subsidiarumo ir proporcingumo principų taikymo, pridedamuose prie Sutarties dėl Konstitucijos Europai, pirmą kartą nacionaliniams parlamentams buvo suteikta galimybė apsvarstyti teisėkūros pasiūlymus, atsižvelgiant į subsidiarumo principo laikymąsi, jei dalyvauja trečdalis parlamentų („geltonosios kortelės“ procedūra). Tuose pačiuose protokoluose, pridedamuose prie Lisabonos sutarties, dar vadinamos Reformų sutartimi, ši teisė buvo papildyta galimybe teisėkūros projektą atmesti parlamentų dauguma ir dauguma Europos Parlamente bei 55 proc. Tarybos narių dauguma („raudonosios kortelės“ procedūra). Ši naujovė taip pat liečia Europos Parlamento ir nacionalinių parlamentų santykius, nes Europos Parlamentas turi laikytis aštuonių savaičių termino, kol jis gali baigti konsultacijas dėl pasiūlymo, ir per šį laiką turi atsižvelgti į pateiktas pagrįstas nuomones. Taip pat jis privalo pritaikyti savo Darbo tvarkos taisykles prie naujų aplinkybių. Nors šios naujovės praktinė reikšmė paaiškės tik įsigaliojus Lisabonos sutarčiai, ji turi „simbolinę“ reikšmę, kurios negalima nuvertinti, nes nacionaliniai parlamentai pirmą kartą oficialiai pripažįstami „veikėjais Europos Sąjungos lygmeniu“.
II. Išvados
Kokias išvadas galima padaryti iš pateikto Europos Parlamento ir nacionalinių parlamentų santykių plėtojimo aprašymo? Pirmiausia, kad nėra antagonizmo. Europos Parlamentas ne tik geranoriškai žiūrėjo į didėjantį nacionalinių parlamentų vaidmenį, bet ir aktyviai rėmė šį procesą. Suinteresuotosios šalys taip pat suprato, kad tik papildydamos viena kitos veiklą gali išplėsti vykdomosios valdžios parlamentinę priežiūrą ir Europos Sąjungos, ir valstybių narių lygmeniu. Europos Parlamento ir nacionalinių parlamentų nariai turi reikalų su tais pačiais ministrais, nesvarbu, ar kaip vyriausybės atstovais, ar kaip Ministrų Tarybos atstovais. Abi šalys turi vengti veiklos dubliavimo ir varžymosi. Jų santykiai turi būti palaikomi bendradarbiavimo forma, kuri turi būti struktūriškesnė, bet nebūtinai labiau formalizuota. Pirmiau prieš šį tekstą pateiktoje rezoliucijoje pateikta daugybė praktinių pavyzdžių. Kita vertus, tarpparlamentinis bendradarbiavimas neturi trukdyti parlamentams naudotis savo teisėmis, susijusiomis su sprendimų priėmimo galiomis. Bet kokia tarpparlamentinio bendradarbiavimo forma pagal savo pobūdį turėtų būti sprendžiamoji, joje neturėtų būti jokių sprendimų dėl esamų Europos Sąjungos sprendimų priėmimo ciklų ir ją, kaip visuomenės veidrodį, turėtų abipusiai pripažinti parlamentai ir parlamentų nariai.
Andreas Maurer „Lisabonos sutartis. Naujos galimybės plėtoti tarpparlamentinį bendradarbiavimą ir naujausios šios srities tendencijos“ (kalba, pasakyta per 2008 m. spalio 9 d. Briuselyje vykusią metinę Europos parlamentinių tyrimų ir dokumentacijos centro korespondentų konferenciją, psl. 7).
24.2.2009
Užsienio reikalų komiteto NUOMONĖ
pateikta Konstitucinių reikalų komitetui
dėl Europos Parlamento ir nacionalinių parlamentų santykių plėtojimo pagal Lisabonos sutartį
( 2008/2120(INI) )
Nuomonės referentas:
Andrew Duff
PASIŪLYMAI
Užsienio reikalų komitetas ragina atsakingą Konstitucinių reikalų komitetą į savo pasiūlymą dėl rezoliucijos įtraukti šiuos pasiūlymus:
– primindamas Užsienio reikalų komiteto 2008 m. sausio 22 d. nuomonę dėl Lisabonos sutarties,
1. palankiai vertina pastaraisiais metais padarytą pažangą plėtojant Europos Parlamento ir nacionalinių parlamentų santykius užsienio reikalų, saugumo ir gynybos srityse;
2. pripažįsta, kad nacionaliniai parlamentai vaidina pagrindinį vaidmenį sprendžiant nacionalinio saugumo klausimus, ir tam pritaria;
3. mano, kad Europos Parlamentas gali prisidėti prie naujosios bendrosios užsienio reikalų ir gynybos politikos (BUGP) ir Europos saugumo ir gynybos politikos (ESGP) vystymo ir pareikalauti, kad ji būtų vykdoma atsakingai; tai įmanoma tik sustiprinus bendradarbiavimą su nacionaliniais parlamentais ir grindžiant jį veiksmingu EP narių bendravimu su nacionalinių parlamentų nariais;
4. dar kartą išreiškia susirūpinimą dėl nepakankamos parlamentinės atskaitomybės finansuojant BUGP ir ESGP; ragina Europos Parlamentą ir nacionalinius parlamentus glaudžiau bendradarbiauti siekiant užtikrinti visų šios politikos aspektų demokratinę kontrolę
Tarpinstitucinis susitarimas 2006/C 139/01 ir ES Sutarties 41 straipsnio 3 dalis (iš dalies pakeista Lisabonos sutartimi). ;
5. pripažįsta, kad nacionaliniai parlamentai vaidina svarbų vaidmenį teikiant informaciją apie BUGP ir ESGP nacionaliniu lygmeniu;
6. pažymi, kad, remiantis Lisabonos sutarties 1 protokolo 10 straipsnio nuostatomis dėl nacionalinių parlamentų vaidmens, numatyta surengti Europos reikalų komitetų konferenciją (angl. COSAC), kurioje būtų aptariami BUGP ir ESGP klausimai;
7. pabrėžia, jog reikia, kad Čekijos Respublikos parlamentas ratifikuotų Lisabonos sutartį ir taip pagerintų ESGP padėtį ir ypač Čekijos ginkluotųjų pajėgų dalyvavimą užsienio operacijose; apgailestauja, kad ši padėtis nepalanki Čekijos Respublikai, pirmininkaujančiai ES, ir trukdo ES gebėjimui veikti kaip aktyviai tarptautinei partnerei;
8. įsigaliojus Lisabonos sutarčiai, tikisi prisiimti dėl BUGP ir ESGP padidėjusią biudžeto ir kontrolės naštą, ypač reikalauti pirmininko pavaduotojo (vyriausiojo įgaliotinio) atsakomybės;
9. siekdamas užtikrinti darną, veiksmingumą ir išvengti dubliavimosi, ragina paleisti Vakarų Europos Sąjungos (VES) asamblėją, kai, įsigaliojus Lisabonos sutarčiai, VES bus visiškai integruota į Europos Sąjungą;
10. pabrėžia, kad Europos Parlamentui svarbu sustiprinti savo įtaką NATO Parlamentinėje asamblėjoje;
11. pažymi, kad padaugėjo daugiašalių regioninių parlamentinių forumų, kaip antai AKR ir ES jungtinė parlamentinė asamblėja, Europos ir Viduržemio jūros regiono šalių parlamentinė asamblėja (angl. EMPA) ir Europos ir Lotynų Amerikos parlamentinė asamblėja (angl. EUROLAT), ir ragina išsamiai įvertinti jų sukuriamą pridėtinę vertę, taip pat remti šias institucijas;
12. pritaria dabartinei tvarkai du kartus per metus rengti susirinkimus su Europos valstybių nacionalinių parlamentų atitinkamų komitetų pirmininkais (užsienio reikalų komitetų pirmininkų konferencija);
13. siūlo atnaujinti du kartus per metus rengiamas nacionalinių parlamentų komitetų ir frakcijų atstovų konferencijas, kuriose jie susitiktų su pareigūnais, einančiais analogiškas pareigas Europos Parlamente, ir kuriose vyktų diskusijos dabartinės ir ateities užsienio reikalų politikos klausimais ir būtų nustatyti aiškūs tikslai vykdant konkrečias programas.
GALUTINIO BALSAVIMO KOMITETE REZULTATAI
Priėmimo data
24.2.2009
Galutinio balsavimo rezultatai
+:
–:
0:
33
4
0
Posėdyje per galutinį balsavimą dalyvavę nariai
Vittorio Agnoletto, Angelika Beer, Bastiaan Belder, Marco Cappato, Philip Claeys, Maciej Marian Giertych, Ana Maria Gomes, Klaus Hänsch, Maria Eleni Koppa, Vytautas Landsbergis, Francisco José Millán Mon, Pasqualina Napoletano, Janusz Onyszkiewicz, Ioan Mircea Paşcu, João de Deus Pinheiro, Hubert Pirker, Pierre Pribetich, Flaviu Călin Rus, José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra, György Schöpflin, Geoffrey Van Orden, Andrzej Wielowieyski, Zbigniew Zaleski
Posėdyje per galutinį balsavimą dalyvavęs (-ę) pavaduojantis (-ys) narys (-iai)
Maria Badia i Cutchet, Andrew Duff, Pierre Jonckheer, Evgeni Kirilov, Alexandru Nazare, Antolín Sánchez Presedo, Jean Spautz
Posėdyje per galutinį balsavimą dalyvavęs (-ę) pavaduojantis (-ys) narys (-iai) (178 straipsnio 2 dalis)
Carlos Coelho, Pilar del Castillo Vera, Cristina Gutiérrez-Cortines, Manolis Mavrommatis, José Javier Pomés Ruiz, José Ribeiro e Castro, Ewa Tomaszewska
18.2.2009
Vystymosi komiteto NUOMONĖ
pateikta Konstitucinių reikalų komitetui
dėl Europos Parlamento ir nacionalinių parlamentų santykių plėtojimo pagal Lisabonos sutartį
( 2008/2120(INI) )
Nuomonės referentas:
Thijs Berman
PASIŪLYMAI
Vystymosi komitetas ragina atsakingą Konstitucinių reikalų komitetą į savo pasiūlymą dėl rezoliucijos įtraukti šiuos pasiūlymus:
1. palankiai vertina tai, kad nacionalinių parlamentų vykdoma demokratinė priežiūra, grindžiama subsidiarumo principu, pagerins ES ir valstybių narių veiklos darną, skaidrumą ir tarpusavio papildomumą vystomojo bendradarbiavimo srityje;
2. pabrėžia, kad vystymo darbotvarkė, kurios pagrindinių tikslų – panaikinti skurdą ir siekti Tūkstantmečio vystymosi tikslų (TVT) –padėtų siekti aiškus darbo pasidalijimas ir nacionalinių bei ES veiklos pastangų koordinavimas, kaip nuspręsta 2005 m. kovo 2 d. Paryžiuje įvykusiame aukščiausiojo lygio forume pagalbos veiksmingumo klausimais priimtoje deklaracijoje dėl pagalbos vystymuisi veiksmingumo;
3. mano, kad nacionaliniai parlamentai atlieka labai svarbų vaidmenį stiprindami ES vystomojo bendradarbiavimo politikos politinį legitimumą, kadangi koordinuojant pastangas pasiekta geresnių rezultatų ir lemiamas veiksmingesnis oficialiosios vystymosi pagalbos panaudojimas;
4. pabrėžia, kad Lisabonos sutartis sudaro galimybę įtraukti Europos plėtros fondą (EPF) į bendrąjį Europos Sąjungos biudžetą ir nereikia jos atskirai persvarstyti; yra įsitikinęs, kad vykdant demokratinę EPF priežiūrą tol, kol EPF bus tikrai įtrauktas į biudžetą, būtinas nuoseklesnis valstybių narių nacionalinių parlamentų požiūris; ragina Tarybą ir Komisiją įtraukti EPF į Europos Sąjungos bendrojo biudžeto 2009 m. vidutinės trukmės laikotarpio peržiūrą, kadangi taip užtikrins, kad svarbi ES vystymo politikos dalis ir jos biudžetas įgytų demokratinį legitimumą;
5. pareiškia, kad yra pasirengęs bendradarbiauti su nacionaliniais parlamentais atliekant demokratinę Vystomojo bendradarbiavimo priemonės priežiūrą.
GALUTINIO BALSAVIMO KOMITETE REZULTATAI
Priėmimo data
17.2.2009
Galutinio balsavimo rezultatai
+:
–:
0:
20
0
3
Posėdyje per galutinį balsavimą dalyvavę nariai
Alessandro Battilocchio, Thijs Berman, Thierry Cornillet, Corina Creţu, Alexandra Dobolyi, Fernando Fernández Martín, Alain Hutchinson, Romana Jordan Cizelj, Filip Kaczmarek, Glenys Kinnock, Maria Martens, Gay Mitchell, Luisa Morgantini, José Javier Pomés Ruiz, José Ribeiro e Castro, Toomas Savi, Frithjof Schmidt, Jürgen Schröder, Feleknas Uca
Posėdyje per galutinį balsavimą dalyvavęs (-ę) pavaduojantis (-ys) narys (-iai)
Miguel Angel Martínez Martínez, Manolis Mavrommatis, Renate Weber, Gabriele Zimmer
GALUTINIO BALSAVIMO KOMITETE REZULTATAI
Priėmimo data
9.3.2009
Galutinio balsavimo rezultatai
+:
–:
0:
21
0
1
Posėdyje per galutinį balsavimą dalyvavę nariai
Enrique Barón Crespo, Bastiaan Belder, Richard Corbett, Jean-Luc Dehaene, Andrew Duff, Anneli Jäätteenmäki, Aurelio Juri, Martin Kastler, Timothy Kirkhope, Jo Leinen, Íñigo Méndez de Vigo, Adrian Severin, József Szájer, Riccardo Ventre, Johannes Voggenhuber, Andrzej Wielowieyski
Posėdyje per galutinį balsavimą dalyvavęs (-ę) pavaduojantis (-ys) narys (-iai)
Costas Botopoulos, Catherine Boursier, Elmar Brok, Carlos Carnero González, Panayiotis Demetriou, Sirpa Pietikäinen, György Schöpflin
