9.2.2011 B7-0119/2011 PASIŪLYMAS DĖL REZOLIUCIJOS pateiktas siekiant užbaigti diskusijas dėl Tarybos ir Komisijos pareiškimų
pagal Darbo tvarkos taisyklių 110 straipsnio 2 dalį
dėl kylančių maisto kainų
Nirj Deva
,
James Nicholson
,
Jan Zahradil
,
Janusz Wojciechowski
,
Michał Tomasz Kamiński
ECR frakcijos vardu
PE459.651v01-00 B7‑0119/2011 Europos Parlamento rezoliucija dėl kylančių maisto kainų
Europos Parlamentas ,
– atsižvelgdamas į SESV 39 straipsnį,
– atsižvelgdamas į 2005 m. Paryžiaus deklaraciją dėl pagalbos veiksmingumo ir 2008 m. Akros veiksmų darbotvarkę,
– atsižvelgdamas į Tarptautinio vystymuisi skirto žemės ūkio žinių, mokslo ir technologijų vertinimo (angl. IAASTD) organizacijos 2008 m. balandžio mėn. rekomendacijas,
– atsižvelgdamas į Maisto ir žemės ūkio organizacijos (FAO) ir Ekonominio bendradarbiavimo ir plėtros organizacijos (EBPO) pateiktas 2008–2017 m. žemės ūkio perspektyvas,
– atsižvelgdamas į 2009 m. lapkričio 16–18 d. Romoje vykusio FAO aukščiausiojo lygio susitikimo išvadas ir paskelbtą deklaraciją dėl aprūpinimo maistu,
– atsižvelgdamas į 2010 m. JT generalinio sekretoriaus pranešimą dėl Tūkstantmečio deklaracijos įgyvendinimo,
– atsižvelgdamas į 2010 m. sausio mėn. paskelbtą Jungtinių Tautų vystymo programos (JTVP) pranešimą „Siekiant Tūkstantmečio vystymosi tikslų. Pasiekus pusiaukelę“,
– atsižvelgdamas į 2008 m. lapkričio 20 d. paskelbtus ES bendrosios žemės ūkio politikos reformos patikrinimo rezultatus,
– atsižvelgdamas į 2010 m. rugsėjo 20–22 d. Niujorke vykusio JT aukšto lygio plenarinio posėdžio dėl Tūkstantmečio vystymosi tikslų rezultatus,
– atsižvelgdamas į 2008 m. gruodžio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1337/2008, kuriuo įsteigiama greito reagavimo į sparčiai didėjančias maisto kainas besivystančiose šalyse priemonė,
– atsižvelgdamas į savo 2007 m. spalio 25 d. rezoliuciją dėl maisto produktų kainų augimo ir į savo 2008 m. gegužės 22 d. rezoliuciją dėl augančių maisto kainų ES ir besivystančiose šalyse,
– atsižvelgdamas į Europos Parlamento 2009 m. sausio 13 d. rezoliuciją dėl bendrosios žemės ūkio politikos ir pasaulinės maisto saugos,
– atsižvelgdamas į Europos Parlamento 2009 m. lapkričio 26 d. rezoliuciją dėl maisto ir žemės ūkio organizacijos (FAO) aukščiausiojo lygio susitikimo ir aprūpinimo maistu,
– atsižvelgdamas į Darbo tvarkos taisyklių 110 straipsnio 2 dalį,
A. pažymi, kad Europos Sąjunga kaip visuma, įskaitant jos valstybes nares, tebėra pagrindinė paramos vystymuisi teikėja, pasauliniu mastu teikianti 56 proc. visos paramos, kurios vertė 2009 m. siekė 49 mlrd. eurų – tai patvirtina ES vyriausybių bendras įsipareigojimas iki 2010 ir 2015 m. oficialiai paramai vystymuisi skirti atitinkamai 0,56 ir 0,70 proc. bendrųjų nacionalinių pajamų (OPV/BNP),
B. kadangi Europos Sąjunga išlieka pagrindinė maisto gamintoja, išauginanti 17 proc. pasaulio kviečių, pagaminanti 25 proc. pasaulio pieno, 13 proc. pasaulio paukštienos, 20 proc. pasaulio kiaulienos ir 30 proc. pasaulio jautienos produkcijos; kadangi ji taip pat pagrindinė žemės ūkio produktų importuotoja ir jos savi pajėgumai apsirūpinti įvairiais žemės ūkio produktais yra aiškiai nepakankami,
C. kadangi tikimasi, kad pasaulio gyventojų skaičius 2050 m. bus didesnis negu 9 mlrd., ir manoma, jog tuo pačiu laikotarpiu maisto paklausa išaugs dvigubai; kadangi JT Maisto ir žemės ūkio organizacija mano, kad iki to laiko pasaulinė žemės ūkio produktų gamyba turės išaugti 70 proc.; kadangi šio tikslo turės būti siekiama naudojant mažiau vandens ir pesticidų, taip pat dėl klimato kaitos turint mažiau žemės ūkiui naudojamos žemės,
D. kadangi dėl pasaulinio ekonomikos nuosmukio, kylančių maisto ir kuro kainų daugelyje besivystančių šalių, ypač mažiausiai išsivysčiusiose šalyse, pablogėjo maisto padėtis, taigi iš dalies buvo sustabdyta per praėjusį dešimtmetį padaryta pažanga siekiant mažinti skurdą,
E. kadangi visame pasaulyje dėl maisto kainų krizės milijonai žmonių skursta ir badauja; kadangi dėl pasaulinių maisto kainų augimo 2008 m. kai kuriose besivystančiose šalyse, pvz., Haityje ir kai kuriuose Azijos regionuose, prasidėjo riaušės; kadangi kai kuriose Šiaurės Afrikos šalyse neseniai prasidėję neramumai taip pat siejami su nerimu dėl kylančių maisto prekių,
F. kadangi 2008 m. žemės ūkio produktų kainos išaugo dėl įvairių struktūrinių veiksnių, pvz., pasaulio gyventojų skaičiaus augimo, didesnių pajamų kylančios ekonomikos šalyse ir atsiradusių naujų pardavimo galimybių bei mažesnio produktyvumo augimo; kadangi tokie laikini veiksniai kaip nepalankios oro sąlygos, prekybos apribojimai ir valiutos kurso pokyčiai taip pat atliko tam tikrą vaidmenį,
G. kadangi daug besivystančių šalių nesuvokia, kiek maisto jos iš tiesų galėtų pagaminti,
H. kadangi didelė kliūtis siekiant didinti žemės ūkio gamybos apimtį besivystančiose šalyse yra tai, kad smulkieji ūkininkai, norėdami investuoti į geresnes sėklas, trąšas ir drėkinimo įrenginius bei reikalingas augalų apsaugos priemones, kuriomis jie nori apsaugoti savo derlių nuo kenkėjų ir ligų, dažnai neturi galimybių gauti mikrokredito, o kartais tai, kad jie nėra savo žemės savininkai ir todėl neturi ko įkeisti paskolai gauti,
I. kadangi dėl klimato kaitos poveikio ūkininkavimui, visų pirma dėl pasėlių derliaus, kuris sumažėjo dėl nuolatinio vandens trūkumo, sausrų, arba, priešingu atveju, dėl potvynių ir nuošliaužų, žemės ūkio veiklai ES ir besivystančiose šalyse iškyla daug sunkumų, kai labai stokojama pajėgumų apsirūpinti įvairiais žemės ūkio produktais,
J. kadangi netvari ūkininkavimo praktika, pvz., nekontroliuojamas miškų naikinimas, tiesiogiai prisideda prie geros kokybės dirbamos žemės, kurioje būtų auginami sveiki maisto produktai, trūkumo,
Iššūkiai ir ES vystymosi politika
1. pabrėžia, kaip svarbu užtikrinti patikimą finansų valdymą ES paramos vystymuisi ir humanitarinės pagalbos srityse siekiant garantuoti, kad pagalba būtų naudojama ten, kur jos labiausiai reikia, ypač dėl to, kad Europos institucijos, teikiančios šią pagalbą ir dalyvaujančios sprendimų priėmimo procese dėl jos turi būti visiškai atskaitingos Europos piliečiams ir mokesčių mokėtojams;
2. pabrėžia, kad ilgalaikių nepakankamų investicijų į žemės ūkį ir kaimo plėtrą pasekmes pastaruoju metu, be kitų veiksnių, dar labiau apsunkina maisto, finansų ir ekonomikos krizės ir kad, nors buvo imtasi ryžtingų žingsnių, bendromis pastangomis iki šiol nepavyko pasiekti Tūkstantmečio vystymosi tikslų (TVT) ir pasaulio aukščiausiojo lygio susitikimuose dėl maisto prisiimtų įsipareigojimų; pažymi, kad siekiant keisti šią tendenciją reikia imtis bendrų veiksmų;
3. pabrėžia poreikį suteikti smulkiems ūkininkams besivystančiose šalyse daugiau galimybių pasinaudoti nuosavybės teisėmis, mikrokreditu, įskaitant mikrokredito nepelno tikslais programas, kurios vykdomos nenutolstant nuo vietos maisto gamintojų poreikių, taip pat nusipirkti trąšų, ypač skurdesnėse besivystančiose šalyse;
4. ragina ES ir besivystančias šalis parengti bendrus mokslinių tyrimų ir mokymo apie tvarius ūkininkavimo metodus ir naujas technologijas pajėgumus, ypač pasinaudojant viešojo ir privačiojo sektorių partneryste ir bendromis įmonėmis, įskaitant pridėtinės vertės sukūrimą maisto surinkimo ir saugojimo vietose atliekant pakavimą ir perdirbimą;
5. ragina ES valstybes nares ir tarptautinę bendruomenę padėti Pasaulio maisto programai (PMP) reaguoti į naujus iššūkius kovojant su badu, kurie iškyla dėl maisto ir naftos kainų augimo, orų anomalijų ir mažėjančių maisto atsargų;
6. palankiai vertina pagalbą pagal maisto priemonę, kurią sukūrė ES ir kuriai numatė 1 mlrd. eurų biudžetą 2009–2011 m. laikotarpiu siekdama teikti greitą paramą daugiau kaip 50 prioritetinių pasaulio šalių, kurios nukentėjo nuo maisto kainų augimo, siekiant padidinti vietos maisto gamybos pajėgumus bei tiekimą, taip pat sukurti geresnes saugojimo sąlygas, kad būtų išvengta nuostolių, kurie šiandien itin dideli, ir tokiu būdu suteikti daugiau galių vietos ūkininkų bendruomenėms; vis dėlto mano, kad šios priemonės taikymo srities išplėtimas ar papildomų lėšų jai skyrimas neturėtų būti automatinis – dėl to turėtų būti sprendžiama remiantis nepriklausomu poveikio vertinimu dėl skiriamų lėšų veiksmingumo gerinant apsirūpinimo maistu saugumą visose šalyse gavėjose;
Tvari maisto gamyba ir tarptautinė prekyba
7. pažymi, kad neseni potvyniai Kvynslande, Australijoje, kurie nuniokojo daug hektarų produktyvios žemės ūkiui naudojamos žemės, taip pat kiti su klimatu susiję įvykiai visame pasaulyje turės didelės įtakos šių metų pasauliniam derliui;
8. pažymi, kad Europos Sąjungai ypač svarbus pasaulinio apsirūpinimo maistu saugumo klausimas, ir ragina imtis skubių ir nuoseklių veiksmų siekiant ES piliečiams, taip pat visame pasaulyje užtikrinti apsirūpinimo maistu saugumą; mano, kad svarbu vertinti visas pasaulio žemės ūkio ir maistines kultūras; pabrėžia, kad maisto kainos turėtų būti prieinamos vartotojams;
9. pripažįsta, kad pasirodė, jog iki šiol sudarytų tarptautinių ir regioninių susitarimų nepakanka, kad būtų sureguliuotas rinkos aprūpinimas ir prekyba, visų pirma dėl to, kad žemės ūkio sektoriuje vis dar yra didelių tarptautinės prekybos kliūčių – tai paaiškėjo, kai daugelis šalių, reaguodamos į neseniai įvykusį maisto kainų augimą, ėmėsi protekcionistinių priemonių; maisto kainų kilimas pastaruoju metu turėtų paraginti viso pasaulio vyriausybes susimąstyti, kad žemės ūkio produkcija nėra savaime suprantamas dalykas ir kad nustačius nepagrįstas prekybos kliūtis labai prisidedama prie neveiksmingo pasaulinio aprūpinimo žemės ūkio produktais;
10. susirūpinęs pažymi, kad labai didėja ūkių sąnaudos (padidėjusios trąšų, sėklų ir kuro kainos) ir dėl to didėja išlaidos, kurios ne visiems ūkininkams (visų pirma gyvulininkystės sektoriuje) kompensuojamos vienodai, ir tai labai mažina galimybes didinti ūkių pajamas keliant pagrindinių produktų ir maisto kainas, todėl nebelieka akstino didinti gamybą; išreiškia susirūpinimą dėl to, kad dėl labai didėjančių išteklių kainų gali sumažėti vartojimas ir netgi produkcija, o dėl to maisto krizė Europoje ir pasaulyje tik didės;
11. atsižvelgia į tai, kad norint aprūpinti maistu pasaulio gyventojus, kurių skaičius, manoma, 2050 m. pasieks 9 mlrd., žemės ūkio gamybos apimtis, palyginti su dabartine gamybos apimtimi, turės padidėti 70 proc. naudojant mažiau žemės, vandens ir pesticidų;
12. ragina Komisiją daryti spaudimą tokiems ES prekybos partneriams kaip Rusija, reikalaujant, kad jie atsisakytų protekcionistinių priemonių, taikomų reaguojant į kylančias maisto kainas;
13. paveda Pirmininkui perduoti šią rezoliuciją Tarybai, Komisijai, valstybėms narėms ir AKR ir ES jungtinei parlamentinei asamblėjai.
