Bendras atsakymas, kurį Komisijos vardu pateikė p. Alumia
Klausimai raštu : E-2324/04 , E-2326/04 , E-2328/04 , E-2330/04 , E-2332/04 , E-2334/04 , E-2336/04 , E-2338/04 , E-2340/04 , E-2342/04
(2004 m. gruodžio 23 d.)
1995 m. gruodžio mėn. Madrido Europos Vadovų Taryboje valstybių ar vyriausybių vadovai nusprendė, kad bendros valiutos pavadinimas turėtų būti „euro“ ir kad šis pavadinimas „turi būti vienodas visomis oficialiomis Europos Sąjungos kalbomis atsižvelgiant į abėcėlių skirtumus“. Taip valstybės narės nustatė aiškų tikslą – bendrą valiutą visomis kalbomis vadinti tuo pačiu pavadinimu. Euro pavadinimas vartojamas visuose banknotuose ir monetose (romėnų ir graikų abėcėlėmis) neatsižvelgiant į išleidimo ar apyvartos šalį. 1998 m. gegužės 3 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 974/98 dėl euro įvedimo, kurio antroje konstatuojamoje dalyje pateikiama aiški nuoroda į Madrido Europos Vadovų Tarybos išvadas, 2 straipsnyje nurodoma, kad „dalyvaujančių valstybių narių valiuta yra euras“.
Kadangi pirmiau minėtosios išvados ir susijęs teisės aktas taikomi visoms oficialioms Europos Sąjungos kalboms, svarbu užtikrinti nuoseklų jų įgyvendinimą ir pašalinti bet kokias likusias klaidas, nesvarbu, ar jos būtų Sutartyje dėl Konstitucijos Europai, ar kitų teisės aktų tekstuose. Todėl Komisija laikosi nuomonės, kad sprendimas, priimtas dėl euro pavadinimo rašybos Sutartyje dėl Konstitucijos Europai, yra teisingas. Todėl galima lanksčiai prisitaikyti prie įvairių kalbų ypatumų (pavyzdžiui, linksniavimo, išlaikant šaknį eur-) ir išlaikyti unikalų bendros valiutos pavadinimą (visomis kalbomis vienaskaitos vardininko linksnis turėtų būti rašomas „euro“).
Svarbu pastebėti, kad Europos Sąjunga visiškai pripažįsta visų savo valstybių narių nacionalinį ir kultūrinį tapatumą bei jų kalbų vaidmenį šioje srityje. Reikėtų pabrėžti, kad euro rašybos apibrėžimas išimtinai taikomas šio pavadinimo vartojimui atitinkamuose teisiniuose tekstuose ir taisyklės nedraudžia vartoti šio žodžio variantų bendrinėje šnekamojoje ar rašytinėje kalboje.
