P6_TA(2005)0048
Nesąžininga komercinė praktika vartotojų atžvilgiu ***II
A6-0027/2005
Europos Parlamento teisėkūros rezoliucija dėl Tarybos bendrosios pozicijos siekiant priimti Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą dėl nesąžiningos verslo įmonių komercinės praktikos vartotojų atžvilgiu vidaus rinkoje ir iš dalies keičiančią Tarybos direktyvą 84/450/EEB, Europos Parlamento ir Tarybos direktyvas 97/7/EB, 98/27/EB ir 2002/65/EB bei Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 2006/2004 ("Nesąžiningos komercinės praktikos direktyva") (11630/2/2004 – C6-0190/2004 – 2003/0134(COD))
(Bendro sprendimo procedūra: antrasis svarstymas)
Europos Parlamentas
, –
atsižvelgdamas į Tarybos bendrąją poziciją (11630/2/2004 – C6-0190/2004 ),
–
atsižvelgdamas į savo pirmojo svarstymo poziciją Priimti tekstai, 2004 04 20, P5_TA(2004)0298.
dėl Komisijos pasiūlymo Parlamentui ir Tarybai ( KOM(2003)0356 ) Dar nepaskelbta OL.
,
–
atsižvelgdamas į EB sutarties 251 straipsnio 2 dalį,
–
atsižvelgdamas į savo Darbo tvarkos taisyklių 62 straipsnį,
–
atsižvelgdamas į Vidaus rinkos ir vartotojų apsaugos komiteto rekomendacijas antrajam svarstymui (A6–0027/2005),
1.
pritaria bendrajai pozicijai su pakeitimais;
2.
paveda Pirmininkui perduoti Parlamento poziciją Tarybai ir Komisijai.
P6_TC2-COD(2003)0134
Europos parlamento pozicija priimta per antrąjį svarstymą 2005 m. vasario 24 d. siekiant priimti Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2005/.../EB dėl nesąžiningos verslo įmonių komercinės praktikos vartotojų atžvilgiu vidaus rinkoje ir iš dalies keičiančią Tarybos direktyvą 84/450/EEB, Europos Parlamento ir Tarybos direktyvas 97/7/EB, 98/27/EB ir 2002/65/EB bei Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr.
2006
/2004 ("Nesąžiningos komercinės praktikos direktyva")
EUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
atsižvelgdami į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 95 straipsnį,
atsižvelgdami į Komisijos pasiūlymą,
atsižvelgdami į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę OL C 108, 2004 4 30, p. 81.
,
laikydamiesi Sutarties 251 straipsnyje nustatytos tvarkos 2004 m. balandžio 20 d. Europos Parlamento
pozicija
(dar nepaskelbta
Oficialiajame leidinyje
),
2004 m. lapkričio 15 d.
Tarybos bendroji pozicija (
OL C 38 E, 2005 2 15, p. 1
) ir
2005 m. vasario 24 d.
Europos Parlamento
pozicija
.
,
kadangi: (1)
Sutarties 153 straipsnio 1 dalyje ir 3 dalies a punkte numatyta, kad Bendrija turėtų prisidėti prie aukšto lygio vartotojų apsaugos naudodama priemones, kurias ji patvirtina pagal Sutarties 95 straipsnį.
(2)
Pagal Sutarties 14 straipsnio 2 dalį vidaus rinką sudaro vidaus sienų neturinti erdvė, kurioje užtikrinamas laisvas prekių, paslaugų judėjimas ir įsisteigimo laisvė. Siekiant skatinti tarpvalstybinės veiklos plėtrą, ypač svarbi sąžiningos komercinės praktikos plėtra vidaus sienų neturinčioje erdvėje.
(3)
Valstybių narių įstatymuose dėl nesąžiningos komercinės praktikos yra ryškių skirtumų, kurie gali sąlygoti pastebimus konkurencijos iškraipymus ir kliūtis sklandžiam vidaus rinkos funkcionavimui. Reklamos srityje 1984 m. rugsėjo 10 d. Tarybos direktyva 84/450/EEB dėl klaidinančios ir lyginamosios reklamos OL L 250, 1984 9 19, p. 17. Direktyva su pakeitimais, padarytais Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 97/55/EB (OL L 290, 1997 10 23, p. 18).
nustato minimalius kriterijus teisės aktų klaidinančios reklamos srityje suderinimui, bet neužkerta kelio valstybėms narėms palikti galioti arba patvirtinti priemones, suteikiančias didesnę vartotojų apsaugą. Todėl valstybių narių nuostatos dėl klaidinančios reklamos žymiai skiriasi;
(4)
Šie skirtumai sąlygoja neapibrėžtumą, kurias nacionalines taisykles taikyti vartotojų ekonominius interesus pažeidžiančiai nesąžiningai komercinei praktikai, bei sukuria verslą ir vartotojus įtakojančias kliūtis. Šios kliūtys didina verslo, besinaudojančio vidaus rinkos laisvėmis, išlaidas, ypač tais atvejais, kai norima užsiimti tarpvalstybine prekyba, reklamos kampanijomis ir pirkimo skatinimu. Tokios kliūtys taip pat verčia vartotojus abejoti savo teisėmis ir mažina jų pasitikėjimą vidaus rinka.
(5)
Nesant Bendrijos lygiu vienodų taisyklių, kliūtys laisvam paslaugų ir prekių judėjimui tarp valstybių arba įsisteigimo laisvei galėtų, atsižvelgiant į Europos Bendrijų Teisingumo Teismo precedentų teisę, būti pateisinamos tol, kol jomis siekiama apsaugoti pripažintus visuomenės interesų tikslus ir tol, kol jos yra proporcingos tiems tikslams. Atsižvelgiant į Bendrijos tikslus, išdėstytus Sutarties ir Bendrijos antrinės teisės nuostatose, susijusiose su judėjimo laisve, ir laikantis Komisijos politikos dėl komercinių pranešimų, kaip nurodyta Komisijos komunikate "Žaliosios knygos dėl komercinių pranešimų vidaus rinkoje tęsinys", tokios kliūtys turėtų būti pašalintos. Šias kliūtis galima pašalinti tik Bendrijos lygiu nustatant vienodas taisykles, numatančias aukštą vartotojų apsaugos lygį, ir Bendrijos lygiu patikslinus kai kurias teisines sąvokas tiek, kiek būtina tinkamam vidaus rinkos funkcionavimui bei teisinio tikrumo reikalavimo įvykdymui;
(6)
Ši direktyva suderina valstybių narių įstatymus dėl nesąžiningos komercinės praktikos, įskaitant nesąžiningą reklamą, tiesiogiai pažeidžiančią vartotojų ekonominius interesus, ir tuo pačiu netiesiogiai – teisėtų konkurentų ekonominius interesus. Pagal proporcingumo principą ši direktyva saugo vartotojus nuo esminių nesąžiningos komercinės praktikos pasekmių, bet pripažįsta, kad kai kuriais atvejais jos poveikis vartotojams gali būti nereikšmingas. Ji netaikoma ir neturi poveikio nacionaliniams įstatymams dėl nesąžiningos komercinės praktikos, pažeidžiančios tik konkurentų ekonominius interesus arba susijusios tik su prekybininkų sandoriais; visapusiškai atsižvelgiant į subsidiarumo principą, valstybės narės, jeigu jos taip nusprendžia, turi teisę ir toliau reglamentuoti tokią praktiką nepažeisdamos Bendrijos teisės. Ši direktyva netaikoma ir neturi poveikio Direktyvos 84/450/EEB nuostatoms dėl klaidinančios reklamos, kuri klaidina verslą, bet neklaidina vartotojų, ir dėl lyginamosios reklamos. Be to, ši direktyva neturi poveikio tokiai priimtai reklamos ir prekybos praktikai kaip teisėtas produktų patalpinimas vitrinoje, prekių diferencijavimas pagal firminę rūšį arba vartotojų skatinimas, galintis teisėtai paveikti jų supratimą apie produktus ir įtakoti jų poelgius nesilpninant vartotojų gebėjimo priimti informacija paremto sprendimo.
(7)
Ši direktyva skirta komercinei praktikai, tiesiogiai susijusiai su įtaka vartotojų sprendimams sudaryti sandorį dėl produktų. Ji netaikoma komercinei praktikai, vykdomai pirmiausia kitais tikslais, įskaitant, pavyzdžiui, investuotojams skirtus komercinius pranešimus, tokius kaip metininiai pranešimai ir bendro pobūdžio reklaminė literatūra. Ji netaikoma teisiniams reikalavimams dėl skonio ir padorumo, kurie valstybėse narėse labai skiriasi. Tokia komercinė praktika, kaip, pavyzdžiui, prekių ar paslaugų siūlymas gatvėje, gali būti nepageidaujama valstybėse narėse dėl kultūrinių priežasčių. Valstybės narės atitinkamai turėtų galėti ir toliau drausti komercinę praktiką savo teritorijoje dėl skonio ir padorumo priežasčių, nepažeisdamos Bendrijos teisės, net tais atvejais, kai tokia praktika neapriboja vartotojų pasirinkimo laisvės.
Taikant šią direktyvą, ypač jos bendrąsias nuostatas, reikia visapusiškai atsižvelgti į aplinkybes konkrečiu atveju.
(8)
Ši direktyva tiesiogiai gina vartotojo ekonominius interesus nuo nesąžiningos verslo įmonių komercinės praktikos vartotojų atžvilgiu. Tuo būdu ji taip pat netiesiogiai gina teisėtą verslą nuo jo konkurentų, kurie nesilaiko šios direktyvos taisyklių, ir taip užtikrina sąžiningą konkurenciją šia direktyva derinamose srityse. Suprantama, kad yra ir kitokia komercinė praktika, kuri, nors nekenkia vartotojams, gali pakenkti konkurentams ir verslo klientams. Komisija turėtų atidžiai išnagrinėti Bendrijos veiksmų, nepatenkančių į šios direktyvos taikymo sritį, poreikį nesąžiningos konkurencijos srityje ir, jeigu reikia, pateikti pasiūlymą dėl teisės akto, apimančio šiuos kitus nesąžiningos konkurencijos aspektus.
(9)
Ši direktyva nepažeidžia asmenų, nukentėjusių dėl nesąžiningos komercinės praktikos, teisės reikšti individualius ieškinius. Ji taip pat nepažeidžia Bendrijos ir nacionalinių sutarčių teisės, intelektinės nuosavybės teisės taisyklių, taisyklių, susijusių su sveikatos ir produktų saugos aspektais, įsisteigimo sąlygomis ir leidimų išdavimo tvarka, įskaitant tas taisykles, kurios pagal Bendrijos teisę yra susijusios su lošimų veikla, taip pat Bendrijos konkurencijos taisyklėmis bei jas įgyvendinančiomis nacionalinėmis nuostatomis. Taigi valstybės narės galės sveikatos apsaugos ir vartotojų saugumo sumetimais palikti galioti arba įvesti komercinės praktikos apribojimus ir draudimus savo teritorijoje, pavyzdžiui dėl alkoholio, tabako arba vaistų, nepriklausomai nuo to, kur įsikūręs prekybininkas. Finansinių paslaugų ir nekilnojamojo turto atžvilgiu dėl jų sudėtingumo ir būdingos didelės rizikos būtina nustatyti išsamius reikalavimus, įskaitant pozityvius įpareigojimus prekybininkams. Dėl šios priežasties finansinių paslaugų ir nekilnojamojo turto srityje ši direktyva nepažeidžia valstybių narių teisės ginti vartotojų ekonominius interesus reglamentuojant daugiau nei reglamentuojama šios direktyvos nuostatomis. Šioje direktyvoje nereikėtų reglamentuoti tauriųjų metalų gaminių prabos sertifikavimo ir žymėjimo.
(10)
Būtina užtikrinti šios direktyvos ir Bendrijos teisės ryšio nuoseklumą, ypač kai konkretiems sektoriams taikomos išsamios nuostatos dėl nesąžiningos komercinės praktikos. Todėl ši direktyva iš dalies pakeičia Direktyvą 84/450/EEB, 1997 m. gegužės 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 97/7/EB dėl vartotojų apsaugos, susijusios su nuotolinės prekybos sutartimis OL L 144, 1997 6 4, p. 19. Direktyva su pakeitimais, padarytais Direktyva 2002/65/EB (OL L 271, 2002 10 9, p. 16).
, 1998 m. gegužės 19 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 98/27/EB dėl draudimų ginant vartotojų interesus OL L 166, 1998 6 11, p. 51. Direktyva su pakeitimais, padarytais Direktyva 2002/65/EB.
ir 2002 m. rugsėjo 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2002/65/EB dėl nuotolinės prekybos vartotojams skirtomis finansinėmis paslaugomis OL L 271, 2002 10 9, p. 16.
. Atitinkamai ši direktyva taikoma tik tais atvejais, kai nėra konkrečių Bendrijos teisės nuostatų, reglamentuojančių konkrečius nesąžiningos komercinės praktikos aspektus, tokius kaip informaciniai reikalavimai ir informacijos teikimo vartotojui taisyklės. Ji numato vartotojų apsaugą tais atvejais, kai Bendrijos lygiu nėra konkrečių sektorinių teisės aktų, ir draudžia prekybininkams sudaryti apgaulingą įspūdį apie produktų pobūdį. Tai ypač svarbu sudėtingų, didelę riziką vartotojams keliančių produktų atvejais, tokių kaip tam tikri finansinių paslaugų produktai. Taip ši direktyva papildo Bendrijos
acquis
, taikomą komercinei praktikai, kenkiančiai vartotojų ekonominiams interesams.
(11)
Aukštas konvergencijos lygis, pasiektas šia direktyva suderinus nacionalines nuostatas, sukuria bendrą aukštą vartotojų apsaugos lygį. Ši direktyva nustato vieningą bendrą nesąžiningos komercinės praktikos, iškreipiančios vartotojų ekonominį elgesį, draudimą. Ji taip pat nustato šiuo metu Bendrijos lygiu nereglamentuojamas taisykles dėl agresyvios komercinės praktikos.
(12)
Derinimas žymiai padidins teisinį tikrumą vartotojams ir verslui. Ir vartotojai, ir verslas galės remtis bendra reglamentavimo struktūra, pagrįsta aiškiai apibrėžtomis teisinėmis sąvokomis, reglamentuojančiomis visus nesąžiningos komercinės praktikos aspektus visoje ES. Jo poveikis pasireikš kliūčių, kylančių iš nevienodų taisyklių dėl nesąžiningos komercinės praktikos, kenkiančios vartotojo ekonominiams interesams, pašalinimu ir galimybių sukurti vidaus rinką šioje srityje sukūrimu.
(13)
Kad būtų pasiekti Bendrijos tikslai panaikinant kliūtis vidaus rinkai, būtina pakeisti šiuo metu esančias skirtingas valstybių narių bendrąsias nuostatas ir teisinius principus. Todėl šia direktyva nustatytas bendras draudimas apima nesąžiningą komercinę praktiką, iškreipiančią vartotojų ekonominį elgesį. Siekiant sustiprinti vartotojo pasitikėjimą, reikėtų bendrąjį draudimą vienodai taikyti nesąžiningai komercinei praktikai, pasitaikančiai bet kokių prekybininko ir vartotojo nesutartinių santykių srityje arba sudarius sutartį bei jos vykdymo metu. Bendrasis draudimas parengiamas remiantis taisyklėmis dėl dviejų komercinės praktikos tipų, kurie yra dažniausiai pasitaikantys, būtent, klaidinančios komercinės praktikos ir agresyvios komercinės praktikos.
(14)
Pageidautina, kad klaidinančios komercinės praktikos sąvoka apimtų, įskaitant klaidinančią reklamą, tą praktiką, kai vartotojui, klaidinant jį, trukdoma priimti informacija paremtą ir todėl efektyvų sprendimą. Atitikdama valstybių narių įstatymams ir praktikai dėl klaidinančios reklamos, ši direktyva klaidinančią praktiką klasifikuoja į klaidinančius veiksmus ir į klaidinantį informacijos neatskleidimą. Informacijos neatskleidimo atžvilgiu ši direktyva nustato tam tikrą kiekį svarbios informacijos, kuri vartotojui reikalinga priimti informacija paremtą sprendimą dėl sandorio sudarymo. Tokia informacija neturės būti atskleidžiama visuose reklamos skelbimuose, bet tik tuose, kur prekybininkas kviečia pirkti – tokia koncepcija aiškiai apibrėžta šioje direktyvoje. Šioje direktyvoje priimtas visiško suderinimo požiūris nekliudo valstybėms narėms nacionalinės teisės aktuose nurodyti tam tikrų produktų, pavyzdžiui, kolekcinių arba elektros prekių, pagrindinių savybių, kurių nenurodymas kviečiant pirkti būtų esminis. Šia direktyva nesiekiama sumažinti vartotojo pasirinkimo uždraudžiant reklamuoti produktus, kurie atrodo panašūs į kitus produktus, nebent šis panašumas keltų vartotojams painiavą dėl komercinės produkto kilmės ir dėl to klaidintų. Ši direktyva neturėtų pažeisti esamos Bendrijos teisės, kuri komercinės praktikos srityje aiškiai suteikia valstybėms narėms pasirinkimą iš kelių vartotojų apsaugos kontrolės galimybių. Visų pirma ši direktyva neturėtų pažeisti 2002 m. liepos 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2002/58/EB dėl asmens duomenų tvarkymo ir privatumo apsaugos elektroninių ryšių sektoriuje OL L 201, 2002 7 31, p. 37.
13 straipsnio 3 dalies.
(15)
Jeigu Bendrijos teisė išdėsto informacijos reikalavimus dėl komercinių pranešimų, reklamos ir prekybos, ta informacija šioje direktyvoje laikoma esmine. Valstybės narės galės, kai tai leidžia esamų Bendrijos teisės aktų minimalios išlygos, palikti galioti arba papildyti informacinius reikalavimus, susijusius su sutarčių teise ir turinčius pasekmių sutarčių teisei. II priede pateikiamas pavyzdinis tokių informacinių reikalavimų
acquis
sąrašas. Atsižvelgiant į šios direktyvos siūlomą visišką suderinimą, tik pagal Bendrijos teisę reikalaujama informacija laikoma esmine pagal šios direktyvos 7 straipsnio 5 dalį. Jeigu valstybės narės nustatė informacinius reikalavimus, kurie yra griežtesni nei nustatyti minimalių išlygų pagrindu, šios papildomos informacijos neatskleidimas nebus prilyginamas klaidinančiam neatskleidimui pagal šią direktyvą. Tačiau valstybės narės galės, kai tai leidžia Bendrijos teisės aktų minimalios išlygos, nepažeisdamos Bendrijos teisės, palikti galioti arba priimti griežtesnes nuostatas, kad užtikrintų aukštesnio lygio vartotojų individualių sutartinių teisių apsaugą.
(16)
Nuostatos dėl agresyvios komercinės praktikos turėtų apimti tą praktiką, kuri stipriai pažeidžia vartotojo pasirinkimo laisvę. Tokioje praktikoje naudojamas priekabiavimas, prievarta, įskaitant jėgos panaudojimą ir pernelyg didelę įtaką.
(17)
Siekiant didesnio teisinio tikrumo, pageidautina, kad būtų apibrėžta tokia komercinė praktika, kuri yra nesąžininga bet kuriomis aplinkybėmis. Todėl I priede pateikiamas išsamus visos tokios praktikos sąrašas. Tai yra vienintelė komercinė praktika, kurią galima laikyti nesąžininga nevertinant kiekvieno konkretaus atvejo, kaip numato šios direktyvos 5–9 straipsnio nuostatos.
Sąrašą galima keisti tik peržiūrint šią direktyvą.
(18)
Nuo nesąžiningos komercinės praktikos reikėtų saugoti visus vartotojus; tačiau po Direktyvos 84/450/EEB priėmimo Teisingumo Teismas, nagrinėdamas bylas dėl reklamos, matė būtinybę išnagrinėti poveikį hipotetiniam eiliniam vartotojui. Ši direktyva, remdamasi proporcingumo principu ir siekdama efektyviai įgyvendinti joje numatytas nuostatas, pagal Teisingumo Teismo aiškinimą naudoja vidutinį vartotoją
, kuris yra pakankamai gerai informuotas ir pakankamai atidus bei apdairus,
kaip standartą,
atsižvelgiant į socialinius, kultūrinius bei kalbinius veiksnius,
bet numato nuostatas užkirsti kelią vartotojų, kurių savybės daro juos ypač pažeidžiamus nesąžiningos komercinės praktikos atžvilgiu, išnaudojimui. Kai komercinė praktika yra konkrečiai nukreipta į tam tikrą vartotojų grupę, pavyzdžiui, vaikus, pageidautina, kad komercinės praktikos poveikis būtų vertinamas vidutinio tos grupės nario atžvilgiu.
Todėl į komercinės praktikos, kuri bet kuriomis aplinkybėmis laikoma nesąžininga, sąrašą reikia įtraukti nuostatą, kuri, tiesiogiai neuždrausdama į vaikus nukreiptos reklamos, apsaugotų juos nuo tiesioginio raginimo pirkti.
Vidutinio vartotojo nustatymas nėra statistinis tyrimas. Atsižvelgdami į Teisingumo Teismo teisminę praktiką, nacionaliniai teismai ir institucijos turės priimti savo sprendimą, kad nustatytų būdingą vidutinio vartotojo reakciją konkrečiu atveju.
(19)
Jeigu tam tikros savybės, tokios kaip amžius, fizinė ar proto negalia arba patiklumas, daro vartotojus ypač lengvai pasiduodančius komercinei praktikai arba peršamam produktui, ir toks praktikos būdas gali iškreipti tik tokių vartotojų ekonominį elgesį tokiu būdu, kurį prekybininkas gali iš anksto pagrįstai numatyti, reikėtų užtikrinti tinkamą jų apsaugą įvertinant šią praktiką vidutinio tos grupės nario atžvilgiu.
(20)
Reikėtų numatyti galimybę elgesio kodeksams, kurie įgalina prekybininkus veiksmingai taikyti šios direktyvos principus konkrečiose ekonomikos srityse. Reikėtų, kad tuose sektoriuose, kuriuose yra specifiniai privalomi prekybininkų elgesį reglamentuojantys reikalavimai, būtų pateiktas ir profesinio atidumo reikalavimų tame sektoriuje pagrindas. Už kodeksą atsakingų subjektų nacionaliniu ir Bendrijos lygiu vykdoma kontrolė, kuria siekiama panaikinti nesąžiningą komercinę praktiką, gali padėti išvengti būtinybės imtis administracinių ar teisminių veiksmų, todėl ją reikėtų skatinti. Siekiant sukurti aukšto lygio vartotojų apsaugą, vartotojų organizacijos galėtų būti informuojamos ir dalyvauti rengiant elgesio kodeksus.
(21)
Asmenys ir organizacijos, kurie pagal nacionalinės teisės aktus turi teisėtų interesų šiuo klausimu, privalo turėti teisinių gynybos priemonių pradėti bylas dėl nesąžiningos komercinės praktikos teisme ar administracinėje institucijoje, kuri yra kompetentinga nagrinėti skundus arba pradėti atitinkamą teisminį bylos nagrinėjimą. Kadangi įrodinėjimo pareigą nustato nacionalinė teisė, reikėtų įgalinti teismus ir administracines institucijas reikalauti iš prekybininkų pateikti įrodymus dėl padarytų faktinių pareiškimų tikslumo.
(22)
Būtina, kad valstybės narės numatytų sankcijas už šios direktyvos nuostatų pažeidimus, ir jos privalo užtikrinti jų įgyvendinimą. Šios sankcijos turi būti veiksmingos, proporcingos ir atgrasančios.
(23)
Kadangi šios direktyvos tikslai, t. y. kliūčių vidaus rinkos funkcionavimui, kurias sudaro nacionaliniai įstatymai dėl nesąžiningos komercinės veiklos, panaikinimas ir aukšto lygio vartotojų apsaugos sukūrimas, derinant valstybių narių įstatymus ir kitus teisės aktus dėl nesąžiningos komercinės praktikos, valstybių narių negali būti deramai pasiekti, o dėl to jie gali būti geriau pasiekti Bendrijos lygiu, Bendrija gali priimti priemones pagal Sutarties 5 straipsnyje numatytą subsidiarumo principą. Laikantis proporcingumo principo, nustatyto tame straipsnyje, šia direktyva nesiekiama daugiau negu reikia panaikinti vidaus rinkos kliūtis ir pasiekti aukštą bendrąjį vartotojų apsaugos lygį.
(24)
Siekiant garantuoti, kad buvo pašalintos kliūtys vidaus rinkai ir pasiektas aukštas vartotojų apsaugos lygis, šią direktyvą reikėtų peržiūrėti. Ši peržiūra galėtų paskatinti Komisiją pateikti pasiūlymą dėl šios direktyvos pataisų, kurios gali apimti tam tikrus nuostatų, leidžiančių nukrypti nuo šios direktyvos 3 straipsnio 5 dalies, praplėtimus, ir/arba pakeitimus kituose vartotojų apsaugos teisės aktuose, atspindinčius įsipareigojimą Komisijos politikos vartotojų atžvilgiu strategijoje peržiūrėti galiojančią
acquis
siekiant aukšto bendro vartotojų apsaugos lygio.
(25)
Ši direktyva gerbia pagrindines žmogaus teises ir laikosi Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos principų,
PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:
SKYRIUS
BENDROSIOS NUOSTATOS
1 straipsnis
Paskirtis
Šios direktyvos paskirtis yra padėti tinkamai funkcionuoti vidaus rinkai ir pasiekti aukštą vartotojų apsaugos lygį suderinant valstybių narių įstatymus ir kitus teisės aktus dėl nesąžiningos komercinės praktikos, kenkiančios vartotojų ekonominiams interesams.
2 straipsnis
Sąvokų apibrėžimai
Šioje direktyvoje:
a)
"vartotojas" – bet kuris fizinis asmuo, kuris komercinėje praktikoje, kuriai taikoma ši direktyva, veikia siekdamas tikslų, nesusijusių su jo prekyba, verslu, amatu arba profesija;
b)
"prekybininkas" – bet kuris fizinis arba juridinis asmuo, kuris komercinėje praktikoje, kuriai taikoma ši direktyva, veikia siekdamas tikslų, susijusių su jo prekyba, verslu, amatu arba profesija, ar bet kuris asmuo, veikiantis prekybininko vardu arba jo naudai;
c)
"produktas" – bet kuri prekė arba paslauga, įskaitant nekilnojamąjį turtą, teises ir pareigas;
d)
"verslo įmonių komercinė praktika vartotojų atžvilgiu" (toliau – komercinė praktika) – bet kuris prekybininko atliekamas veiksmas, neveikimas, elgesys arba pareiškimas, komercinis pranešimas, įskaitant reklamą ir prekybą, tiesiogiai susijęs su produkto pirkimo skatinimu, pardavimu arba tiekimu vartotojams;
e)
"iš esmės iškreipti vartotojų ekonominį elgesį" – naudojant komercinę praktiką pastebimai susilpninti vartotojo gebėjimą priimti informacija paremtą sprendimą ir taip paskatinti vartotoją priimti sprendimą dėl sandorio, kurio jis kitomis aplinkybėmis nebūtų priėmęs;
f)
"elgesio kodeksas" – susitarimas arba taisyklių rinkinys, kurio nenustato valstybės narės įstatymai ir kiti teisės aktai ir kuris apibrėžia prekybininkų, saistomų šio kodekso vienoje arba keliose konkrečiose komercinės praktikos srityse arba verslo sektoriuose, elgesį;
g)
"už kodeksą atsakingas subjektas" – bet kuris subjektas, įskaitant prekybininką arba prekybininkų grupę, kuris atsakingas už elgesio kodekso sudarymą ir peržiūrą ir/arba šio kodekso saistomų subjektų kontrolę;
h)
"profesinis atidumas" – tam tikrų įgūdžių ir rūpestingumo standartas, kurio pagrįstai galima tikėtis iš prekybininko vartotojų atžvilgiu ir kuris atitinka sąžiningą praktiką rinkoje ir/arba bendrą sąžiningumo principą prekybininko veiklos srityje;
i)
"kvietimas pirkti" – komercinis pranešimas, produkto savybes ir kainą nurodantis tokiu būdu, kuris yra būdingas naudojamo komercinio pranešimo priemonėms, ir tuo suteikiantis vartotojui galimybę pirkti;
j)
"pernelyg didelė įtaka" – pasinaudojimas pranašesne pozicija darant spaudimą vartotojui, net ir nenaudojant arba negrasinant panaudoti fizinę jėgą, tokiu būdu, kuris žymiai apriboja vartotojo gebėjimą priimti informacija paremtą sprendimą;
k)
"sprendimas dėl sandorio" – bet kuris sprendimas, kurį vartotojas priima dėl produkto pirkimo, pirkimo būdo ir sąlygų, visos sumos sumokėjimo ar mokėjimo dalimis, produkto įsigijimo ar atsisakymo, ar pasinaudojimo su produktu susijusia sutartine teise, nepriklausomai nuo to, ar vartotojas nusprendžia veikti, ar nesiimti veiksmų;
l)
"reglamentuojama profesija" – profesinė veikla arba grupė profesinių veiklų, kurias pradėti arba vykdyti ar vykdyti vieną iš jų rūšių pagal įstatymus ir kitus teisės aktus leidžiama tik tiesiogiai arba netiesiogiai įsigijus tam tikrą profesinę kvalifikaciją.
3 straipsnis Taikymo sritis
1.
Ši direktyva taikoma nesąžiningai verslo įmonių komercinei praktikai vartotojų atžvilgiu, kaip nustatyta šios direktyvos 5 straipsnyje, prieš ir po komercinio sandorio dėl produkto sudarymo bei jo metu.
2.
Ši direktyva nepažeidžia sutarčių teisės, ypač taisyklių dėl sutarties galiojimo, sudarymo arba padarinių.
3.
Ši direktyva nepažeidžia Bendrijos arba nacionalinių taisyklių, susijusių su sveikatos ir produktų saugos klausimais.
4.
Jeigu šios direktyvos nuostatos prieštarauja kitoms Bendrijos taisyklėms, reglamentuojančioms konkrečius nesąžiningos komercinės praktikos aspektus, pastarosios turės viršenybę ir bus taikomos tiems konkretiems aspektams.
5.
Šešių metų laikotarpiu, prasidedančiu .... * 24 mėnesių nuo šios direktyvos įsigaliojimo dienos.
, valstybės narės šia direktyva suderintoje srityje gali
toliau
taikyti nacionalines nuostatas, kurios yra griežtesnės arba labiau norminančios nei ši direktyva ir kurios įgyvendina direktyvas su minimalaus suderinimo s¹lygomis. Šios priemonės turi iš esmės užtikrinti, kad vartotojai yra tinkamai saugomi nuo nesąžiningos komercinės praktikos, ir būti proporcingos siekiamam tikslui. Šios direktyvos 18 straipsnyje nurodyta peržiūra gali, jeigu manoma, kad tai reikalinga, apimti pasiūlymą pratęsti šią leidžiančią nukrypti nuostatą ilgesniam ribotam laikotarpiui.
6.
Valstybės narės nedelsdamos praneša Komisijai apie bet kokias nacionalines nuostatas, taikomas šios direktyvos 5 dalies pagrindu.
7.
Ši direktyva nepažeidžia teismų jurisdikciją nustatančių taisyklių.
8.
Ši direktyva nepažeidžia įsisteigimo sąlygų arba leidimų išdavimo tvarkų, arba etinių elgesio kodeksų arba kitų konkrečių taisyklių, reglamentuojančių reguliuojamas profesijas, siekiant palaikyti aukštus profesinio sąžiningumo standartus, kuriuos, nepažeisdamos Bendrijos teisės, valstybės narės gali nustatyti specialistams.
9.
Valstybės narės dėl "finansinių paslaugų", apibrėžiamų Direktyvoje 2002/65/EB, ir nekilnojamojo turto gali nustatyti reikalavimus, kurie yra labiau norminantys arba griežtesni nei ši direktyva jos derinamoje srityje.
10.
Ši direktyva netaikoma valstybių narių įstatymams ir kitiems teisės aktams dėl tauriojo metalo gaminių prabos sertifikavimo ir žymėjimo.
4 straipsnis
Vidaus rinka
Valstybės narės dėl šia direktyva derinamai sričiai priskiriamų priežasčių neapriboja nei laisvės teikti paslaugas, nei laisvo prekių judėjimo.
2 SKYRIUS
NESĄŽININGA KOMERCINĖ PRAKTIKA
5 straipsnis
Nesąžiningos komercinės praktikos draudimas
1.
Nesąžininga komercinė praktika draudžiama.
2.
Komercinė praktika yra nesąžininga, jeigu:
a)
prieštarauja profesinio atidumo reikalavimams ir
b)
iš esmės iškreipia arba gali iškreipti vidutinio vartotojo, kurį produktas pasiekia arba kuriam yra skirtas, arba, kai komercinė praktika nukreipta į tam tikrą vartotojų grupę, vidutinio grupės nario ekonominį elgesį siūlomo produkto atžvilgiu.
3.
Komercinė praktika,
kuri gali
iš esmės iškreipti ekonominį elgesį tik
aiškiai išskiriamos
grupės vartotojų, kurie dėl savo proto arba fizinės negalios, amžiaus arba patiklumo yra tokios praktikos arba peršamo produkto ypač lengvai pažeidžiami tokiu būdu, kurį galima pagrįstai tikėtis prekybininką iš anksto numačius, vertinama vidutinio tos grupės nario atžvilgiu. Tai nepažeidžia bendros ir teisėtos reklamos praktikos naudoti perdėtus pareiškimus arba pareiškimus, kurių nereikia suprasti tiesiogine prasme.
4.
Visų pirma nesąžininga komercinė praktika yra ta, kuri:
a)
yra klaidinanti, kaip nurodyta šios direktyvos 6 ir 7 straipsnyje, arba
b)
yra agresyvi, kaip nurodyta šios direktyvos 8 ir 9 straipsnyje.
5.
Tokios komercinės praktikos, kuri bet kuriomis aplinkybėmis laikoma nesąžininga, sąrašas pateikiamas I priede.
Tas pats vieningas sąrašas galioja visose valstybėse narėse, ir jį galima keisti tik peržiūrint šią direktyvą
.
1 SKIRSNIS
KLAIDINANTI KOMERCINĖ PRAKTIKA
6 straipsnis
Klaidinantys veiksmai
1.
Klaidinančia laikoma komercinė praktika,
jeigu naudojama melaginga informacija
, ir dėl to ji yra neteisinga, arba kuri bet kuriuo būdu, įskaitant bendrą pristatymą, apgaudinėja arba gali apgauti vidutinį vartotoją, nors informacija ir yra faktiškai teisinga vieno arba kelių išvardytų elementų atžvilgiu, ir bet kuriuo atveju skatina arba gali paskatinti jį priimti tokį sprendimą dėl sandorio, kurio jis kitomis aplinkybėms nebūtų priėmęs:
a)
produkto egzistavimas arba pobūdis;
b)
pagrindinės produkto savybės, tokios kaip prieinamumas, naudingumas, pavojingumas, atlikimas, sudėtis, priedai, pagalba pirkėjui produktą įsigijus ir skundų nagrinėjimas, pagaminimo ar pateikimo metodas ir data, pristatymas, tinkamumas skirtam tikslui, panaudojimas, kiekis, techninės sąlygos, geografinė arba komercinė kilmė, rezultatai, kurių galima tikėtis jį naudojant, arba produkto bandymų arba patikrinimų rezultatai ir esminiai bruožai;
c)
prekybininko įsipareigojimų apimtis, komercinės praktikos motyvai ir prekybos proceso pobūdis, bet koks pareiškimas arba simbolis, susiję su prekybininko arba produkto tiesioginiu arba netiesioginiu rėmimu arba patvirtinimu;
d)
kaina arba metodas, kuriuo ji apskaičiuojama, ar konkretaus kainos pranašumo buvimas;
e)
paslaugų, dalių, keitimo arba taisymo poreikis;
f)
prekybininko arba jo atstovo pobūdis, požymiai ir teisės, t.y. jo tapatybė ir turtas, jo kvalifikacija, statusas, patvirtinimas, priklausomybė arba ryšys ir pramoninių, komercinių ar intelektinių teisių nuosavybė arba jo apdovanojimai ir pasižymėjimai;
g)
vartotojų teisės,
įskaitant teisę reikalauti pakeitimo ar kompensacijos pagal 1999 m. gegužės 25 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 1999/44/EB dėl vartojimo prekių pardavimo ir susijusių garantijų tam tikrų aspektų
1
OL L 171, 1999 7 7, p. 12.
,
arba rizika, su kuria jie gali susidurti.
2.
Komercinė praktika taip pat laikoma klaidinančia, jeigu
toje faktinėje situacijoje
, atsižvelgiant į visas jos savybes ir aplinkybes, skatina arba gali paskatinti vidutinį vartotoją priimti tokį sprendimą dėl sandorio, kurio jis kitomis aplinkybėms nebūtų priėmęs, ir ji apima:
a)
bet kokią prekybą produktu, įskaitant lyginamąją reklamą, kuri painioja su bet kokiais kitais produktais, prekių ženklais, firmos vardais ir kitais konkurento skiriamaisiais ženklais;
b)
prekybininko įsipareigojimų, esančių elgesio kodeksuose, kurių prekybininkas įsipareigojo laikytis, nesilaikymą, jeigu:
i)
įsipareigojimas nėra tik siekiamybė, o yra tvirtas, ir jį galima patikrinti, ir
ii)
prekybininkas komercinėje praktikoje nurodo, jog yra saistomas kodekso.
7 straipsnis
Klaidinantys informacijos nepateikimai
1.
Komercinė praktika laikoma klaidinančia, jeigu toje faktinėje situacijoje, atsižvelgiant į
visas jos savybes
ir aplinkybes bei komunikacijos priemonių ribotumą, ją vykdant neatskleidžiama esminė informacija, kuri vidutiniam vartotojui reikalinga tam, kad jis toje situacijoje galėtų priimti informacija paremtą sprendimą dėl sandorio, ir tuo vidutinis vartotojas skatinamas arba gali būti paskatintas priimti tokį sprendimą dėl sandorio, kurio jis kitomis aplinkybėms nebūtų priėmęs.
2.
Klaidinančiu informacijos neatskleidimu taip pat laikomas prekybininko vykdomas 1 dalyje numatytos esminės informacijos nuslėpimas,
atsižvelgiant į toje dalyje apibrėžtus aspektus,
arba jos pateikimas neaiškiai, neįskaitomai, dviprasmiškai ar ne laiku arba komercinės praktikos komercinio tikslo, jeigu jis neaiškus iš konteksto, nenurodymas,
ir kai abiem atvejais vidutinis vartotojas skatinamas arba gali būti paskatintas priimti tokį sprendimą dėl sandorio, kurio jis kitomis aplinkybėms nebūtų priėmęs
.
3.
Jeigu komercinei praktikai perduoti naudojamos komunikacijos priemonės yra ribotos apimties arba laiko prasme, tai, sprendžiant, ar informacija buvo neatskleista, turi būti atsižvelgiama į šiuos apribojimus bei bet kokias kitas priemones, kurių prekybininkas ėmėsi tam, kad informacija būtų prieinama vartotojams kitais būdais.
4.
Jeigu neaišku iš konteksto, kvietimo pirkti atveju svarbia laikoma ši informacija:
a)
pagrindinės produkto charakteristikos, tiek, kiek tikslinga komunikacijos priemonių ir produkto atžvilgiu;
b)
prekybininko adresas ir jo tapatybę nustatantys duomenys, t.y. vardas ar pavadinimas, kuris nurodomas prekiaujant, ir, jei tai reikalinga, prekybininko, kurio vardu jis veikia, adresas ir tapatybę nustatantys duomenys;
c)
kaina, į kurią įskaičiuoti mokesčiai, arba, jeigu dėl produkto pobūdžio ši kaina pagrįstai negali būti apskaičiuota iš anksto, metodas, kuriuo ši kaina apskaičiuojama, taip pat, jeigu tai reikalinga, visi papildomi mokesčiai už krovinių vežimą, pristatymo arba pašto išlaidos arba, jeigu šie mokesčiai dėl pagrįstų priežasčių negali būti apskaičiuoti iš anksto, informacija apie tai, kad gali tekti mokėti tokius papildomus mokesčius;
d)
apmokėjimo, pristatymo, vykdymo ir skundų nagrinėjimo tvarka, jeigu ji skiriasi nuo profesinio atidumo reikalavimų;
e)
jeigu suteikiama teisė atsisakyti produktų ir nutraukti sandorius – informacija apie tokią teisę.
5.
Bendrijos teisės nustatyti informaciniai reikalavimai dėl komercinio pranešimo, įskaitant reklamą arba prekybą, kurių neišsamus sąrašas pateikiamas II priede, laikomi esminiais.
2 SKIRSNIS
AGRESYVI KOMERCINĖ PRAKTIKA 8 straipsnis
Agresyvi komercinė praktika
Komercinė praktika laikoma agresyvia, jeigu toje faktinėje situacijoje, atsižvelgiant į visas jos
savybes
ir aplinkybes, ji priekabiavimu, prievarta, įskaitant fizinės jėgos panaudojimą arba pernelyg didelę įtaką, labai susilpnina arba gali labai susilpninti vidutinio vartotojo pasirinkimo laisvę arba elgesį produkto atžvilgiu, ir tuo vidutinis vartotojas skatinamas arba gali būti paskatintas priimti tokį sprendimą dėl sandorio, kurio jis kitomis aplinkybėms nebūtų priėmęs.
9 straipsnis
Priekabiavimo, prievartos arba pernelyg didelės įtakos naudojimas
Nustatant, ar komercinėje praktikoje naudojamas priekabiavimas, prievarta arba pernelyg didelė įtaka, atsižvelgiama į:
a)
jos laiką, vietą, pobūdį arba atkaklumą;
b)
grasinančios arba užgaulios kalbos arba elgesio naudojimą;
c)
prekybininko naudojimąsi bet kokia konkrečia nelaime arba aplinkybėmis, kurios gali įtakoti vartotojo sprendimą, apie kurias prekybininkas žino, siekiant įtakoti vartotojo sprendimą produkto atžvilgiu;
d)
bet kokias sunkinančias arba neproporcingas sutartyje nenumatytas kliūtis, kurias prekybininkas nustato, jeigu vartotojas nori pasinaudoti sutartyje numatytomis savo teisėmis, įskaitant sutarties nutraukimo teisę arba teisę pasirinkti kitą produktą arba prekybininką;
e)
bet kokį grasinimą imtis veiksmų, kurių teisiškai negali būti imamasi.
3 SKYRIUS
ELGESIO KODEKSAI
10 straipsnis
Elgesio kodeksai
Ši direktyva nepašalina už elgesio kodeksą atsakingų subjektų vykdomos nesąžiningos komercinės praktikos kontrolės, kurią valstybės narės gali skatinti, ir galimybės 11 straipsnyje nurodytiems asmenims bei organizacijoms kreiptis pagalbos į tokius subjektus, jei kreipimasis į tokius subjektus yra papildoma priemonė tame straipsnyje nurodytoms teisminėms ir administracinėms procedūroms.
Kreipimasis į tokius kontrolės organus niekada nelaikomas lygiaverčiu kreipimuisi į 11 straipsnyje numatytas teismines arba administracines institucijas.
4 SKYRIUS
BAIGIAMOSIOS NUOSTATOS
11 straipsnis
Vykdymas
1.
Kad
šios direktyvos nuostatų
būtų laikomasi
vartotojų interesais
, valstybės narės užtikrina, kad egzistuotų pakankamos ir veiksmingos priemonės kovai su nesąžininga komercine praktika.
Tokios priemonės – tai teisinės nuostatos, pagal kurias asmenys ar organizacijos, kurie pagal
nacionalinės
teisės aktus turi teisėtą interesą kovoti su nesąžininga komercine praktika, įskaitant konkurentus, galėtų:
a)
dėl tokios nesąžiningos komercinės praktikos iškelti bylą
; ir/arba
b)
tokią nesąžiningą komercinę praktiką apskųsti administracinei institucijai, kuri kompetentinga priimti sprendimus dėl skundų ar iškelti atitinkamą bylą.
Pačios valstybės narės sprendžia, kurios iš šių galimybių turi egzistuoti, ir ar teismai ar administracinės institucijos gali reikalauti, kad skundai pirma būtų nagrinėjami kitais nustatytais būdais, įskaitant nurodytus 10 straipsnyje. Šios galimybės turi būti prieinamos nepriklausomai nuo to, ar vartotojai, kuriems daroma įtaka, yra toje pačioje valstybėje narėje, kurioje įsikūręs prekybininkas, ar kitoje valstybėje narėje.
Kiekviena valstybė narė sprendžia:
a)
ar šios teisinės priemonės gali būti nukreiptos atskirai prieš kiekvieną ar kartu prieš keletą to paties ekonomikos sektoriaus prekybininkų; ir
b)
ar šios teisinės priemonės gali būti nukreiptos prieš subjektą, atsakingą už kodeksą, kai atitinkamu kodeksu skatinamas teisinių reikalavimų nesilaikymas.
2.
Pagal 1 dalyje nurodytas teisines nuostatas valstybės narės teismams ir administracinėms institucijoms suteikia įgaliojimus, kurie tais atvejais, kai jie mano, kad tokios priemonės, atsižvelgiant į visus interesus ir ypač į viešąjį interesą, yra būtinos, juos įgalintų:
a)
nurodyti nutraukti nesąžiningą komercinę praktiką arba iškelti atitinkamą bylą dėl tokios nesąžiningos komercinės praktikos nutraukimo, arba
b)
jei nesąžininga komercinė praktika dar nebuvo vykdoma, bet kyla jos vykdymo grėsmė, uždrausti šią praktiką arba iškelti atitinkamą bylą dėl tokios praktikos uždraudimo,
net neturint įrodymų apie prekybininko tikruosius nuostolius ar žalą arba sąmoningą ketinimą ar aplaidumą.
Valstybės narės taip pat priima nuostatas, kad pirmojoje pastraipoje nurodytų priemonių būtų galima imtis skubos tvarka, ir tos priemonės:
– turėtų tik laikiną poveikį, arba
– turėtų galutinį poveikį,
suprantant, kad kiekviena valstybė narė sprendžia, kurią iš šių dviejų galimybių pasirinkti.
Be to, siekiant panaikinti ilgalaikius nesąžiningos komercinės praktikos, kurią galutiniu sprendimu yra įsakyta nutraukti, padarinius, valstybės narės teismams ir administracinėms institucijoms gali suteikti įgaliojimus:
a)
pareikalauti, kad toks sprendimas ar jo dalis būtų paskelbta tokiu būdu, kuris joms atrodo tinkamiausias,
b)
be to, pareikalauti, kad būtų paskelbtas pataisantis pranešimas.
3.
Šio straipsnio 1 dalyje nurodytos administracinės institucijos privalo:
a)
būti sudarytos taip, kad nekiltų jokių abejonių dėl jų nešališkumo;
b)
priimdamos sprendimus dėl skundų, turėti pakankamus įgaliojimus kontroliuoti ir veiksmingai vykdyti savo sprendimų priežiūrą;
c)
paprastai pagrįsti savo sprendimus.
Kai šio straipsnio 2 dalyje nurodytus įgaliojimus vykdo išskirtinai tik administracinė institucija, jos sprendimai visuomet turi būti pagrįsti. Be to, šiuo atveju būtina numatyti procedūras, pagal kurias atvejai, kai administracinė institucija netinkamai ar nepagrįstai vykdo savo įgaliojimus arba netinkamai ar nepagrįstai nesiima tų įgaliojimų vykdyti, gali būti perduoti teisminei peržiūrai.
12 straipsnis
Teismai ir administracinės institucijos: reikalavimų pagrindimas
Valstybės narės privalo teismams ir administracinėms institucijoms suteikti įgaliojimus, kurie 11 straipsnyje minėtose civilinėse ir administracinėse bylose įgalintų juos:
a)
reikalauti, kad prekybininkas pateiktų įrodymus dėl su komercine praktika susijusių faktinių pareiškimų tikslumo, jei atsižvelgiant į prekybininko ar kitos bylos šalies teisėtus interesus, toks reikalavimas pagal tam tikros bylos aplinkybes atrodo tikslingas; ir
b)
laikyti, kad faktiniai pareiškimai yra neteisingi, jei pagal a punktą reikalaujami įrodymai nėra pateikti arba jei teismas ar administracinė institucija juos laiko nepakankamais.
13 straipsnis
Sankcijos
Valstybės narės numato sankcijas už nacionalinių nuostatų, priimtų taikant šią direktyvą, pažeidimus ir imasi visų būtinų priemonių užtikrinti jų vykdymą. Šios sankcijos turi būti veiksmingos, proporcingos ir atgrasančios.
14 straipsnis
Direktyvos 84/450/EEB pakeitimai
Direktyva 84/450/EEB iš dalies keičiama taip:
1)
1 straipsnis pakeičiamas taip:
1 straipsnis
Šia direktyva siekiama apsaugoti prekybininkus nuo klaidinančios reklamos ir jos nesąžiningų pasekmių bei nustatyti sąlygas, kuriomis lyginamoji reklama yra leistina.
2)
2 straipsnyje:
– 3 punktas pakeičiamas taip:
3.
"prekybininkas" – tai bet kuris fizinis ar juridinis asmuo, kuris veikia siekdamas tikslų, susijusių su jo prekyba, amatu, verslu arba profesija, ar bet kuris asmuo, veikiantis prekybininko vardu arba jo naudai.
Papildoma šiuo punktu:
4.
"už kodeksą atsakingas subjektas" – tai bet kuris subjektas, įskaitant prekybininką arba prekybininkų grupę, kuris atsakingas už elgesio kodekso sudarymą ir peržiūrą ir/arba šio kodekso saistomų subjektų kontrolę.
3)
3a straipsnis pakeičiamas taip:
3a straipsnis
1.
Lyginamoji reklama, kiek ji susijusi su lyginimu, leidžiama, jeigu įvykdytos šios sąlygos:
a)
ji nėra klaidinanti pagal šios direktyvos 2 straipsnio 2 dalį, 3 straipsnį ir 7 straipsnio 1 dalį ir pagal .....m. .........d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos
2005
/.../EB + OL: įrašyti šios direktyvos numerį.
dėl nesąžiningos verslo įmonių komercinės praktikos vartotojų atžvilgiu vidaus rinkoje
*
6 ir 7 straipsnius;
b)
ji lygina prekes arba paslaugas, kurios skirtos tam pačiam poreikiui tenkinti ar tai pačiai paskirčiai;
c)
ji objektyviai palygina vieną ar kelias tų prekių ir paslaugų esmines, svarbias, patikrinamas ir tipines savybes, tarp kurių gali būti ir kaina;
d)
ji nediskredituoja ir nešmeižia konkurento prekių ženklų, firmos vardų, kitų skiriamųjų ženklų, prekių, paslaugų, veiklos ar aplinkybių;
e)
produktams su kilmės vietos nuoroda ji kiekvienu atveju susijusi su tos pačios kilmės vietos nuorodos produktais;
f)
ji nesąžiningai nepasinaudoja konkurento prekių ženklo, firmos vardo, kitų skiriamųjų ženklų reputacija ar konkuruojančių produktų kilmės vietos nurodymu;
g)
ji nepateikia prekių ar paslaugų kaip prekių ar paslaugų, apsaugotų prekių ženklais ar firmos vardais, imitacijų ar reprodukcijų;
h)
ji nesukelia painiavos tarp prekybininkų, tarp reklamuotojo ir konkurento arba tarp reklamuotojo ir konkurento prekių ženklų, firmos vardų, kitų skiriamųjų ženklų, prekių ar paslaugų.
________________
*
OL L ...............
4)
4 straipsnio 1 dalis pakeičiama taip:
1.
Kad šios direktyvos nuostatų būtų laikomasi prekybininkų ir konkurentų interesais, valstybės
narės užtikrina, kad egzistuotų
pakankamos ir veiksmingos priemonės kovai
su klaidinančia reklama.
Tokios priemonės
– tai teisinės nuostatos, pagal kurias asmenys ar organizacijos,
kurie
pagal
nacionalinius
teisės aktus
turi
teisėtą interesą kovoti su klaidinančia reklama arba reglamentuoti lyginamąją reklamą, galėtų:
a)
dėl tokios reklamos iškelti bylą; arba
b)
tokią reklamą apskųsti administracinei institucijai, kuri kompetentinga priimti sprendimus dėl skundų ar iškelti bylą.
Pačios valstybės narės sprendžia, kurios iš šių galimybių turi egzistuoti ir ar teismai ar administracinės institucijos gali reikalauti, kad skundai pirma būtų nagrinėjami kitais nustatytais būdais, įskaitant nurodytus 5 straipsnyje.
Kiekviena valstybė narė sprendžia:
a)
ar šios teisinės priemonės gali būti nukreiptos atskirai prieš kiekvieną ar kartu prieš keletą to paties ekonomikos sektoriaus prekybininkų; ir
b)
ar šios teisinės priemonės gali būti nukreiptos prieš subjektą, atsakingą už kodeksą, kai atitinkamu kodeksu skatinamas teisinių reikalavimų nesilaikymas.
5)
7 straipsnio 1 dalis pakeičiama taip:
1.
Ši direktyva neužkerta kelio valstybėms narėms palikti galioti ar priimti nuostatas siekiant užtikrinti dar didesnę prekybininkų ir konkurentų apsaugą nuo klaidinančios reklamos.
15 straipsnis
Direktyvos 97/7/EB ir Direktyvos 2002/65/EB pakeitimai
1)
Direktyvos 97/7/EB 9 straipsnis pakeičiamas taip:
9 straipsnis
Neužsakytų prekių ar paslaugų pardavinėjimas
Atsižvelgiant į …m. ...d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje
2005
/.../EB + OL: įrašyti šios direktyvos numerį.
dėl nesąžiningos verslo įmonių komercinės praktikos vartotojų atžvilgiu vidaus rinkoje* nustatytą neužsakytų prekių ar paslaugų pardavinėjimo praktikos draudimą, valstybės narės imasi priemonių, kad vartotojas niekaip nebūtų įpareigotas atlyginti už be užsakymo patiektas prekes arba paslaugas, nes atsakymo į pasiūlymą nebuvimas nereiškia sutikimo.
______________________
* OL L .
2)
Direktyvos 2002/65/EB 9 straipsnis pakeičiamas taip:
9 straipsnis
Atsižvelgiant į …m. ...d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje .../.../EB + OL: įrašyti šios direktyvos numerį.
dėl nesąžiningos verslo įmonių komercinės praktikos vartotojų atžvilgiu vidaus rinkoje* nustatytą neužsakytų prekių ar paslaugų pardavinėjimo praktikos draudimą ir nepažeidžiant valstybių narių teisės aktų nuostatų dėl nuotolinės prekybos sutarčių atnaujinimo be valios išreiškimo, kai pagal tokias taisykles leidžiama sutartis atnaujinti be valios išreiškimo, valstybės narės imasi priemonių, kad vartotojai būtų atleisti nuo bet kokių įsipareigojimų, jei prekės arba paslaugos pateikiamos be užsakymo, nes atsakymo į pasiūlymą nebuvimas nereiškia sutikimo.
______________________
* OL L .
16 straipsnis
Direktyvos 98/27/EB ir Reglamento (EB) Nr.
2006
/2004 pakeitimai
1)
Direktyvos 98/27/EB priedo 1 punktas pakeičiamas taip:
1.
"... m. ... d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva
2005
/.../EB+ dėl nesąžiningos verslo įmonių komercinės praktikos vartotojų atžvilgiu vidaus rinkoje (OL L ... ).
2)
2004 m. spalio 27 d.
Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr.
2006
/2004 dėl nacionalinių institucijų, atsakingų už vartotojų apsaugos teisės aktų vykdymą, bendradarbiavimo ("Reglamentas dėl bendradarbiavimo vartotojų apsaugos srityje") OL L
364, 2004 12 9, p. 1.
priedas papildomas šiuo punktu:
16.
Europos Parlamento ir Tarybos direktyva
2005
/.../EB + OL: įrašyti šios direktyvos numerį.
dėl nesąžiningos verslo įmonių komercinės praktikos vartotojų atžvilgiu vidaus rinkoje (OL L , p.).
17 straipsnis
Informacija
Valstybės narės imasi tinkamų priemonių pranešti vartotojams apie šiai direktyvai perkelti priimtus nacionalinės teisės aktus ir, jei tai reikalinga, paskatina prekybininkus ir už kodeksą atsakingus subjektus informuoti vartotojus apie jų elgesio kodeksus.
18 straipsnis
Peržiūrėjimas
1.
Iki
... *
6 metai nuo šios direktyvos įsigaliojimo dienos
.
Komisija pateikia Europos Parlamentui ir Tarybai išsamią ataskaitą apie šios direktyvos, ypač jos
3 straipsnio 9 dalies,
4 straipsnio ir I priedo, taikymą, tolesnio su vartotojų apsauga susijusios Bendrijos teisės derinimo ir supaprastinimo apimtį ir, atsižvelgiant į 3 straipsnio 5 dalį, apie bet kokias priemones, kurių reikia imtis Bendrijos lygiu, siekiant užtikrinti, kad būtų išlaikytas tinkamas vartotojų apsaugos lygis. Prireikus prie šios ataskaitos pridedamas pasiūlymas peržiūrėti šią direktyvą ar kitus atitinkamus Bendrijos teisės aktus. Europos Parlamentas ir Taryba per dvejus metus nuo bet kokio pagal 1 dalį pateikto Komisijos pasiūlymo gavimo stengiasi imtis veiksmų pagal Sutartį.
2.
Europos Parlamentas ir Taryba per dvejus metus nuo bet kokio pagal 1 dalį pateikto Komisijos pasiūlymo gavimo stengiasi imtis veiksmų pagal Sutartį.
19 straipsnis
Perkėlimas į nacionalinės teisės aktus
Per ... ** 24 mėnesiai nuo šios direktyvos įsigaliojimo dienos.
*
v
alstybės narės priima ir paskelbia įstatymus ir kitus teisės aktus, kurie yra būtini, kad būtų laikomasi šios direktyvos. Apie tai ir apie bet kokius vėlesnius pakeitimus jos nedelsdamos praneša Komisijai.
Šias priemones jos pradeda taikyti per ... * 30 mėnesių nuo šios direktyvos įsigaliojimo.
.Valstybės narės, patvirtindamos šias priemones, daro jose nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Nuorodos darymo tvarką nustato valstybės narės.
20 straipsnis
Įsigaliojimas
Ši direktyva įsigalioja kitą dieną po jos paskelbimo
Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje
.
21 straipsnis
Adresatai
Ši direktyva skirta valstybėms narėms.
Priimta,
Europos Parlamento vardu Tarybos vardu
Pirmininkas Pirmininkas
I PRIEDAS
Komercinė praktika, kuri bet kuriomis aplinkybėmis laikoma nesąžininga
Klaidinanti komercinė praktika
1)
Tvirtinimas, kad prekybininkas yra pasirašęs elgesio kodeksą, kai to nėra.
2)
Patikimumo ženklo, kokybės ženklo ar lygiaverčio ženklo nurodymas, negavus reikalingo leidimo.
3)
Tvirtinimas, kad elgesio kodeksui pritarė valstybės ar kitokia įstaiga, kai to nėra.
4)
Tvirtinimas, kad viešoji arba privačioji įstaiga
prekybininką (bei jo vykdomą komercinę praktiką) arba
gaminį patvirtino, pritarė ar suteikė leidimą
jam (jai)
, jei tai iš tiesų nebuvo padaryta, arba toks tvirtinimas nesilaikant tvirtinimo, pritarimo gamybai ar leidimo suteikimo sąlygų.
5)
Kvietimas pirkti nurodyta kaina neinformuojant, kad prekybininkas turi pagrįstų priežasčių manyti, kad jis negalės patiekti ar parūpinti kito prekybininko, kuris galėtų patiekti, tų pačių ar lygiaverčių produktų už tą pačią kainą laikotarpiu ir kiekiu, kurie būtų protingi atsižvelgiant į produktą, jo reklamos mastą ir siūlomą kainą (reklama jaukas).
6)
Kvietimas pirkti nurodyta kaina, kai vėliau:
a)
vartotojams atsisakoma parodyti reklamuotą daiktą, arba
b)
atsisakoma priimti to daikto užsakymą ar pristatyti jį per protingą laiką, arba
c)
rodomas brokuotas to daikto pavyzdys,
ketinant reklamuoti kitą produktą (jauko pateikimas ir produkto pakeitimas).
7)
Apgaulingas pareiškimas, kad gaminį bus galima įsigyti tik per labai ribotą laikotarpį
arba kad jį bus galima įsigyti tam tikromis sąlygomis tik per labai ribotą laikotarpį,
siekiant paskatinti pirkėją nedelsiant priimti sprendimą ir atimti iš vartotojų galimybę priimti informacija paremtą sprendimą ar tam nesuteikti užtektinai laiko.
8)
Įsipareigojimas teikti garantinį aptarnavimą vartotojams, su kuriais prekybininkas prieš sandorį bendravo kalba, kuri nėra valstybės narės, kurioje įsikūręs prekybininkas, oficiali kalba, o vėliau tokios paslaugos teikimas tik kita kalba, apie tai aiškiai neinformavus vartotojo prieš jam atliekant sandorį.
9)
Pareiškimas ar kitoks įspūdžio sudarymas, kad produktas gali būti legaliai parduotas, kai to nėra.
10)
Pagal įstatymą vartotojams suteikiamų teisių pateikimas kaip skiriamojo prekybininko pasiūlymo bruožo.
11)
Redakcinės skilties naudojimas reklamuojant produktą žiniasklaidoje, kai prekybininkas sumokėjo už reklamą, aiškiai nepažymint to turinyje ar vaizdinėmis arba garsinėmis priemonėmis, kurias vartotojas galėtų aiškiai atpažinti (angl.
advertorial
). Tai, kas paminėta, nepažeidžia Direktyvos 89/552/EEB 1989 m. spalio 3 d. Tarybos direktyva 89/552/EEB dėl valstybių narių įstatymuose ir kituose teisės aktuose išdėstytų nuostatų, susijusių su televizijos programų transliavimu, derinimo (OL L 298, 1989 10 17, p. 23). Direktyva su pakeitimais, padarytais Europos Parlamento ir Tarybos
direktyva 97/36/EB
(OL L 202, 1997 7 30, p. 60).
nuostatų.
12)
Iš esmės netikslus tvirtinimas dėl pavojaus vartotojo ar jo šeimos asmeniniam saugumui pobūdžio ir masto, jei vartotojas neperka produkto.
13)
Produkto, panašaus į tam tikro gamintojo produktą, reklamavimas siekiant sąmoningai suklaidinti vartotojus, kad šie patikėtų, jog produktas yra to gamintojo pagamintas, nors taip nėra.
14)
Piramidės pobūdžio skatinimo sistemos sukūrimas, jos naudojimas ar reklamavimas, kai vartotojui suteikiama galimybė gauti atlygį visų pirma už kitų vartotojų įtraukimą į tą sistemą, o ne už produktų pardavimą ar naudojimą.
15)
Tvirtinimas, kad prekybininkas rengiasi nutraukti prekybą arba perkelti patalpas, kai jis to nedaro.
16)
Tvirtinimas, kad produktai gali palengvinti pasiekti pergalę atsitiktinumo principu grindžiamuose žaidimuose.
17)
Melagingas tvirtinimas, kad produktas gali gydyti ligas, funkcinius sutrikimus ar išsigimimą.
18)
Iš esmės netikslios informacijos apie rinkos sąlygas ar apie galimybę surasti produktą perdavimas, siekiant paskatinti vartotoją įsigyti produktą mažiau palankiomis sąlygomis nei įprastinės rinkos sąlygos.
19)
Komercinėje praktikoje naudojamas tvirtinimas apie siūlomą konkursą ar prizą nesuteikiant apibūdintų prizų ar tinkamo ekvivalento.
20)
Produkto apibūdinimas kaip "dykai", "veltui", "nemokamas" ar panašiai, jei vartotojas turi mokėti už kažką kitką, išskyrus neišvengiamas išlaidas, kylančias dėl atsakymo į komercinę praktiką ir dėl prekės paėmimo ar mokėjimo už jos pristatymą.
21)
Sąskaitos ar panašaus dokumento, kuriuo prašoma mokėjimo, įtraukimas į reklamos medžiagą, sukeliantis vartotojui įspūdį, kad jis jau užsakė parduodamą produktą, kai jis to nepadarė.
22)
Klaidinantis tvirtinimas, kad prekiautojas veikia ne savo prekybos ar verslo įmonės arba su jo amatu ar profesija susijusiais tikslais arba tokio įspūdžio sūkurimas, arba klaidinantis prisistatymas vartotoju.
23)
Klaidinančio įspūdžio, kad prekei bus suteikiamas garantinis aptarnavimas kitoje valstybėje narėje nei buvo parduota ta prekė, sukūrimas.
Agresyvi komercinė praktika
24)
Įspūdžio sudarymas, kad vartotojas negali palikti patalpų, kol sutartis nebus sudaryta.
25)
Asmeninis lankymasis vartotojo namuose, nepaisant vartotojo reikalavimo išeiti ar negrįžti, išskyrus tomis aplinkybėmis ir tiek, kiek tai leidžiama pagal nacionalinę teisę siekiant užtikrinti sutartinės prievolės vykdymą.
26)
Atkaklus ir nepageidaujamas raginimas telefonu, faksu, elektroniniu paštu ar kitomis nuotolinio ryšio priemonėmis, išskyrus tomis aplinkybėmis ir tiek, kiek tai leidžiama pagal nacionalinę teisę siekiant užtikrinti sutartinės prievolės vykdymą. Tai nepažeidžia Direktyvos 97/7/EB 10 straipsnio bei Direktyvų 95/46/EB 1995 m. spalio 24 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 95/46/EB dėl asmenų apsaugos tvarkant asmens duomenis ir dėl laisvo tokių duomenų judėjimo (OL L 281, 1995 11 23, p. 31). Direktyva su pakeitimais, padarytais Reglamentu (EB) Nr. 1882/2003 (OL L 284, 2003 10 31, p. 1).
ir 2002/58/EB.
27)
Reikalavimas, kad vartotojas, norintis gauti draudimo išmoką, pateiktų dokumentus, kurie negali būti laikomi būtinais siekiant išsiaiškinti ar
reikalavimas
gauti išmoką yra pagrįstas,
arba nuolatinis vengimas atsakyti į atitinkamą korespondenciją,
taip siekiant įtikinti vartotoją nesinaudoti sutartyje įtvirtintomis teisėmis.
28)
Vaikams skirto tiesioginio
raginimo pirkti arba
įtikinti tėvus ar kitus suaugusiuosius nupirkti jiems reklamuojamus produktus įtraukimas į reklamą. Šia nuostata nepažeidžiamas Direktyvos 89/552/EEB 16 straipsnis
dėl televizijos programų transliavimo.
29)
Reikalavimas nedelsiant sumokėti ar atidėto mokėjimo reikalavimas už prekybininko pateiktus produktus ar reikalavimas juos grąžinti ar saugoti, kai vartotojas jų neužsakė, išskyrus kai produktas yra pagal Direktyvos 97/7/EB 7 straipsnio 3 dalį suteikiamas pakaitalas (neužsakytų prekių ar paslaugų pardavinėjimas).
30)
Aiškus vartotojo informavimas, kad jeigu jis neperka produkto ar paslaugos, prekybininko darbui ar pragyvenimo šaltiniui iškils pavojus.
31)
Klaidinančio įspūdžio, kad vartotojas
jau gavo, gaus arba gaus atlikęs tam tikrą veiksmą
dovanų
arba kitokios lygiavertės naudos
, sūkurimas
, kai iš tiesų
:
- nėra jokios dovanos arba kitokios lygiavertės naudos arba
- vartotojas gali reikalauti dovanų ar kitokios lygiavertės naudos tik sumokėjęs pinigų arba patyręs išlaidų.
II PRIEDAS
Bendrijos teisės nuostatos, nustatančios reklamos
ir komercinių pranešimų taisykles
Direktyvos 97/7/EB 4 ir 5 straipsniai,
1990 m. birželio 13 d. Tarybos direktyvos 90/314/EEB dėl kelionių, atostogų ir organizuotų išvykų paketų OL L 158, 1990 6 23, p. 59.
3 straipsnis,
1994 m. spalio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 94/47/EB dėl pirkėjų apsaugos, susijusios su teisės tam tikru laiku naudotis nekilnojamaisiais daiktais pirkimo sutarčių tam tikrais aspektais OL L 280, 1994 10 29, p. 83.
3 straipsnio 3 dalis,
1998 m. vasario 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 98/6/EB dėl vartotojų apsaugos žymint vartotojams siūlomų prekių kainas OL L 80, 1998 3 18, p. 27.
3 straipsnio 4 dalis,
2001 m. lapkričio 6 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2001/83/EB dėl Bendrijos kodekso, reglamentuojančio žmonėms skirtus vaistus OL L 311, 2001 11 28, p. 67. Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais Direktyva 2004/27/EB (OL L 136, 2004 4 30, p. 34).
, 86–100 straipsniai,
2000 m. birželio 8 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2000/31/EB dėl kai kurių informacinės visuomenės paslaugų, ypač elektroninės komercijos, teisinių aspektų vidaus rinkoje (Elektroninės komercijos direktyvos) OL L 178, 2000 7 17, p. 1.
5 ir 6 straipsniai,
1998 m. vasario 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 98/7/EB, iš dalies keičiančios
Tarybos
direktyvą 87/102/EEB dėl valstybių narių įstatymų ir kitų teisės aktų, susijusių su vartojimo kreditu, suderinimo OL L 101, 1998 4 1, p. 17.
, 1 straipsnio d punktas,
Direktyvos 2002/65/EB 3 ir 4 straipsniai,
2002 m. sausio 21 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos
2001/107/EB
, iš dalies keičiančios Tarybos direktyvą 85/611/EEB dėl įstatymų ir kitų teisės aktų, susijusių su kolektyvinio investavimo į perleidžiamus vertybinius popierius subjektais (KIPVPS), derinimo, siekiant reguliuoti valdymo įmonių veiklą ir supaprastintus prospektus OL L 41, 2002 2 13, p. 20.
, 1 straipsnio 9 dalis,
2002 m. gruodžio 9 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2002/92/EB dėl draudimo tarpininkavimo 12 ir 13 straipsniai OL L 9, 2003 1 15, p. 3.
,
2002 m. lapkričio 5 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2002/83/EB dėl gyvybės draudimo OL L 345, 2002 12 19, p. 1. Direktyva, su pakeitimais, padarytais Tarybos direktyva 2004/66/EB (OL L 168, 2004 5 1, p. 35)
36 straipsnis,
2004 m. balandžio 21 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2004/39/EB dėl finansinių priemonių rinkų OL L 145, 2004 4 30, p. 1.
19 straipsnis,
1992 m. birželio 18 d. Tarybos direktyvos 92/49/EEB dėl įstatymų ir kitų teisės aktų, susijusių su tiesioginiu draudimu, išskyrus gyvybės draudimą, derinimo OL L 228, 1992 8 11, p. 1. Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais
Europos Parlamento ir Tarybos
direktyva 2002/87/EB (OL L 35, 2003 2 11, p. 1).
31 ir 43 straipsniai,
2003 m. lapkričio 4 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2003/71/EB dėl prospekto, kuris turi būti skelbiamas, kai vertybiniai popieriai siūlomi visuomenei ar įtraukiami į prekybos sąrašą OL L 345, 2003 12 31, p. 64.
, 5, 7 ir 8 straipsniai.
