A6-0065/2009
12.2.2009
PRANEŠIMAS
dėl subrangos įmonių socialinės atsakomybės gamybos proceso metu
(2008/2249(INI))
Užimtumo ir socialinių reikalų komitetas
Pranešėjas:
Lasse Lehtinen
PE 415.234v02-00
TURINYS
PASIŪLYMAS DĖL EUROPOS PARLAMENTO REZOLIUCIJOS.........................................3
AIŠKINAMOJI DALIS..............................................................................................................9
GALUTINIO BALSAVIMO KOMITETE REZULTATAI........................................................11
PASIŪLYMAS DĖL EUROPOS PARLAMENTO REZOLIUCIJOS
dėl subrangos įmonių socialinės atsakomybės gamybos proceso metu
( 2008/2249(INI) )
Europos Parlamentas ,
– atsižvelgdamas į Europos Sąjungos Pagrindinių teisių chartijos 31 straipsnio 1 dalį,
– atsižvelgdamas į ES sutarties 39, 49, 50 ir 137 straipsnius,
– atsižvelgdamas į 1994 m. rugsėjo 22 d. Tarybos direktyvą 94/45/EB dėl Europos darbų tarybos steigimo arba Bendrijos mastu veikiančių įmonių ir Bendrijos mastu veikiančių įmonių grupių darbuotojų informavimo bei konsultavimosi su jais tvarkos nustatymo
OL L 254, 1994 9 30, p. 64. ,
– atsižvelgdamas į 2002 m. kovo 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2002/14/EB dėl bendros darbuotojų informavimo ir konsultavimosi su jais sistemos sukūrimo Europos bendrijoje
OL L 80, 2002 3 23, p. 29. ,
– atsižvelgdamas į pasiūlymą dėl Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos, kurioje numatomos sankcijos nelegaliai esančių trečiųjų šalių piliečių darbdaviams ( COM(2007)0249 ),
– atsižvelgdamas į savo 2006 m. spalio 26 d. rezoliuciją dėl Direktyvos 96/71/EB dėl darbuotojų komandiravimo
OL C 313 E, 2006 12 20, p. 452. taikymo ir savo 2007 m. liepos 11 d. rezoliuciją dėl darbuotojų komandiravimo paslaugų teikimo sistemoje
OL C 175 E, 2008 7 10, p. 411. ,
– atsižvelgdamas į EBPO gaires tarptautinėms įmonėms,
– atsižvelgdamas į Tarptautinės darbo organizacijos (TDO) trišalę principų deklaraciją susijusią su daugianacionalinėmis įmonėmis ir socialine politika,
– atsižvelgdamas į savo 2005 m. lapkričio 15 d. rezoliuciją dėl socialinio globalizacijos aspekto
OL C 280 E, 2006 11 18, p. 65. ,
– atsižvelgdamas į savo 2007 m. kovo 13 d. rezoliuciją dėl įmonių socialinės atsakomybės: naujoji partnerystė
OL C 301E, 2007 12 13, p. 45. ,
– atsižvelgdamas į savo 2007 m. gegužės 23 d. rezoliuciją dėl deramo darbo visiems skatinimo
OL C 102 E, 2008 4 24, p. 321. ,
– atsižvelgdamas į savo 2008 m. spalio 9 d. rezoliuciją dėl kovos su nedeklaruojamu darbu stiprinimo
Priimti tekstai, P6_TA(2008)0466 . ,
– atsižvelgdamas į savo 2007 m. liepos 11 d. rezoliuciją dėl Žaliosios knygos „Darbo teisės modernizavimas siekiant spręsti XXI amžiaus problemas“
OL 175 E, 2008 7 10, p. 401. ,
– atsižvelgdamas į Europos Bendrijų Teisingumo Teismo sprendimą byloje C-60/03 Wolff ir Müller
Byla C-60/03 Wolff ir Müller [2004] ECR I-9553. ,
– atsižvelgdamas į tyrimo „Atsakomybė sudarant subrangos sutartis Europos statybų sektoriuje“, kurį atliko Europos gyvenimo ir darbo sąlygų gerinimo fondas, rezultatus,
– atsižvelgdamas į Darbo tvarkos taisyklių 45 straipsnį,
– atsižvelgdamas į Užimtumo ir socialinių reikalų komiteto pranešimą ( A6‑0065/2009 ),
A. kadangi subranga gali būti laikoma neatskiriama ekonominės veiklos dalimi,
B. kadangi per paskutiniuosius 25 praėjusio šimtmečio metus dėl labai padidėjusios ekonominės veiklos ženkliai padidėjo užimtumo lygis daugelyje Europos Sąjungos šalių ir kadangi šis augimas buvo naudingas didelėms ir mažoms įmonėms, taip pat išplito verslininkystė,
C. kadangi dėl globalizacijos ir jos pagrindu padidėjusios konkurencijos įmonės turi keisti savo veiklos būdus, įskaitant tam tikrų nepagrindinių darbų perleidimą subrangovams, tinklų sukūrimą ir dažnesnį naudojimąsi subrangovų paslaugomis,
D. kadangi motininės ir dukterinės įmonės bei rangovai ir subrangovai susiję daugeliu įvairiausių saitų, sunku aiškiai suprasti įvairias struktūras, veiksmus ir strategijas, taip pat kuris iš gamybos grandinės dalyvių yra atsakingas,
E. kadangi dėl šių pokyčių kyla rimtų darbo santykių padarinių, kartais sunku nustatyti, kurios pramonės šakos teisės aktus reikėtų taikyti, siekiant apibrėžti gamybos grandinės dalyvių santykius ir dėl to atlygio nustatymo ir darbo paskirstymo jau nebereglamentuoja pramonės srities teisės aktai,
F. kadangi gamybos procesas kai kuriose pramonės šakose šiandien įgavo suskaidyto gamybos proceso, kuris pailgėjo ir išsiplėtė, pavidalą, – proceso, sudarančio logistikos grandinę (horizontaliąją ir vertikaliąją) ir ekonominio bei gamybinio pobūdžio vertės grandinę, kai tam tikros srities darbus ar užduotis dažnai atlieka mažos įmonės arba savarankiškai dirbantys asmenys, ir kadangi bendrovės sąskaityboje tai atsispindi tiesiogines darbo sąnaudas pakeičiant išlaidomis subrangai, paslaugoms ar tiekėjams, kurios grindžiamos sąskaitomis ir komercinėmis paslaugų sutartimis,
G. kadangi subrangovai dažnai konkuruoja tarpusavyje ir kadangi dėl to užsakovo ir subrangovo darbuotojai patiria įtampą, susijusią su jų darbo sąlygomis,
H. kadangi Europos Parlamentas jau anksčiau atkreipė dėmesį į problemas, susijusias su neteisėtai savarankiškai dirbančiais asmenimis, ir kadangi ši problema aktuali ir subrangovams,
I. kadangi subranga ir darbų perleidimas teisiškai nepriklausomoms įmonėms neužtikrina nepriklausomybės ir vertės grandinės žemesniajame lygmenyje esančios bendrovės, išskyrus specialiųjų sričių subrangovus, vykdančius moderniųjų technologijų srities ar kitą sudėtingą veiklą, dažnai negali veikti vienodomis sąlygomis su pagrindiniais rangovais,
J. kadangi, nors subranga turi daug teigiamų aspektų ir dėl jos padidėjo gamybos pajėgumas, ji taip pat lėmė kai kuriuos darbininkų ekonominės ir socialinės pusiausvyros sutrikimus ir gali tapti darbo sąlygų pablogėjimo priežastimi, o tai kelia nerimą,
K. kadangi tai, kad tarpininkai, įdarbinimo agentūros arba laikinos darbo agentūros (taip pat tokios įmonės, kurios kartais vadinamos „pašto dėžutės“ įmonėmis) gali organizuoti subrangovų paslaugas, ir kadangi daugeliu atvejų sudaroma tik viena sutartis arba darbuotojai samdomi tik tam tikru konkrečiu tikslu; kadangi tai pabrėžia faktą, kad statybų pramonė ir kiti sektoriai sparčiai keičiasi ir juose darbo santykiai dažnai yra nesaugūs,
L. kadangi tarptautiniame kontekste problemos, susijusios su nesaugia darbininkų padėtimi, dar labiau padidėja, jei darbininkai, pavyzdžiui, siunčiami dirbti į kitą valstybę narę,
M. kadangi buvo iš naujo apibrėžti darbo santykiai statybų sektoriuje ir tuo pat metu sumažinta pagrindinio rangovo tiesioginė socialinė atsakomybė, kadangi darbus dažnai atlieka subrangovai arba įdarbinimo agentūros, pigi nekvalifikuota darbo jėga tapo neatskiriama žemesnio lygio subrangos dalimi,
N. kadangi kai kuriuose sektoriuose, ypač statybų sektoriuje, dėl dažnai sudėtingų subrangos grandinių lengva piktnaudžiauti,
O. kadangi turi būti užtikrinta, kad pagrindinis vienodo atlyginimo už lygiavertį darbą toje pačioje vietoje principas būtų taikomas visiems darbuotojams, neatsižvelgiant į jų padėtį ir jų sutarčių pobūdį, ir kad jo taikymas būtų privalomas;
1. ragina valdžios institucijas ir suinteresuotas šalis padaryti visa, kas įmanoma, kad būtų pakeltas darbininkų sąmoningumo lygis, kad jie žinotų savo teises, apibrėžtas įvairiuose dokumentuose (darbo teisėje, kolektyvinėse sutartyse, elgesio normose), pagal kuriuos reglamentuojami darbo santykiai ir darbo sąlygos įmonėse, kuriose jie dirba, taip pat sutarčių sąlygos subrangos grandinėse;
2. ragina Komisiją skleisti informaciją apie gerą praktiką, priimtas gaires ir standartus bei socialinės atsakomybės praktiką įmonėse, nesvarbu, ar tos įmonės yra rangovai, ar subrangovai;
3. dar kartą ragina Komisiją pateikti pasiūlymą dėl deramo darbo darbotvarkės taikymo subrangos pagrindu dirbančių įmonių darbuotojams ir ypač dėl pagrindinių darbo standartų laikymosi, socialinių teisių, darbuotojų ugdymo ir vienodų sąlygų;
4. pabrėžia, kad siekiant pagerinti gamybos ir darbo vietų kokybę svarbu, jog gamybos proceso subrangos įmonės naudotų naujas technologijas;
5. ragina nacionalines valdžios institucijas priimti ar toliau rengti teisines nuostatas, kuriomis vadovaujantis įmonės, jei nustatyta, kad jos pažeidė darbo teisės aktus, kolektyvines sutartis ar elgesio taisykles, netektų teisės dalyvauti viešuosiuose pirkimuose;
6. palankiai vertina tai, kad priimta tarptautinė teisinė sistema, grindžiama atskirų tarptautinių įmonių ir pasaulinių profesinių sąjungų federacijų susitarimu, kuri sukurta tam, kad įvairiose šalyse apsaugotų tarptautinių įmonių, jų subrangovų ir filialų darbo standartus ir apibrėžtų darbininko statusą bei užtikrintų socialinę apsaugą, neatsižvelgiant į konkrečias įdarbinimo sąlygas;
7. atkreipia dėmesį į teismo sprendimą byloje Wolff ir Müller, kurioje Teisingumo Teismas nustatė, kad Vokietijos nacionalinė atsakomybės sistema nepažeidė Bendrijos teisės, bet turėjo užtikrinti į užsienį pasiųstų dirbti darbininkų apsaugą;
8. atkreipia dėmesį į Komisijos pasiūlymą dėl direktyvos, pagal kurią numatomos sankcijos nelegaliai esančių trečiųjų šalių piliečių darbdaviams ir kurioje Komisija siūlo į Bendrijos teisę įtraukti bendrosios atsakomybės sampratą; palankiai vertina tai, kad Komisija juo parodė, jog Europos teisės aktų bendroji atsakomybė yra tinkama priemonė siekiant užtikrinti, kad visi subrangovai prisiimtų savo įmonių atsakomybę už darbuotojų teises;
9. atkreipia dėmesį į viešųjų konsultacijų dėl Komisijos žaliosios knygos „Darbo teisės modernizavimas įgyvendinant 21-ojo amžiaus uždavinius“ rezultatus; atsižvelgdamas į tai, pritaria Komisijos ketinimui imtis reikiamų priemonių siekiant išaiškinti subrangos procese dalyvaujančių šalių teises ir pareigas, kad darbuotojai galėtų veiksmingai naudotis savo teisėmis;
10. palankiai vertina tai, kad aštuonios valstybės narės (Austrija, Belgija, Suomija, Prancūzija, Vokietija, Italija, Nyderlandai ir Ispanija) sureagavo į problemas, susijusias su subrangovų kaip darbdavių įsipareigojimais, sukurdamos nacionalinės atsakomybės sistemas; ragina kitas valstybes nares apsvarstyti galimybę kurti panašias sistemas; tačiau pabrėžia tai, kad dėl skirtingų valstybių narių sistemų itin sudėtinga laikytis taisyklių tarpvalstybinės subrangos atveju;
11. pabrėžia, kad Europos gyvenimo ir darbo sąlygų gerinimo fondo tyrime siauras atsakomybės taikymas, pvz., apribotas tik vienu grandinės elementu, minimas kaip viena iš neveiksmingos tvarkos priežasčių;
12. pabrėžia ypatingus sunkumus, su kuriais susiduria mažos įmonės; ragina politikos formuotojus parengti atitinkamas priemones, kad būtų padidinta šios srities informacijos sklaida;
13. primena visoms suinteresuotoms šalims, kad savo 2006 m. spalio 26 d. rezoliucijoje dėl darbininkų siuntimo dirbti į užsienį Parlamentas ragino Komisiją nustatyti bendrą ir atskirą pagrindinių arba motininių įmonių atsakomybę, kad būtų galima išvengti piktnaudžiavimo, susijusio su subranga ir darbuotojų perkėlimu, ir visoms įmonėms sukurti skaidrią ir konkurencingą vidaus rinką;
14. primena savo pranešimą, pagal kurį ragino Komisiją parengti aiškią Bendrijos teisės priemonę, reglamentuojančią bendrą ir atskirą įmonių atsakomybę Europos lygmeniu, tuo pat metu atsižvelgiant į valstybių narių įvairias teisės sistemas ir subsidiarumo bei proporcingumo principus;
15. ragina Komisiją pradėti vykdyti atsakomybės grandinėje Bendrijos priemonės pridėtinės vertės ir ekonominio pagrįstumo poveikio vertinimą kaip priemonę didinti subrangos procesų skaidrumą ir užtikrinti geresnį Bendrijos ir nacionalinių teisės aktų taikymą; pabrėžia, kad toks tyrimas turėtų apimti visas sritis;
16. yra įsitikinęs, kad šios priemonės būtų naudingos ne tik darbuotojams, bet ir valstybių narių valdžios institucijoms, darbdaviams ir ypač MVĮ kovojant su šešėline ekonomika, kadangi nustačius aiškias ir skaidrias Bendrijos taisykles, įtartini ūkio subjektai pasitrauktų iš rinkos, todėl pagerėtų bendros rinkos veikla;
17. mano, kad šioje priemonėje nustatyta atsakomybė turėtų apimti bent atlyginimus, socialinės apsaugos įmokas, mokesčius ir žalą, susijusią su nelaimingais atsitikimais darbe;
18. pažymi, kad visos priemonės, skirtos informuoti darbuotojus apie jų teises ir remti juos naudojantis šiomis teisėmis, itin padeda didinti įmonių socialinę atsakomybę; ragina valstybes nares iš esmės užtikrinti, kad darbuotojai būtų informuojami apie savo teises; mano, kad socialiniai partneriai šiuo atžvilgiu turi ypatingą atsakomybę;
19. ragina Komisiją suintensyvinti pastangas skatinant platesnio masto ir geresnį bendradarbiavimą ir koordinavimą su administravimo institucijomis, inspekcijomis, reikalavimų vykdymą užtikrinančiomis valstybinėmis tarnybomis, socialinio draudimo ir mokesčių institucijomis; be to, ragina valstybes nares įvesti griežtesnes patikrinimo procedūras ir skatinti glaudesnius nacionalinių darbo inspekcijų tarpusavio santykius, taip siekiant jų geresnio bendradarbiavimo ir veiksmų koordinavimo; ragina Komisiją parengti darbo inspekcijų kokybės standartus ir atlikti galimos Europos darbo inspekcijų tinklo steigimo tvarkos ekonominio pagrįstumo tyrimą;
20. pabrėžia, kad reikia taikyti paskatas įmonėms, kad jos pakankamai ir sąžiningai stengtųsi siekti panaikinti darbo teisės pažeidimus, kurių padaro subrangovai, pvz., siektų taikyti sertifikavimo sistemas ir elgesio kodeksus, pranešti priežiūros institucijoms ir nutraukti subrangos sutartį su tuo subrangovu, kuris užsiima nelegalia veikla, siekdamas išvengti bendros ir individualios atsakomybės už tą pažeidimą;
21. ragina socialinius partnerius imtis iniciatyvos skatinti kooperacinę subrangą tam tikroms vienkartinėms užduotims atlikti ir siekiant apriboti subrangos paplitimą ir palankiai vertina tai, kad papildant būtinas nuostatas plėtojamos bendrosios sutartys, kuriose apibrėžiama socialinė atsakomybė ir atsakomybė grandinėje;
22. taip pat įspėja, kad gali kilti neaiškumų dėl valstybės valdžios institucijų priimtų ir kolektyvinėse sutartyse įrašytų galiojančių, bet iš dalies sutampančių ar besidubliuojančių elgesio taisyklių, darbo teisės aktų, standartų ir gairių; todėl pabrėžia, kad įmonės visų pirma privalo griežtai laikytis elgesio taisyklių, standartų ir gairių, kurios parengtos viršvalstybinių organizacijų (EBPO, TDO) arba nacionaliniu ar sektorių lygmenimis;
23. primena visoms suinteresuotoms šalims, ypač darbdaviams, apie jų atsakomybę darbuotojams teikti informaciją, juos konsultuoti ir leisti dalyvauti įmonės veikloje, kaip tai nurodyta Bendrijos ir nacionalinės teisės priemonėse;
24. siūlo nacionalinio lygmens teisės aktuose išsaugoti gamybos proceso subrangos įmonių darbuotojų galimybę derinti šeiminį gyvenimą ir darbą ir veiksmingai įgyvendinti direktyvas dėl motinystės ir tėvystės atostogų;
25. ragina Komisiją užtikrinti, kad būtų veiksmingai taikoma Direktyva 96/71/EB dėl darbuotojų komandiravimo ir prireikus taikyti pažeidimų procedūras; be to, ragina Komisiją ir valstybes nares imtis priemonių pagerinti komandiruotų darbuotojų prieigą prie informacijos, stiprinti koordinavimą ir administracinį bendradarbiavimą tarp valstybių narių, įskaitant tai, kad reikia patikslinti valstybių narių ryšių palaikymo tarnybų vaidmenį ir išspręsti tarpvalstybinio teisėsaugos užtikrinimo problemas, dėl kurių nepavyksta veiksmingai taikyti Direktyvos 96/71/EB dėl darbuotojų komandiravimo;
26. pabrėžia, kad galima būtų imtis veiksmingesnių kovos su galimomis neigiamomis subrangos pasekmėmis socialinėje srityje priemonių gerinant sustiprintą socialinį dialogą tarp darbdavių organizacijų ir profesinių sąjungų;
27. paveda Pirmininkui perduoti šią rezoliuciją Tarybai ir Komisijai bei valstybių narių vyriausybėms ir parlamentams.
AIŠKINAMOJI DALIS
Per keletą pastarųjų dešimtmečių subrangos darbų apimtys Europos Sąjungoje gerokai padidėjo ne tik statybos, bet ir kituose ekonomikos sektoriuose, pavyzdžiui, valymo pramonėje, transporto, turizmo sektoriuose ir laivų statybos pramonėje, ir tai yra tik keli pavyzdžiai. Dažnai subranga – tai galimybė įmonei lanksčiai panaudoti specializuotą darbo jėgą ir vienas iš veiksnių, lemiančių ekonominės veiklos apimčių augimą, o kartu ir naujų darbo vietų skaičiaus didėjimą.
Subrangos darbų apimtims didėjant, iškilo klausimų dėl subrangos poveikio įdarbinimo sąlygoms, o konkrečiau – dėl teisinių subrangos padarinių darbdaviams ir darbuotojams, subrangos poveikio darbuotojų teisėms, didesnės „socialinio dempingo“ grėsmės ir galimo fiskalinių ir socialinės apsaugos įsipareigojimų vengimo. Ilgomis subrangovų grandinėmis, ypač statybos sektoriuje, piktnaudžiaujama itin dažnai. Tarptautiniu lygiu esama ir tokių atvejų, kai darbdavys, įsikūręs valstybėje narėje A, komandiruoja darbuotojus iš valstybės narės B į valstybę narę C.
Tarpvalstybiniu mastu su šia rizikinga padėtimi susijusios problemos tik dar labiau išryškėja, kai darbuotojai komandiruojami į trečią valstybę narę. Toks nesenas realus pavyzdys susijęs su Kipro įmone, kuri komandiruoja lenkų darbuotojus į atominės elektrinės statybvietę Suomijoje. Ši įmonė įsteigta Airijoje, bet užregistruota Kipre. Akivaizdu, kad tokiose sudėtingose tarptautinėse bylose siekiant darbo užmokesčio įsiskolinimų išmokėjimo kyla sunkumų.
Aštuonios valstybės narės (Austrija, Belgija, Suomija, Prancūzija, Vokietija, Italija, Nyderlandai ir Ispanija) ėmėsi spręsti su subrangovų, kaip darbdavių, pareigomis susijusias problemas, sukurdamos savo nacionalines atsakomybės sistemas. Dublino fondo neseniai atliktas tyrimas parodė, kad šiose valstybėse narėse yra dviejų pagrindinių rūšių atsakomybė: bendras solidarumas (ypač susijęs su mokėjimais valstybinių mokesčių įstaigai) ir grandininė atsakomybė, kuri gali būti taikoma tik tiesioginiam rangovui arba apima visą rangovų grandinę. Šie atsakomybės susitarimai apima iš esmės trijų rūšių įpareigojimus: darbo užmokestį, socialinio draudimo įmokas ir pajamų mokestį.
Siekiant sumažinti susijusių sutarties šalių atsakomybės tikimybę, septyniose iš šių aštuonių valstybių narių taikomos skirtingos prevencinės priemonės. Šios sistemos, nors kiekvienoje valstybėje jos ir skiriasi, iš esmės laikomos veiksmingomis. Jų prevencinio poveikio tvirtų darbo santykių ir apskritai sąžiningų sąlygų šiame sektoriuje palaikymui nereikėtų nuvertinti. Bet, nors, Dublino fondo nuomone, nacionalinės atsakomybės sistemos yra iš esmės veiksmingos, daroma išvada, kad visos šios šalys susiduria su rimtomis problemomis priversdamos taikyti ir taikydamos savo atsakomybės sistemas užsienio subrangovams ir laikino įdarbinimo įmonėms.
Jūsų pranešėjas įsitikinęs, kad Europos problemoms išspręsti reikia europinių sprendimų. Europinė „bendrosios atsakomybės“ arba „kliento atsakomybės“ sistema užtikrintų, kad pagrindinis rangovas labiau atsižvelgtų į tai, ar susitariančioji šalis yra patikima ir ar ji pasirengusi imtis veiksmų, laikydamasi galiojančių teisės aktų reikalavimų, ypač Direktyvos dėl darbuotojų komandiravimo. Todėl taikant šią sistemą būtų sprendžiama šešėlinės ekonomikos problema ir užkertamas kelias nesąžiningai konkurencijai tarp sutarties šalių, mokančių savo darbuotojams darbo užmokestį, mažesnį už minimalų atlyginimą. Akivaizdu, kad ji būtų naudinga ir darbuotojui, nes šioje sistemoje atsiranda dar vienas „skolininkas“, kuris kartu su darbdaviu solidariai atsako už darbo užmokesčio mokėjimą ir yra apskritai mokesnis.
Europos Komisija keletą kartų ėmėsi spręsti atsakomybės klausimą. Komunikate ( COM(2007)0304 ) dėl Direktyvos dėl darbuotojų komandiravimo Komisija numatė tolesnius veiksmus šioje srityje, teigdama, kad „reikia toliau nagrinėti ir svarstyti, ar subrangovų atsakomybė būtų veiksminga ir proporcinga priemonė sustiprinti stebėseną ir Bendrijos teisės aktų laikymosi kontrolę“. Panašus klausimas įtrauktas į Komisijos žaliąją knygą dėl darbo teisės ( COM(2006)0708 ).
Atsakomybės mechanizmą iš esmės patvirtino Teisingumo Teismas, kuris pripažino, kad laisvė teikti paslaugas (EB sutarties 49 straipsnis) netrukdo nacionalinei sistemai, kuri nustato bendrąją atsakomybę
Byla C-60/03 Wolf ir Müller . . Tačiau skirtingų šalių teisės aktai skiriasi, todėl susiformuoja įstatymų spragos, ypač tose valstybėse narės, kurios dar nepriėmusios veiksmingų teisės aktų. Būtent dėl šios priežasties jūsų pranešėjas daro išvadą, kad tik pagal europinę atsakomybės sistemą, pagal kurią visiems suinteresuotiesiems subjektams būtų taikomos vienodos sąlygos, gali būti deramai įvertinti Europos darbo rinkos poreikiai. Jūsų pranešėjas įsitikinęs, kad skaidri atsakomybės priemonė bus naudinga Europos vidaus rinkai ir padarys ją dinamiškesnę.
GALUTINIO BALSAVIMO KOMITETE REZULTATAI
Priėmimo data
11.2.2009
Galutinio balsavimo rezultatai
+:
–:
0:
28
14
0
Posėdyje per galutinį balsavimą dalyvavę nariai
Jan Andersson, Edit Bauer, Iles Braghetto, Philip Bushill-Matthews, Milan Cabrnoch, Alejandro Cercas, Ole Christensen, Luigi Cocilovo, Jean Louis Cottigny, Jan Cremers, Harald Ettl, Richard Falbr, Carlo Fatuzzo, Ilda Figueiredo, Joel Hasse Ferreira, Stephen Hughes, Karin Jöns, Ona Juknevičienė, Jean Lambert, Bernard Lehideux, Elizabeth Lynne, Thomas Mann, Jiří Maštálka, Maria Matsouka, Elisabeth Morin, Csaba Őry, Siiri Oviir, Marie Panayotopoulos-Cassiotou, Pier Antonio Panzeri, Rovana Plumb, Elisabeth Schroedter, José Albino Silva Peneda, Jean Spautz, Gabriele Stauner, Ewa Tomaszewska, Anne Van Lancker, Gabriele Zimmer
Posėdyje per galutinį balsavimą dalyvavęs (-ę) pavaduojantis (-ys) narys (-iai)
Françoise Castex, Gabriela Creţu, Lasse Lehtinen, Adrian Manole, Ria Oomen-Ruijten, Csaba Sógor, Patrizia Toia
