3.2.2010 B7-0070/2010 PREDLOG RESOLUCIJE za zaključek razprave o izjavah Sveta in Komisije
v skladu s členom 110(2) poslovnika
o izidu konference o podnebnih spremembah v Københavnu (COP 15)
Martin Callanan
v imenu skupine ECR
PE432.922v01-00 B7‑0070/2010 Resolucija Evropskega parlamenta o izidu konference o podnebnih spremembah v Københavnu (COP 15)
Evropski parlament,
– ob upoštevanju Okvirne konvencije Združenih narodov o spremembi podnebja ter Kjotskega protokola k tej konvenciji,
– ob upoštevanju petnajste konference pogodbenic Okvirne konvencije Združenih narodov o spremembi podnebja (COP 15) in pete konference pogodbenic kot sestanka pogodbenic Kjotskega protokola (COP/MOP 5), ki je potekala od 7. do 18. decembra 2009 v Københavnu na Danskem, ter podpisanega končnega dogovora,
– ob upoštevanju podnebnega in energetskega svežnja, ki ga je Parlament sprejel 17. decembra 2008, zlasti Direktive 2009/29/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. aprila 2009 o spremembi Direktive 2003/87/ES z namenom izboljšanja in razširitve sistema Skupnosti za trgovanje s pravicami do emisije toplogrednih plinov UL L 140, 5. 6. 2009, str. 63.
ter Odločbe št. 406/2009/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. aprila 2009 o prizadevanju držav članic za zmanjšanje emisij toplogrednih plinov, da do leta 2020 izpolnijo zavezo Skupnosti za zmanjšanje emisij toplogrednih plinov UL L 140, 5. 6. 2009, str. 136.
,
– ob upoštevanju svojih predhodnih resolucij o podnebnih spremembah, zlasti resolucije z dne 4. februarja 2009 "2050: Prihodnost se začenja danes – priporočila za prihodnjo celovito politiko EU o podnebnih spremembah" Sprejeta besedila, P6–TA(2009)0042.
in resolucije z dne 11. marca 2009 o strategiji EU za vseobsegajoči sporazum o podnebnih spremembah v Københavnu in ustrezno financiranje politike o podnebnih spremembah Sprejeta besedila, P6–TA(2009)0121.
,
– ob upoštevanju vprašanj za ustni odgovor Komisiji in Svetu z dne ... o strategiji EU za konferenco o podnebnih spremembah v Københavnu (COP 15) (O-0000/2009 – B7‑0000/2009, O-0000/2009 – B7‑0000/2009),
– ob upoštevanju predstavitve kandidatke za komisarko za podnebne ukrepe Connie Hedegaard 15. januarja 2010,
– ob upoštevanju izjave Sveta in Komisije o izidu vrha o podnebnih spremembah v Københavnu z dne 20. januarja 2010,
– ob upoštevanju naslednje konference pogodbenic COP 16, ki bo v Mehiki,
– ob upoštevanju člena 110(2) svojega poslovnika,
A. ker so se pogajanja o celovitem mednarodnem sporazumu o podnebnih spremembah za obdobje po letu 2012, ki naj bi jih sklenili decembra 2009 v Københavnu, zaključila s skromnim dogovorom, ki ni izpolnil osrednjih pričakovanj EU,
B. ker v dogovoru ni zavezujočega dogovora ter dolgoročnih ciljev in ker ga zaradi nasprotovanja več držav konferenca pogodbenic uradno ni sprejela;
C. ker lahko izrecno vključitev cilja 2°C v dogovor vendar označimo za zgodovinski korak;
D. ker številke za zmanjšanje emisij, ki so jih ponudile pogodbenice, očitno ne zadostujejo za uresničitev cilja 2ºC in ker sedanje sprejete obveznosti različnih držav nikakor ne bodo privedle do izpolnitve zahtev za zmanjšanje emisij CO 2 , ki jih je določil medvladni forum o podnebnih spremembah (izpust 700 do 800 milijard ton CO 2 do leta 2050),
E. ker so gospodarstva v razvoju, gospodarstva v vzponu ter ZDA priznali soodgovornost ter potrebo po ukrepanju za zmanjšanje emisij,
F. ker Evropska unija ni bila zmožna izkazati svoje vodilne vloge v boju proti podnebnim spremembam ter ni sodelovala na končnih pogajanjih z ZDA, Kitajsko, Indijo, Brazilijo in Južno Afriko o končnem osnutku dogovora;
G. ker je z izidom Københavna padla velika senca dvoma na prihodnja mednarodna pogajanja o podnebju ter bodo sedaj potrebna usklajena prizadevanja vseh pogodbenic pri pripravi osnovnih dokumentov za 16. konferenco pogodbenic v Mehiki ter pri preseganju resnih pomanjkljivosti v pogajalskem procesu,
1. obžaluje, da Københavnski dogovor ne prinaša potrebnega poštenega, ambicioznega in zavezujočega dogovora o podnebnem sporazumu po letu 2012 ter da ne določa svetovnih srednje- ali dolgoročnih ciljev za zmanjšanje niti ne navaja, kdaj naj bi svetovne emisije dosegle vrh;
2. obžaluje, da obljubljene obveznosti za zmanjšanje, ki so bile ne mizi v Københavnu, očitno ne prispevajo k temu, kar zahteva znanost, če naj se uresniči cilj do 2°, ne glede na obveznosti za zmanjšanje, ki naj bi jih pogodbenice 31. januarja 2010 predložile Okvirni konvenciji Združenih narodov o spremembi podnebja;
3. priporoča, naj se sekretariat Okvirne konvencije Združenih narodov o spremembi podnebja pooblasti za izvedbo tehničnega pregleda ciljev, ki naj bi jih pogodbenice predložile 31. januarja, ter naj poroča o njihovi skladnosti z mejo 2° pravočasno do nadaljevanja pogajanj v ad hoc delovnih skupinah; nadalje poudarja, da morajo cilji ustrezati omejitvi, potrebni po oceni znanosti;
4. vendar pozdravlja zaveze gospodarstev v vzponu za zmanjšanje emisij v Københavnskem dogovoru ter zaveze držav v razvoju, da predložijo nacionalna poročila o zmanjšanju svojih emisij v skladu z metodo preverjanja;
5. pozdravlja zavezo za preglednost blažilnih ukrepov držav v razvoju ter za poročanje in preverjanje teh ukrepov po jasno določenih smernicah;
6. opozarja na besedilo, ki navaja, da razvite države do leta 2020 namenijo 100 milijard ameriških dolarjev letno ter 30 milijard ameriških dolarjev za države v razvoju v naslednjih treh letih (2010–2012) kot pomoč v boju proti podnebnim spremembam ter za ustanovitev zelenega podnebnega sklada za podporo projektom v državah v razvoju, ki se ukvarjajo s krčenjem in propadanjem gozdov, pod pogojem, da so vse oblike financiranja nadzorovane in pregledne;
7. pozdravlja vzpostavitev mehanizmov za zmanjšanje emisij zaradi krčenja in propadanja gozdov ter za okrepitev odstranjevanja emisij toplogrednih plinov s pomočjo gozdov, vzpostavitev tehnološkega mehanizma za hitrejši tehnološki razvoj in prenos ter pozdravlja sklic na vlogo trgov pri izboljšanju stroškovne učinkovitosti blažilnih ukrepov;
8. izraža zadovoljstvo glede ukrepov za prilagajanje, zlasti v tistih državah v razvoju, ki so posebej občutljive za učinke podnebnih sprememb (zlasti najmanj razvite države, majhne otoške države v razvoju in Afrika);
9. obžaluje ovirajočo držo nekaterih pogodbenic (zlasti Kube, Nikaragve, Sudana in Venezuele) v pogajalskem procesu, da bi se izognile strogim in zavezujočim obveznostim;
10. je trdno prepričan, da bi razprava o ukrepih, kot so mejne davčne izravnave, ovirala nadaljnja pogajanja in ne bo pripomogla k sklenitvi mednarodnega sporazuma o podnebju;
11. obžaluje, da Evropska unija ni uspela ohraniti vodilne vloge v mednarodnih pogajanjih, ter jo poziva, naj ji bo izid petnajste konference pogodbenic v poduk, da bi dosegla enotnejšo, odločnejšo in vplivnejšo prisotnost Evrope v prihodnjih pogajanjih;
12. poziva Evropsko unijo, naj ponovno pretehta svojo strategijo o sprejemanju zakonodaje, ki naj ji drugi sledijo, da bi bilo njeno pogajalsko stališče trdnejše ter bi ponovno prevzela vodilno vlogo v boju proti podnebnim spremembam;
13. je prepričan, da bo Evropa z naložbami v trajnostno prihodnost in s spodbudami za gospodarstvo z nizkimi emisijami ogljika v okviru zavezujočega mednarodnega sporazuma zagotovila rezultate, ki bi bili v korist podnebju, ki bi zagotavljali energetsko varnost, zmanjšali odvisnost od energije, povečali učinkovitost virov, izboljšali konkurenčnost evropske industrije in ustvarili nova delovna mesta;
14. meni, da je treba glede na neuspeh Københavna podvojiti prizadevanja za ohranjanje zavesti o podnebnih izzivih, tudi o ukrepih za obnovitev zaupanja v priložnosti, ki jih ponuja gospodarstvo z nizkimi emisijami ogljika, kot so energetska varnost, manjša odvisnost od energije, energetska učinkovitost, večja konkurenčnost evropske industrije, naložbe v nove tehnologije in ustvarjanje delovnih mest;
15. poudarja, da je treba spodbujati vse podnebju prijazne vire za proizvodnjo energije, če naj Evropa uresniči cilje na področju podnebnih sprememb in hkrati zagotovi zanesljivo oskrbo z energijo; meni, da je bistveno, da Evropska unija in njene države članice povečajo naložbe v čiste tehnologije, raziskave na področju energetike ter v energetsko učinkovitost in učinkovitost virov, s čimer bi podkrepili verodostojnost Evropske unije ter njeno vodilno vlogo na mednarodni ravni;
16. meni, da je treba na mednarodni ravni poleg pogajanj o dejanskih ciljih za zmanjšanje jasneje predstaviti možnosti, ki jih kot precejšen in stroškovno učinkovit prispevek k blažitvi podnebnih sprememb predstavlja energetska učinkovitost; prepričan je, da mora biti med dosežki prihajajočih pogovorov o podnebnih spremembah v Mexico Cityju mednarodni sporazum o energetski učinkovitosti;
17. poziva Evropsko unijo in njene države članice, naj ne pristanejo na enostranske obveznosti na račun konkurenčnosti industrije Evropske unije ali jih sprejmejo; meni, da je bistvenega pomena, da si tudi drugi industrializirani narodi izven Evropske unije prizadevajo na primerljiv način ter da gospodarstva v razvoju in vzponu sprejmejo razumne obveznosti za zmanjšanje; poudarja, da morajo biti cilji za zmanjšanje merljivi, preverljivi ter je o njih treba poročati;
18. spodbuja temeljito razpravo o najboljši izbiri instrumentov za zmanjšanje emisij na svetovni ravni ter kritično presojo stališč Evropske unije v tem pogledu; vendar meni, da je treba dati prednost uporabi tržnih instrumentov, saj je z njimi mogoče zavezujoče cilje za zmanjšanje doseči s kar najmanjšimi socialnimi stroški;
19. poziva razvite države, naj več vlagajo v razvoj novih in naprednih tehnologij za podnebju prijazne in energetsko učinkovite proizvodne postopke;
20. poudarja, da je bistveno, da Evropska unija ohrani svoje ambiciozne cilje v boju proti podnebnim spremembam ter svoje določbe o selitvi virov CO2 ter tržni mehanizem, zlasti sistem Evropske unije za trgovanje z emisijami, vendar mora biti pripravljena na večjo prilagodljivost pri prehodu s Kjotskega protokola na morebitne prostovoljne obveznosti drugih držav, če te uvedejo tudi dejanske ukrepe za bistveno zmanjšanje emisij;
21. poudarja, da izziv podnebne politike v prihodnje ni le zmanjšanje CO 2 , ampak tudi bolj učinkovita in trajnostna raba naravnih virov;
22. poziva sekretariat Okvirne konvencije Združenih narodov o spremembi podnebja, naj pregleda način dela na mednarodnih pogajanjih, zlasti vlogo nacionalnih voditeljev in javno objavljenih stališč pred zaključkom pogajanj, pri čemer naj zagotovi, da bodo osnutki besedil za obravnavo ustrezno pripravljeni vnaprej ter da bodo imele pogajalske strani potrebne pristojnosti odločanja, da bo postopek bolj učinkovit;
23. naroči svojemu predsedniku, naj to resolucijo posreduje Svetu, Komisiji, vladam in parlamentom držav članic ter sekretariatu Okvirne konvencije Združenih narodov o spremembi podnebja s prošnjo, naj jo posreduje tudi vsem pogodbenicam, ki niso članice Evropske unije.
