P6_TA(2008)0068
Ketvirtoji sanglaudos ataskaita
A6-0023/2008
2008 m. vasario 21 d. Europos Parlamento rezoliucija dėl ketvirtosios ekonominės ir socialinės sanglaudos ataskaitos ( 2007/2148(INI) )
Europos Parlamentas
, –
atsižvelgdamas į ketvirtąją ekonominės ir socialinės sanglaudos ataskaitą ( COM(2007)0273 ) (toliau – Ketvirtoji sanglaudos ataskaita),
–
atsižvelgdamas į Komisijos komunikatą Europos Parlamentui, Tarybai, Europos ekonominių ir socialinių reikalų komitetui bei Regionų komitetui "Atokiausiems regionams skirta strategija: rezultatai ir perspektyvos" ( COM(2007)0507 ),
–
atsižvelgdamas į Europos bendrijos steigimo sutarties 158, 159 straipsnius ir 299 straipsnio 2 dalį,
–
atsižvelgdamas į ES teritorinę darbotvarkę, Leipcigo tvariųjų Europos miestų chartiją bei į Pirmąją Europos Sąjungos teritorinės darbotvarkės įgyvendinimo veiksmų programą,
–
atsižvelgdamas į Europos teritorinio planavimo stebėjimo tinklo (pranc. ORATE) tyrimą "Teritorijos virsmai, Europos teritorinio planavimo scenarijai" ir Europos Parlamento tyrimą "Atotrūkis tarp regionų ir sanglauda. Kokios strategijos reikės ateityje?",
–
atsižvelgdamas į 2007 m. lapkričio 28 d. Regionų komiteto nuomonę (COTER-IV-011) bei 2007 m. gruodžio 12 d. Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę (CESE 1712/2007) dėl Ketvirtosios sanglaudos ataskaitos,
–
atsižvelgdamas į savo 2007 m. gegužės 23 d. rezoliuciją dėl struktūrinės politikos poveikio ir padarinių Europos Sąjungos sanglaudai Priimti tekstai, P6_TA(2007)0202 .
,
–
atsižvelgdamas į savo 2007 m. liepos 12 d. rezoliuciją dėl sanglaudos politikos vaidmens ir veiksmingumo mažinant skurdžiausių ES regionų skirtumus Priimti tekstai, P6_TA(2007)0356 .
–
atsižvelgdamas į Darbo tvarkos taisyklių 45 straipsnį ir 112 straipsnio 2 dalį,
–
atsižvelgdamas į Regioninės plėtros komiteto pranešimą ir Biudžeto komiteto bei Žuvininkystės komiteto nuomones ( A6-0023/2008 ),
A.
bendra Europos Sąjungos sanglaudos politika būtina ir toliau, nes išlieka didelių skirtumų bei specifinių struktūrinių problemų daugelyje Europos regionų, be to, dėl paskutinės Europos Sąjungos plėtros ši situacija dar labiau pablogėjo,
B.
kadangi ES sanglaudos politika ir toliau išlieka esminis Europos integracijos proceso ramstis bei kadangi jai tenka pagrindinis vaidmuo mažinant vystymosi skirtumus ir trūkumus,
C.
kadangi didėjantis euroskepticizmas ir didėjantys regionų skirtumai bei skirtumai regionuose yra aiškiai susiję, tai reiškia kad siekiant stiprinti konvergenciją ir įtvirtinti Europos Sąjungos teisėtumą būtina ekonominė, socialinė ir teritorinė sanglauda, o ją pasiekti galima vykdant visiems matomą regioninę politiką; kadangi regionų ir vietos valdžios institucijoms bei vietos veikėjams tenka svarbiausias vaidmuo aiškinant piliečiams apie ES veiklą ir įgyvendinant regioninę politiką, o apie jų laimėjimus reikėtų informuoti veiksmingiau,
D.
kadangi, atsižvelgiant į papildomą sanglaudos politikos naudą, vykdant šią politiką kiekvienas regionas turi galimybių gauti konkrečios naudos, susijusios su ilgalaikiu užimtumu ir geresnėmis vietos gyventojų gyvenimo sąlygomis, ypač vystymosi požiūriu atsiliekančiuose regionuose, taip pat prisidedama prie konkurencingumo ir administracinių gebėjimų stiprinimo bei decentralizuoto valdymo; taigi būtina atmesti bet kokius bandymus iš naujo nacionalizuoti šią politiką,
E.
kadangi Lisabonos sutartyje, kuriai valstybių ir vyriausybių vadovai pritarė 2007 m. spalio 18 d. ir kurią pasirašė 2007 m. gruodžio 13 d., teritorinė sanglauda, kaip ir ekonominė bei socialinė sanglauda, įvardijama kaip vienas iš pagrindinių Europos Sąjungos tikslų,
F.
kadangi reikia užtikrinti, kad ateityje sanglaudos politikai finansuoti būtų skiriama daugiau lėšų siekiant spręsti naujas numatomas problemas, turinčias didelį teritorinį poveikį, pvz., susijusias su demografiniais pokyčiais, urbanizacija, segregacija, migracijos srautais (ypač problemiška kaimo ir atokiose vietovėse), prisitaikymu prie globalizacijos, klimato kaita, energijos tiekimu ir lėta kaimo vietovių plėtra; kadangi šios problemos gali būti sprendžiamos tik tada, jeigu bus pripažinta sanglaudos politikos svarba ateičiai;
Prieštaringi 27 Europos Sąjungos valstybių narių sanglaudos rezultatai
1.
teigiamai vertina šią ataskaitą, kuri yra išsamesnė už anksčiau buvusias, pagrįsta įvairiais rodikliais ir kurioje pateikiami naudingi palyginamieji kitų šalių, pavyzdžiui, Jungtinių Valstijų, Japonijos, Kinijos ir Indijos, duomenys, iš kurių matoma tarptautinė aplinka, kurioje veikia ES ūkio šakų subjektai;
2.
vis dėlto apgailestauja, kad trūksta duomenų iš įvairių šaltinių ir palyginamų duomenų apie skirtingų NUTS lygmenų regionus, būtinų siekiant geriau įvertinti augimo ir konvergencijos tvarumą; todėl ragina taikyti geresnes statistikos priemones, pvz., Ketvirtojoje sanglaudos ataskaitoje sėkmingai panaudotus naujuosius rodiklius (ne tik BVP vienam gyventojui rodiklį), padėsiančias geriau įvertinti konkrečios vietovės ekonominės, socialinės ir teritorinės sanglaudos lygį, taip pat konkrečių vietinių veiksmų indėlį į sanglaudos politiką; mano, kad siekiant šių tikslų reikia stiprinti ORATE pajėgumus;
3.
atkreipia dėmesį į tai, kad valstybės narės vėluoja panaudoti struktūrinių fondų asignavimus ir ragina imtis priemonių šiai padėčiai pagerinti; vis dėlto pažymi, kad dar per anksti vertinti naujųjų valstybių narių sanglaudos politikos rezultatus; teigiamai vertina visas pastangas padidinti sanglaudos politikos veiksmingumą ir sumažinti per didelę biurokratiją, taip pat ragina atlikti sisteminį šios politikos vertinimą; kartoja, kad labai remia Komisijos inicijuotą Europos skaidrumo iniciatyvą, pagal kurią bus nustatyti 2008 m. ir vėlesnės paramos iš struktūrinių fondų gavėjai;
4.
džiaugiasi, kad buvusios sanglaudos šalys, t. y. Graikija, Ispanija, Portugalija ir Airija, pasiekė labai didelių augimo rezultatų ir 2000–2006 m. buvo užfiksuotas įspūdingas ekonomikos augimas, tačiau primena, kad nepaisant šio augimo vis dar lieka didelių skirtumų tarp regionų ir dar neišspręstos įsišaknijusios struktūrinės problemos;
5.
džiaugiasi aukštu augimo lygiu naujosiose valstybėse narėse, tačiau pažymi, kad jų ekonominė konvergencija gali būti numatoma tik vidutiniu arba ilgu laikotarpiu ir kad šis procesas truks ilgai dėl itin žemo pradinio BVP vienam gyventojui lygio kai kuriose iš šių šalių;
6.
palankiai vertina tai, kad Komisija dar kartą patvirtino svarbų sanglaudos politikos vaidmenį didinant visų valstybių narių pajėgumą darniai vystytis ir kurti naujas bei perspektyvias darbo vietas, kaip matyti iš puikių daugelyje 2 tikslo regionų pasiektų sanglaudos politikos rezultatų;
7.
yra susirūpinęs tuo, kad šalių konvergencija labai dažnai slepia didėjantį regionų ir pavienių to paties regiono vietovių atotrūkį; šis atotrūkis tarp regionų ir regionų viduje reiškiasi keliais aspektais, pavyzdžiui, užimtumo, našumo, pajamų, švietimo lygio ir naujovių diegimo gebėjimų srityse; taip pat pabrėžia teritorinio bendradarbiavimo svarbą padedant spręsti šias problemas;
8.
pabrėžia, kad, pavyzdžiui, regionų konkurencingumas labai priklauso nuo darbo jėgos našumo, prieigos prie rinkų bei kvalifikacijos lygio, kuris daug labiau skiriasi tarp regionų nei tarp valstybių; taip pat pažymi, kad instituciniai veiksniai, pavyzdžiui, parama socialiniam kapitalui kuriant verslo kultūrą ir bendras elgsenos normas, palengvinančias bendradarbiavimą ir verslumą bei veiksmingą viešąjį administravimą, vis dažniau laikomi svarbiausiais konkurencingumo veiksniais;
9.
atsižvelgdamas į tai, konstatuoja, kad kai kuriuose išsivysčiusiuose regionuose ir kai kuriuose mažiau išsivysčiusiuose regionuose pradeda kauptis daug ir labai sudėtingų, labai didelį poveikį vystymosi pajėgumui turinčių ekonominių problemų, pavyzdžiui, mažas augimo lygis, našumo ir užimtumo sumažėjimas bei gyventojų senėjimas;
10.
konstatuoja, kad nors aukštas augimo lygis leido kai kurioms valstybėms narėms pasiekti visišką užimtumą ir padidinti BVP vienam gyventojui, kitose valstybėse padidėjo pavienių socialinių grupių skirtumai, todėl negalima pamiršti, kad reikėtų rūpintis pažeidžiamiausių visuomenės grupių socialine integracija;
11.
pabrėžia, kad matyti silpna konvergencija, kalbant apie švietimo lygį, ir tikra švietimo bedugnė tarp Europos Sąjungos ir Jungtinių Valstijų, kur 29 % 25–64 metų amžiaus asmenų turi universiteto diplomą, o Europos Sąjungoje tokių yra vos 16 %; vis dėlto atkreipia dėmesį į tai, kad aukštąjį išsilavinimą turinčių moterų skaičius auga sparčiau negu vyrų;
12.
pabrėžia, kad į vykdant sanglaudos politiką visais etapais svarbu įtraukti lyčių aspektą, lygias galimybes bei specialiuosius neįgaliųjų ir vyresniojo amžiaus asmenų poreikius;
13.
pabrėžia sostinių regionuose vykstančią poliarizaciją; šie regionai sukūrė vidutiniškai 32 % savo šalies BVP, nors juose gyvena tik apie 22 % šalies gyventojų; pabrėžia, kad ši poliarizacija gali paskatinti didžiulius nedarbo skirtumus miestų centruose;
14.
konstatuoja, kad šis urbanizacijos augimas ribotoje erdvėje ardo demografinę, ekonominę, socialinę ir aplinkos pusiausvyrą bei skatina priemiesčių tendencijas ir lemia gyventojų mažėjimą toli nuo miestų esančiose kaimo vietovėse; todėl ragina Komisiją skirti ypatingą dėmesį šiai problemai ir pateikti konkrečius pasiūlymus, kad minėtosios problemos būtų išspręstos,
15.
atkreipia dėmesį į regioninius skirtumus, susijusius su susisiekimu ir ryšiu tarp centrų ir periferinių vietovių, kuris yra nepalankių geografinių ir struktūrinių sąlygų, nepakankamo investavimo į transporto infrastruktūrą, taip pat negebėjimo įvairinti galimus transporto susisiekimo būdus rezultatas; ypač atkreipia dėmesį į esmines kliūtis, turint mintyje kalnų ir salų regionų, taip pat periferinių ir atokiausių regionų, labai nutolusių nuo Europos žemyno, prieinamumą; pabrėžia, kad reikia parengti priemones siekiant didinti šių regionų potencialą, patrauklumą ir skatinti tvarų vystymąsi;
16.
labai stebisi Ketvirtojoje sanglaudos ataskaitoje pateiktu Komisijos teiginiu, nes atrodo, jog nuošalumas savaime nėra didelė plėtros kliūtis, ir pažymi, kad salų gyventojai labai nusivylę šiuo teiginiu, nes jie kasdien susiduria su neigiamu nuošalumo poveikiu ir dėl jo kylančiais sunkumais;
Regioninė politika ir Lisabonos strategija
17.
pabrėžia labai didelius valstybių skirtumus investicijų į mokslinius tyrimus ir vystymąsi bei naujovių diegimo srityse, konstatuoja didelius regionų skirtumus, kurie Ketvirtojoje sanglaudos ataskaitoje vertinami naudojant regiono pajėgumo diegti naujoves rodiklį;
18.
pritaria Komisijos nuomonei dėl to, kad sanglaudos politika yra Lisabonos strategijos variklis, kadangi ji nukreipia valstybės investicijas į projektus, skatinančius dinamiško, ekonominiam augimui ir naujovėms palankaus veiksmingesniu politikos ir programų derinimu pasiektu bendradarbiavimu pagrįsto ekonominio pagrindo kūrimą;
19.
apgailestauja, kad, nepaisant asignavimų paskirstymo, nebuvo tinkamai atsižvelgta į mažųjų, mažiausiųjų ir amatų įmonių naujovių diegimo pajėgumą, todėl ragina įgyvendinti aktyvią politiką siekiant remti visas šių įmonių naujovių formas ir taip pat ragina Komisiją atsižvelgiant į Lisabonos strategiją sudaryti sąlygas, kad įmonės, viešasis sektorius, mokyklos ir universitetai galėtų bendradarbiauti ir sudaryti naujovių diegimo grupes;
20.
pažymi, kad struktūrinės paramos sverto poveikį galima didinti naudojant privatų bendrą finansavimą; ragina skubiai nustatyti skaidrias viešosios ir privačiosios partnerystės taisykles ir standartus, kurių laikydamiesi regionai galėtų naudoti privatų kapitalą viešiesiems tikslams siekti;
21.
pažymi, kad svarbu laikytis savaiminio įsipareigojimų panaikinimo principo siekiant skatinti finansavimą ir valdymo institucijų atliekamą greitą projektų įgyvendinimą; ragina, kad būtų laikomasi n+2 taisyklės (ir n+3 taisyklės naujosiose valstybėse narėse pirmaisiais trejais 2007–2013 m. finansinės programos metais);
22.
primena, kad struktūrinę politiką vėluojama įgyvendinti, be kita ko, dėl to, kad taikoma labai griežta tvarka, ir todėl vertėtų apsvarstyti galimybes, kaip supaprastinti šią tvarką ir kaip aiškiai paskirstyti Europos Sąjungos ir valstybių narių įsipareigojimus bei įgaliojimus;
23.
pažymi, kad 2007–2013 m. programavimo laikotarpiu pagal asignavimų paskirstymo sistemą 64 % 1 tikslo (konvergencija) ir 80 % 2 tikslo (regionų konkurencingumas ir užimtumas) išteklių bus skirta naujovėms diegti; tai sudarys 55 mlrd. EUR daugiau nei ankstesniu laikotarpiu; tačiau pabrėžia, kad nors moksliniai tyrimai, technologijų plėtra ir naujovės yra žinių ekonomikos pagrindas ir esminiai ekonomikos augimo ir tvaraus vystymosi, įmonių konkurencingumo, užimtumo ir Lisabonos strategijos tikslų įgyvendinimo veiksniai, šių asignavimų naudojimo lygis yra susijęs su mažiau išsivysčiusių regionų gebėjimu pakankamai kokybiškai ir užtikrinant kiekybę valdyti mokslinio tyrimo ir naujovių projektus siekiant, kad šios lėšos būtų panaudotos ir kad nebūtų skirtos mažai naudos duodančioms investicijoms;
24.
ragina Komisiją įvertinti asignavimų paskirstymo sistemą ir jos poveikį regionų skirtumų raidai ir išsiaiškinti, ar nustatant prioritetus ši sistema neskatina laikytis per daug centralizuoto požiūrio "iš viršaus į apačią" (angl. top-down); tikisi, kad sistemos vertinimas bus pradėtas 2008 m. paskelbus Komisijos penktąją sanglaudos pažangos ataskaitą, kurioje, tikimasi, daug dėmesio bus skiriama sanglaudos politikos ir Lisabonos strategijos visų regionų ekonominio augimo ir užimtumo prioritetų sąsajai;
25.
pabrėžia, kad sanglaudos politika negali teikti pirmenybės jau ir taip dinamiškiems regionams, kaip tai atsitiktų griežtai skirstant asignavimus; primena, kad įsigaliojus Lisabonos Reformų sutarčiai sanglaudos politika apims tris tikslus: ekonominę, socialinę ir teritorinę sanglaudą, kurie išeina už Lisabonos strategijos ribų;
26.
reikalauja, kad Lisabonos strategija būtų išplėsta, įtraukiant į ją teritorinį aspektą, leisiantį atsižvelgti į pavienėms teritorijoms būdingas savybes ir paskatinti europinį bendradarbiavimą ir ryšius bei ypač remti įvairios naujoviškos veiklos rengimą ir vykdymą;
27.
pabrėžia, kad sanglaudos politikos tikslas negali būti vien pasiekti Lisabonos strategijos tikslus; mano, kad siekti teritorinės sanglaudos vykdant konvergenciją skatinančią veiklą yra būtina ilgalaikio regionų konkurencingumo sąlyga; todėl mano, kad 1-asis tikslas (konvergencija) ir 2-asis tikslas (regionų konkurencingumas ir užimtumas) ateityje turėtų būti laikomi vienas kitą papildančiais tikslais, taip pat ir 3-ąjį tikslą (Europos teritorinė sanglauda) papildančiais tikslais;
Teritorinė sanglauda: už integruotą požiūrį
28.
ragina Komisiją įtraukti teritorinės sanglaudos apibrėžtį į būsimą Žaliąją knygą apie teritorinę sanglaudą (numatyta paskelbti 2008 m. rugsėjo mėn.), kad būtų daroma tolesnė pažangą vykdant šią Bendrijos politiką;
29.
pabrėžia svarbą tikros partnerystės ir tikro valdymo, kuris apima visus lygmenis – Bendrijos, nacionalinį, regioninį ir vietos, ir kurį vykdant konsultuojamasi su ekonominiais ir socialiniais partneriais nustatant ir įgyvendinant regioninio vystymosi tikslus ir siekiant, kad Europos lygmeniu apibrėžtų veiksmų prioritetų taikymo sritis nesumažėtų, kai jie įgyvendinami nacionaliniu, regionų ar vietos lygmenimis (angl. bottom up approach), taip pat siekiant išvengti rizikos, kad nebus įtraukti veikėjai, dalyvaujantys vykdant vietos plėtrą ir sanglaudą, kaip dažnai atsitinka vykdant miestų politiką;
30.
siūlo suteikti prioritetą politikai, skatinančiai tikrą policentrinį teritorinį vystymąsi, siekiant sumažinti spaudimą pagrindiniams miestams bei paskatinti kitų miestų augimą; mano, kad kartu nereikėtų nustoti skatinti kaimo vietovių ir pamiršti svarbaus kaimo vietovėse esančių mažų ir vidutinio dydžio miestų vaidmens;
31.
taip pat ragina imtis praktinių veiksmų siekiant mažinti lengvai prieinamų regionų ir struktūriniu požiūriu nepalankioje padėtyje esančių regionų, ypač kalnų, salų, retai gyvenamų vietovių, periferinių ir pasienio regionų skirtumus, pripažįstant nepalankią pastarųjų regionų padėtį, ir imtis konkrečių nuolatinių jų paramos priemonių; dar kartą tvirtina, kad reikia atsižvelgti į specifinius atokiausių regionų sunkumus;
32.
ragina labiau susieti miesto ir kaimo problemas
,
pabrėžia, kad kaimo vietovių plėtra turėtų būti koordinuojama vykdant veiklą pagal regioninę politiką; reiškia susirūpinimą tuo, ar naudingas skirtingas požiūris į sanglaudą ir kaimo plėtrą (naudojant Europos žemės ūkio fondą kaimo plėtrai); ragina atlikti didesnio kaimo plėtros finansavimo poveikio tyrimą taikant privalomojo moduliavimo priemones
;
33.
įspėja dėl politikos skaidymo pagal sektorius pavojaus ir skatina plėtoti integruotą požiūrį, kurio laikantis būtų nustatomi galimi sanglaudos politikos ir didesnių sričių politikos, pvz., transporto, žemės ūkio, žuvininkystės, kaimo plėtros, aplinkos, energetikos, mokslinių tyrimų ir technologijų, ryšiai;
34.
ragina Komisiją kitose savo ataskaitose įvertinti, kiek įvairios priemonės ir politikos veiksmai, įskaitant sanglaudos politiką, prisidėjo prie ekonomikos ir socialinės sanglaudos srityse įvykdytos pažangos; mano, kad reikia išanalizuoti laimėjimus ir problemas visose svarbiose srityse, ypač susijusiose su Lisabonos strategija;
35.
tikisi, kad diskusijose dėl sanglaudos politikos nuo 2013 m. bus ypač atsižvelgta į prie Bendrijos išorės sienų esančius regionus siekiant užtikrint pasienio regionų stabilumą ir gerovę, nes galiausiai tai skatins ne tik pasienio regionų plėtrą, bet ir didesnę visos Bendrijos sanglaudą ir konkurencingumą;
36.
pažymi, kad kovojant su teritorine ir socialine atskirtimi, siekiant tvaraus ir tolygaus augimo reikia vykdyti apgalvotą būsto politiką, kaip vieną iš platesnio pobūdžio vietinės plėtros, miestų planavimo ir vietos viešųjų paslaugų valdymo strategijos priemonių;
37.
džiaugiasi, kad priimta Teritorinės darbotvarkės ir Leipcigo chartijos įgyvendinimo veiksmų programa, siekiant į visą viešąją, Bendrijos, nacionalinę ir vietos politiką geriau įtraukti teritorinį aspektą, ir tikisi, kad bus imtasi konkrečių veiksmų; mano, kad siekiant į ekonominę ir socialinę sanglaudą pagal Lisabonos sutartį įtraukti numatytą teritorijų aspektą reikėtų nustatyti tinkamus rodiklius, kad būtų galima apibrėžti teritorinės sanglaudos turinį;
38.
džiaugiasi Komisijos paskelbta informacija apie ketinimą parengti žaliąją knygą apie sanglaudos politiką, kurią tikimasi priimti 2008 m. rugsėjo mėnesį, ir ragina joje numatyti konkrečius integruoto požiūrio taikymo būdus;
39.
supranta Parlamento, atstovaujamo Regioninės plėtros komiteto, ir Regionų komiteto nenutrūkstamo bendradarbiavimo regioninės politikos ateities klausimais svarbą;
Nauji sanglaudos politikos uždaviniai ir bendras Europos Sąjungos biudžetas
40.
mano, kad Europos Sąjunga ateityje vis dažniau susidurs su naujomis problemomis, kurios turės didelį teritorinį poveikį ir dėl kurių sustiprės regionų plėtros kliūtys, pvz., susijusios su demografiniais pokyčiais, urbanizacija, migracijos srautais (ypač problemiška kaimo ir atokiose vietovėse), energijos tiekimu ir klimato klausimais, prisitaikymu prie globalizacijos, taip pat plėtros ir kaimynystės politikos; atsižvelgdamas į tai, pabrėžia bandomųjų projektų, skirtų regionų prisitaikymui prie šių naujų iššūkių, svarbą;
41.
ragina prieš pradedant bet kurias stojimo į Europos Sąjungą derybas nuolat įvertinti galimos plėtros ateityje išlaidas ir poveikį struktūrinei politikai ir tikisi, kad Europos Parlamento indėlis vykdant plėtros ir kaimynystės politiką bus didesnis ir bus nustatyta, kad jis privalo dalyvauti rengiant pasirengimo narystei priemones;
42.
atkreipia dėmesį į rimtą daugelio Europos Sąjungos regionų gyventojų mažėjimo problemą ir su tuo susijusį gyventojų senėjimą, žmogiškojo kapitalo praradimą, jo nutekėjimą, brangesnes paslaugas ir kt.;
43.
mano, kad demografiniai pokyčiai gali daryti didelį teritorinį poveikį, pavyzdžiui, gali sumažėti gyventojų tam tikrose vietovėse, ypač mažiau išsivysčiusiose kaimo vietovėse, kartu gali padidėti miestų santalka, senti visuomenė, vystytis būsto ekonomika, todėl reikia parengti specialią naujovišką strategiją, skirtą problemoms spręsti, ir dėti ypatingas pastangas siekiant išsaugoti visuotinės ekonominės svarbos paslaugas bei užtikrinti aukštą universaliųjų paslaugų kokybę;
44.
konstatuoja, kad klimato kaita sukels įvairių padarinių, ir visų pirma stichinės nelaimės, pvz., miškų gaisrai, sausros ir potvyniai, bus dažnesnės ir didesnės, todėl reikės sprendimų, kurie skirtinguose ES regionuose bus skirtingi, šias problemas regionai turės spręsti persvarstydami ir pritaikydami savo tvarios plėtros strategijas, kad galėtų pasiekti ES tikslą sumažinti išemtamo CO2 kiekį; mano, kad vykdant ES sanglaudos politiką neturėtų būti kenkiama klimatui, tačiau primena, kad šioje srityje sanglaudos politikos galimybės ribotos; mano, kad kovos su klimato kaita problemą reikėtų spręsti ir vykdant kitų sričių Bendrijos politiką;
45.
taip pat primena būtinybę patvirtinti pasiūlymą dėl Europos Parlamento ir Tarybos reglamento, įsteigiančio Europos Sąjungos solidarumo fondą ( COM(2005)0108 ), rengiant veiksmingą visuotinę apsaugos nuo stichinių nelaimių ir katastrofų, kurios tam tikruose regionuose dėl jų geografinės padėties dažnai yra pražūtingos, politiką;
46.
mano, kad apsirūpinimo energetikos ištekliais bei energijos kainos didėjimo klausimai gali daryti didelį poveikį teritorijoms dėl didelės valstybių narių energetinės priklausomybės, ypač kaimo, kalnų, salų, atokiems ir atokiausiems regionams dėl jų priklausomybės nuo transporto, kuris labai priklauso nuo energijos kainos; tačiau atkreipia dėmesį į tai, kad tokių atsinaujinančių energijos šaltinių plėtojimas ir investicijos į energijos naudojimo efektyvumą ateityje galėtų suteikti regionams ir vietovėms didelių vystymosi galimybių;
47.
dar kartą reikalauja, kad nepanaudoti asignavimai būtų perskirstyti sanglaudos politikai taikant n+2 arba n+3 taisyklę siekiant kuo didesnės naudos iš turimų mažų išteklių;
48.
mano, kad struktūrinės politikos išsaugojimas po 2013 m. yra reikšmingas atsakas šiems naujiems iššūkiams ir kad ši politika diferencijuotai turėtų būti taikoma visoje Europos Sąjungos teritorijoje; mano, kad laikantis Sutarties nuostatų ir solidarumo principo sanglaudos politika turėtų išlikti Bendrijos politika ir atmeta visus bandymus iš naujo nacionalizuoti šią politiką;
49.
mano, kad ateityje sanglaudos politika turėtų būti ir toliau stiprinama ir kad turėtų būti labiau pabrėžiama jos pridėtinė vertė; taigi ragina Bendrijos lygmeniu skirti sanglaudos politikai užtektinai finansinių išteklių ; ragina, kad finansinės programos persvarstymas būtų panaudotas kaip galimybė nustatyti, kiek biudžeto lėšų reikia, kad būtų išspręsti Sąjungos sanglaudos politikos uždaviniai;
°
° °
50.
paveda Pirmininkui perduoti šią rezoliuciją Tarybai ir Komisijai.
