P7_TA-PROV(2011)0229
EU kot globalni akter: njena vloga v mednarodnih organizacijah
A7-0181/2011
Resolucija Evropskega parlamenta z dne 11. maja 2011 EU kot globalni akter: njena vloga v mednarodnih organizacijah ( 2010/2298(INI) )
Evropski parlament
, –
ob upoštevanju mnenja Evropskega ekonomsko-socialnega odbora z naslovom Za nov način upravljanja mednarodnih organizacij UL C 354, 28.12.2010, str. 43.
,
–
ob upoštevanju načela lojalnega sodelovanja med Unijo in državami članicami iz člena 4(3) Pogodbe o Evropski uniji,
–
ob upoštevanju člena 21(1) in (2)(h) Pogodbe o Evropski uniji, ki Unijo poziva k spodbujanju večstranskih rešitev skupnih težav, zlasti v okviru Združenih narodov, in k doseganju visoke stopnje sodelovanja za spodbujanje mednarodnega sistema, temelječega na tesnejšem večstranskem sodelovanju in dobrem globalnem upravljanju,
–
ob upoštevanju osnutka resolucije Generalne skupščine Združenih narodov o sodelovanju Evropske unije pri delu Združenih narodov Osnutek resolucije Generalne skupščine Združenih narodov A/RES/65/276 o sodelovanju Evropske unije pri delu Generalne skupščine Združenih narodov.
, sprejete 3. maja 2011,
–
ob upoštevanju prednostnih nalog EU za 65. zasedanje Generalne skupščine Združenih narodov, ki jih je sprejel Svet 25. maja 2010 Svet Evropske unije, 10170/10.
,
–
ob upoštevanju notranjih ureditev, ki jih je določil Evropski svet septembra 2010, da bi izboljšal zunanjo politiko Evropske unije s pomočjo bolj celostnega pristopa EUCO 21/01/10 REV 1 Priloga I.
,
–
ob upoštevanju Evropske varnostne strategije ’Varna Evropa v boljšem svetu’, ki jo je sprejel Evropski svet 12. decembra 2003, in poročila Sveta o njenem izvajanju ’Zagotavljanje varnosti v spreminjajočem se svetu’ z 12. decembra 2008,
–
ob upoštevanju sporočila Komisije Svetu in Evropskemu parlamentu z naslovom Evropska unija in Združeni narodi: izbira multilateralizma ( KOM(2003)0526 ),
–
ob upoštevanju svoje resolucije z dne 11. novembra 2010 o krepitvi organizacije OVSE – vloga EU Sprejeta besedila, P7_TA(2010)0399 .
,
–
ob upoštevanju svoje resolucije s priporočili Komisiji z dne 20. oktobra 2010 o izboljšanju gospodarskega upravljanja in okvira stabilnosti Unije, zlasti v euroobmočju Sprejeta besedila, P7_TA(2010)0377 .
,
–
ob upoštevanju svoje resolucije z dne 19. maja 2010 o institucionalnih vidikih pristopa Evropske unije k Evropski konvenciji o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin Sprejeta besedila, P7_TA(2010)0184 .
,
–
ob upoštevanju svojega priporočila Svetu z dne 25. marca 2010 o 65. zasedanju Generalne skupščine Združenih narodov UL C 4 E, 7.1.2011, str. 49.
,
–
ob upoštevanju svoje resolucije z dne 19. februarja 2009 o vlogi Nata v varnostnem ustroju EU UL C 76 E, 25.3.2010, str. 69.
,
–
ob upoštevanju svoje resolucije z dne 14. marca 2006 o strateškem pregledu Mednarodnega denarnega sklada UL C 291 E, 30.11.2006, str. 118.
,
–
ob upoštevanju člena 48 Poslovnika,
–
ob upoštevanju poročila Odbora za zunanje zadeve in mnenja Odbora za mednarodno trgovino ( A7-0181/2011 ),
A.
ker so se v procesu globalizacije pojavile številne priložnosti, izzivi in grožnje za globalno upravljanje, hkrati pa razkrile socialne vrzeli in pomanjkljivosti, na primer na finančnih trgih, pri varni oskrbi z energijo, boju proti revščini, politiki o podnebnih spremembah ter kršitvi človekovih pravic; ker je za odgovor na svetovne izzive in grožnje potrebno sodelovanje in skupno ukrepanje na svetovni ravni, pa tudi učinkovite institucije in legitimna pravila; ker morajo mednarodne organizacije odražati interese vseh držav v večpolnem svetu, da bi bile legitimne in učinkovite,
B.
ker je zaveza Evropske unije za učinkovit multilateralizem, kot navaja Evropska varnostna strategija iz leta 2003, vodilno načelo evropskega zunanjega delovanja; ker ima Evropska unija, izhajajoč iz notranjih izkušenj pri sodelovanju med narodi in institucijami, pri redu, temelječem na pravilih, in multilateralizmu več razsežnosti posebno svetovno odgovornost, ki jo mora še naprej braniti; ker ima Evropska unija na voljo niz vrednot – kot so spoštovanje človekovih pravic, svoboda, demokracija, enakost, bratstvo in pravna država – ter političnih orodij, skupaj s statusom ene pravne osebe, potrebnih za krepitev večstranskih struktur;
C.
ker se dodana vrednost članstva EU v večstranskih organizacijah nahaja na področjih, kjer ima izključne ali deljene pristojnosti: gospodarske in trgovinske zadeve, okoljska politika, razvojna pomoč ter varnostna in obrambna politika; ker ima EU lahko dodano vrednost tudi v tistih večstranskih organizacijah ali na vrhunskih srečanjih, pri katerih niso zastopane vse njene članice,
D.
ker Lizbonska pogodba daje Uniji status pravne osebe, povečuje možnosti, da se EU pridruži različnim mednarodnim organizacijam, zagotavlja širši obseg pristojnosti pri zunanjem delovanju, ji predvsem z ustanovitvijo mesta podpredsednika Komisije/visokega predstavnika Unije za zunanje zadeve in varnostno politiko ter Evropske službe za zunanje delovanje daje jasnejši in močnejši glas v svetu, spodbuja vse vrste vzajemno koristnega sodelovanja EU z ustreznimi mednarodnimi in regionalnimi organizacijami ter skupinami držav in omogoča, da se lahko Unija organizira tako, da lahko postane učinkovit svetovni akter,
E.
ker mora Unija v skladu s členom 21.2.h Pogodbe o Evropski uniji spodbujati mednarodni sistem, ki temelji na tesnejšem večstranskem sodelovanju in dobrem globalnem upravljanju in ker morajo države članice EU v skladu s členom 32 Pogodbe o Evropski uniji z zbliževanjem svojih ukrepov zagotoviti, da lahko Unija zagovarja svoje interese in vrednote na mednarodnem prizorišču; ker sta za zavezo EU, da bi postala globalni akter, potrebni zmogljivost in volja, da se predlaga pomembne reforme večstranskih organizacij in forumov,
F.
ker so bile z Lizbonsko pogodbo vzpostavljene nove stalne strukture za zunanje zastopanje Evropske unije, tako da bodo lahko novi predstavniki EU prevzeli naloge, ki jih je prej opravljalo rotirajoče predsedstvo EU, in ker ustanovitev Evropske službe za zunanje delovanje zagotavlja priložnost za izvajanje učinkovite večstranske diplomacije,
G.
ker je zastopanje Evropske unije in njenih držav članic v večstranskih organizacijah, na neformalnih vrhunskih srečanjih in v mednarodnih režimih razdrobljeno, pogosto neučinkovito in še vedno zelo različno; ker se je zunanje zastopanje Unije razvijalo nepovezano, nedosledno in bolj ali manj priložnostno; ker bo zelo razdrobljeno zunanje zastopanje verjetno ogrozilo sporočilo in zavezanost Evropske unije učinkovitemu multilateralizmu in svetovnemu upravljanju in ker ji šibke pristojnosti in neučinkoviti mehanizmi za usklajevanje preprečujejo govoriti z enim glasom na mednarodnem prizorišču, s čimer omejujejo njeno odločnost in spodkopavajo njeno verodostojnost; ker bo čim boljše izkoriščanje celotnega potenciala Lizbonske pogodbe na mednarodnem prizorišču zahtevalo močno politično voljo in prožnost držav članic, ko gre za njihovo zastopanje, in ker status EU v mednarodnih organizacijah pogosto zaostaja za razvojem pristojnosti EU,
H.
ker zunanje zastopanje Evropske unije na mednarodnem prizorišču sega od primerov, ko so vse države članice polnopravne članice, Unija pa je opazovalka (npr. Mednarodni monetarni in finančni odbor, Razvojni odbor, Svet Evrope), do primerov, ko so vse države članice in Evropska unija polnopravne članice (npr. Organizacija Združenih narodov za prehrano in kmetijstvo, Svetovna trgovinska organizacija) ali polnopravne udeleženke (npr. skupina G-8/G-20), in organizacij, kjer so nekatere države članice polnopravne članice, Unija pa sploh nima statusa (Varnostni svet Združenih narodov, nekatere mednarodne finančne institucije); ker prihaja do zelo zapletenih situacij, ko imajo Evropska unija in države članice deljene pristojnosti ali pa se združujejo izključne in deljene pristojnosti,
I.
ker je svetovna finančna kriza pospešila premik relativne gospodarske teže z razvitih gospodarstev na trge v vzponu in ker bo imela zaradi tega EU močan in učinkovit glas v svetu le, če bo posredovala enotno sporočilo,
J.
ker so države članice EU za prednostno nalogo sprejele reformo in okrepitev Združenih narodov, da bi zagotovili pravičnejšo geografsko zastopanost, odražali današnje spreminjajoče se geopolitične stvarnosti v članstvu varnostnega sveta in bili sposobni izpolniti svoje dolžnosti ter učinkovito delovati pri iskanju rešitev za svetovne izzive in se odzivati na najpomembnejše grožnje; ker Evropska unija prispeva več kot tretjino rednega proračuna Združenih narodov, več kot dve petini za njihove mirovne operacije ter približno polovico vseh prispevkov za njihove sklade in programe in ker morajo biti njene finančne obveznosti v skladu z njeno politično težo,
K.
ker so institucionalni mehanizmi, kot je vse tesnejše in učinkovitejše usklajevanje med državami članicami EU, lahko način uresničevanja cilja skupne zunanje zastopanosti EU in njenih držav članic in ker bi posvetovanja med nacionalnimi in Evropskim parlamentom na področju SZVP in SVOP lahko postala pobuda za to,
L.
ker je z reformo glasov in kvot v Mednarodnem denarnem skladu in Svetovni banki iz leta 2010 prišlo do večjega števila glasov in zastopanosti trgov v vzponu in držav v razvoju v mednarodnih finančnih institucijah, kar so olajšali tudi prispevki Evropske unije; ker vloga, ki jo ima Unija ne glede na višino prispevka pri kapitalu teh institucij, ne ustreza povsem njenemu pomenu v svetovnem gospodarstvu in trgovini in ker sedanji ustroj zunanjega zastopanja prinaša visoke stroške za izmenjavo in usklajevanje,
M.
ker bi moral skupni cilj Evropske unije in zveze NATO za ’strateško partnerstvo’ omogočiti učinkovito sinergijo in večjo optimizacijo sredstev obeh organizacij ter zagotoviti učinkovito sodelovanje; ker bi morala Evropska unija in zveza NATO zagotavljati učinkovito krizno upravljanje, da bi našli najboljši odgovor na krizo, z resnično usklajenim delovanjem in največjim izkoriščanjem znanja in sredstev obeh organizacij v skladu z zaključki vrhunskega srečanja NATA v Washingtonu leta 1999, Evropskega sveta v Nici leta 2002, skupne izjave EU-NATO z dne 16. decembra 2002 in ob upoštevanju izida lizbonskega vrhunskega srečanja z novembra 2010,
N.
ker bi morala mednarodna diplomacija vrhunskih srečanj povečati svoj potencial in spodbuditi širše večstransko sodelovanje z namenom gradnje svetovne varnosti s pomočjo uresničevanja razvojnih ciljev tisočletja in povečanja človekove varnosti,
O.
ker bodo imele korenite demografske spremembe, ki potekajo znotraj in zunaj EU, posledice za multilateralizem, saj se bo z novo stvarnostjo izvajalo pritisk za poziv za prilagoditev članstva, sedežev in glasovalnih pravic v večstranskih organizacijah; ker bi morala Evropska unija v okviru uravnoteženja zastopanosti, ki bo nedvomno bistveno vplivalo na države EU, od gospodarstev v vzponu ustrezno in z uporabo svojih diplomatskih instrumentov zahtevati zavezo za tvorno in pregledno vedenje v razvijajočem se večstranskem sistemu, in sicer na področjih trajnostnega razvoja, izkoreninjenja revščine, boja proti terorizmu in mednarodnemu organiziranemu kriminalu ter podnebnih sprememb; ker bo sodelovanje Unije v nastajajočih strukturah za svetovno upravljanje ter pri pogajanjih o novih pravilih in načelih zahtevalo kompromise s tistimi državami in novimi akterji, ki si prizadevajo, da bi bil njihov glas slišan na mednarodnem prizorišču,
P.
ker bi morale biti naslednje dejavnosti v osrčju zunanjih ukrepov EU: spodbujanje demokracije in spoštovanja človekovih pravic, zlasti pravic žensk in otrok, svobode izražanja, pravne države, krepitve varnosti, demokratične stabilnosti, napredka ter poštene razdelitve dohodka, bogastva in priložnosti v družbi; ker bi morala biti dodatna krepitev mednarodnega sistema kazenskega prava z namenom spodbujanja odgovornosti, dokončanja prakse nekaznovanosti in spodbujanja pomembnega dela, ki ga je opravilo Mednarodno kazensko sodišče kot edina stalna in neodvisna pravosodna institucija, sestavni del vseh zunanjih ukrepov EU,
Okrepitev vloge Evropske unije v večstranskem sistemu
1.
ugotavlja, da so mehanizmi EU za doseganje soglasja in usklajeno delovanje zgled za mednarodni red na podlagi pravil, zato poudarja, da mora EU sodelovati z vodilnimi silami v regiji ter dejavno sodelovati pri oblikovanju in izboljšanju mednarodnega okolja, ki bo EU omogočilo uspešno spodbujanje vrednot in interesov, kakor zahteva pogodba; meni, da je, če želi Evropska unija biti svetovni akter in ohraniti svoje mesto ter okrepiti notranjo usklajenost, ki je nujna za zagovarjanje enotnega stališča, zlasti na področjih, kjer ima izključne ali deljene pristojnosti, bistvena njena sposobnost oblikovati večstransko sodelovanje oziroma voditi skupno ukrepanje pri odgovarjanju na mednarodne izzive, zlasti na tiste, ki nastajajo zaradi odgovornosti na področju zaščite in zaradi potrebe po izboljšanju varnosti ljudi kot sredstev za doseganje globalne varnosti;
2.
poudarja strmo naraščanje števila političnih in humanitarnih kriz v svetu, kar zahteva boljše večstranske ukrepe EU in njihovo večjo usmerjenost v preventivno delovanje; zato poudarja, da mora EU izkoristiti trenutne razmere in bolje uporabiti svoje instrumente za zunanjo politiko, da bi bolje izkoristila svoj vpliv v mednarodnih organizacijah in prevzela vodilno vlogo pri učinkovitejšem reševanju sedanjih in prihodnjih mednarodnih kriz;
3.
meni, da je treba nedržavne akterje dodatno vključiti v večstransko oblikovanje politik ter spodbujati in olajšati boljše posvetovanje z organizacijami civilne družbe in s socialnimi partnerji v prihodnjih strukturah upravljanja mednarodnih organizacij; priznava, da so njihovi viri, strokovno znanje in domet ključni za povečanje verodostojnosti in učinkovitosti večstranskega sodelovanja; opozarja, da je treba pri reševanju kriznih razmer uporabiti pristop od spodaj navzgor;
4.
poudarja, da bi morala EU s krepitvijo sodelovanja, izboljšanjem institucij in pritegnitvijo vseh zainteresiranih strani prevzeti dejavno in vodilno vlogo v reformi svetovnega upravljanja, da bi bile mednarodne institucije in organizacije legitimnejše, učinkovitejše in bolj naklonjene skupni odgovornosti, ter okrepiti svoj položaj, uresničevati zadane cilje in prednostne naloge ter spodbujati načela, vrednote in interese za oblikovanje tega procesa; vztraja, da morata podpredsednica/visoka predstavnica in Komisija v tesnem sodelovanju z Evropskim parlamentom redno ocenjevati svoj prispevek k reformi svetovnega upravljanja in preučiti, kako reforme lahko koristijo EU pri opredeljevanju in vzpostavljanju njene večje vloge;
5.
meni, da bi morale države članice na Evropsko unijo vse bolj gledati kot na sredstvo za povečanje moči pri doseganju lastnih ciljev, ki jih sicer same ne bi mogle doseči, in ji kot taki zaupati, ter da govorjenje EU z enim glasom ne povečuje le njihovih možnosti za uspeh, temveč tudi legitimnost in verodostojnost EU kot pomembnega mednarodnega akterja v nastajajočem medpolarnem svetu;
6.
poudarja, da je treba pri zunanjem zastopanju uporabiti strateški pristop in jasno utemeljitev ter oblikovati posebno strategijo EU za vsako večstransko organizacijo, da bi povečali vlogo EU in okrepili njen položaj; poziva podpredsednico/visoko predstavnico in Komisijo, naj pripravita belo knjigo o vlogi EU v večstranskih organizacijah, v kateri bi predlagala poglobljen in strateški pristop za bližnjo in srednjeročno prihodnost do leta 2020;
7.
opozarja, da je vloga podpredsednice/visoke predstavnice, da zastopa diplomacijo Evropske unije in podaja stališča v njenem imenu, zato bi moral biti njen položaj v večstranskih organizacijah uveljavljen;
8.
poziva Evropsko unijo in države članice, naj sistematično in strateško pregledajo sedanjo ureditev vloge in institucionalne zastopanosti Unije v večstranskih organizacijah ter naj poiščejo načine, kako bi lahko postopno okrepili njeno zunanje zastopanje v skladu z obsegom pristojnosti in institucionalnimi novostmi iz Lizbonske pogodbe ter vzpostavili novo ravnovesje med institucijami Unije in državami članicami; poleg tega poziva EU in države članice, naj opredelijo organe, v katerih je sedanje stanje zastarelo, neobičajno in neučinkovito ter ga je treba ponovno pretehtati in spremeniti; zato poudarja, da je potrebna večja usklajenost med različnimi vrstami statusa EU v večstranskih organizacijah in pogodbenih shemah zaradi institucionalne doslednosti, ter poziva Svet, naj pripravi jasen okvir;
9.
meni, da v današnjem času fiskalne strogosti in zmanjševanja proračuna evropsko sodelovanje ni možnost, ampak nujnost; pozdravlja ekonomijo obsega z namenom posodobiti, racionalizirati in združiti kolektivno diplomacijo držav članic prek Evropske službe za zunanje delovanje, Komisije in delegacij EU, cilj pa je odpraviti nepotrebne postopkovne zaplete in drago podvajanje navzočnosti na mnogih mednarodnih forumih; meni, da je za ta prizadevanja nujno pridobiti podporo drugih članic večstranskih organizacij, za kar so potrebne skrbne priprave;
10.
meni, da bi morala biti EU kot splošno pravilo in v skladu z duhom Lizbonske pogodbe v primeru izključnih pristojnosti vodilni akter s polnopravnim članstvom v posamezni večstranski organizaciji, države članice pa bi bile lahko, a ne nujno, navzoče kot članice, vendar običajno ne v neodvisni vlogi; meni, da bi morale države članice, če bodo ohranile nacionalno zastopstvo v organizacijah, v katerih ima EU izključne pristojnosti, podpreti stališče, ki ga je EU izrazila v njihovem imenu; prav tako meni, da bi v primeru prevlade deljenih pristojnosti Unije moralo veljati pravilo, da so članice tako Unija kot njene države članice, pri čemer pa bi se bilo treba izogniti razhajanjem pri glasovanju EU in posameznih držav članic;
11.
poudarja, da je treba zaradi poznih in razglašenih odzivov držav članic EU na politične nemire, ki se širijo v severni Afriki in na Bližnjem vzhodu, bolje izkoristiti institucionalne novosti Lizbonske pogodbe, da se zagotovi hitrejše in doslednejše delovanje; poleg tega poudarja, da mora EU postati boljša pri preprečevanju sporov in izboljšati svoje zmogljivosti kriznega upravljanja, da bo lahko proaktivno reševala prihodnje krize;
12.
priznava osrednjo vlogo EU v misiji proti piratom ATALANTA, v kateri pomorske sile EU prevzemajo vodilno vlogo v mednarodnem okviru s podporo misije Afriške unije (AMISOM) in z usklajevanjem dejavnosti mornarice Nata in nacionalnih mornaric na bojišču;
13.
poudarja, da je treba zlasti delegacije EU, ki delujejo pri skupinah mednarodnih organizacij, torej v New Yorku, Ženevi, Parizu, Rimu, na Dunaju in v Nairobiju, močno okrepiti z izurjenim osebjem brez poseganja v ostale delegacije EU, da bi uspešno in učinkovito zastopale interese EU; obenem tudi poudarja, da je treba zagotoviti dodatna sredstva za sedež Evropske službe za zunanje delovanje, zlasti za njene strukture za krizno upravljanje in generalni direktorat za globalna in večstranska vprašanja;
Vloga Evropske unije v sistemu Združenih narodov
14.
glede na to, da so Združeni narodi edina mednarodna organizacija, kjer so zastopane vse države sveta in so glavni forum, v katerem je mogoče doseči učinkovit multilateralizem, poziva EU in države članice, naj si prizadevajo okrepiti vlogo EU in njene možnosti v tem svetovnem večstranskem okviru; poudarja, da mora Evropska unija strateško podporo Združenim narodom preoblikovati, zlasti glede njene politike in sredstev za ukrepanje na humanitarnem področju (odziv na krize in nujne razmere, razvojna pomoč, spopadanje z revščino, spodbujanje solidarnosti v primeru naravnih katastrof) ter na področju reševanja sporov; poziva EU, naj se dosledno zavzema za krepitev civilnih instrumentov Združenih narodov in za to, da bodo vse države, skupine držav in večstranski partnerji strogo spoštovali in uporabljali mednarodno pravo;
15.
ker je EU v več programih in konferencah ZN (Program Združenih narodov za razvoj, Konferenca Združenih narodov za trgovino in razvoj, Urad visokega komisarja ZN za človekove pravice, Svet ZN za človekove pravice) le opazovalka, čeprav prispeva precejšnja finančna sredstva in ima velike politične interese, poziva EU in države članice, naj najdejo rešitev za takšno razhajanje;
16.
vztraja, da je treba vzpostaviti novo institucionalno ravnovesje med vse večjo vlogo skupine G-20, Združenimi narodi in njihovimi agencijami ter tudi mednarodnimi finančnimi institucijami; pri tem poziva Evropsko unijo in njene države članice, naj okrepijo svetovno upravljanje ter poiščejo rešitve za boljše usklajevanje med skupinami G ter sistemom Združenih narodov, pri čemer bi lahko te skupine koristno pokrivale ekonomsko razsežnost, Združeni narodi pa bi ohranili osrednjo vlogo in ostali legitimen organ za svetovno ukrepanje; upoštevajoč, da sta skupini G-8 in G-20 pomembna foruma za opredelitev svetovnih odzivov, kjer mora Evropska unija še naprej dejavno prispevati s pomočjo usklajenih stališč, zato poziva Unijo in države članice, naj si prizadevajo za izboljšave svetovnega upravljanja, s katerimi bi najbolj izkoristili sinergije in dopolnjevanje ter ne bi ogrozili sistema Združenih narodov;
Generalna skupščina Združenih narodov
17.
glede na to, da je Evropska unija ohranila status opazovalke v Generalni skupščini Združenih narodov ter v skladu z Listino ZN ter njihovo medvladno naravo, poziva EU, naj zagotovi potrebno ureditev za učinkovito sodelovanje pri delu Generalne skupščine Združenih narodov, z uporabo vseh pooblastil, ki ji jih podeljuje status organizacije za regionalno povezovanje in s temeljitim in poglobljenim posvetovanjem s članicami ZN, tako da bodo lahko novi predstavniki Unije pravočasno in učinkovito spregovorili o svetovnih vprašanjih;
18.
toplo pozdravlja Resolucijo Generalne skupščine Združenih narodov o sodelovanju Evropske unije pri delu Združenih narodov, ki je bila sprejeta 3. maja 2011 in upošteva institucionalne spremembe, ki jih je prinesla Lizbonska strategija, ter predstavnikom EU omogoča pravočasno ter učinkovito predstavljanje in zagovarjanje stališč EU pri Združenih narodih na več načinov, ki delegaciji EU omogočajo nastop, pa tudi pravico do odgovora in predstavitve ustnih predlogov in predlogov sprememb;
19.
glede na vse večjo vlogo regionalnih blokov v mednarodnih zadevah in ob popolnem spoštovanju medvladne narave ZN poziva države članice EU, naj spodbujajo spremembo strukture članstva v Generalni skupščini ZN, tako da se izboljša status regionalnih organizacij za povezovanje s povečanjem ravni povezovanja, kot je na primer pridobitev lastnega statusa pravne osebe, s čimer bi postale okrepljeni opazovalci;
Varnostni svet Združenih narodov
20.
poudarja, da je potrebna poglobljena reforma Varnostnega sveta Združenih narodov na podlagi prvega pogajalskega besedila in široke podpore taki reformi, da se oblikuje jasnejša opredelitev pristojnosti Varnostnega sveta ZN glede na druge organe ZN ter zagotovi pregled njegovih delovnih nalog; prav tako poudarja, da je treba okrepiti legitimnost, regionalno zastopanost in učinkovitost Varnostnega sveta Združenih narodov, države članice pa morajo o teh vprašanjih oblikovati enotnejše stališče;
21.
ponovno izraža zahtevo, da stalni sedež EU v razširjenem Varnostnem svetu Združenih narodov v skladu s cilji Lizbonske pogodbe za boljšo zunanjo politiko in večjo vlogo EU na področju svetovnega miru, varnosti in ureditve, ostane osrednji, dolgoročni cilj Evropske unije; poziva podpredsednico/visoko predstavnico, naj prevzame pobudo, da bodo države članice oblikovale skupno stališče v zvezi s tem; da se v prihodnje doseže ta cilj, predlaga, da si je treba prizadevati za predhodno uskladitev stališč v Svetu EU, za uvedbo novih stalnih članic v Varnostni svet ZN ter za spremembo načina za sprejemanje odločitev v smeri morebitne uporabe velike kvalificirane večine;
22.
poziva podpredsednico/visoko predstavnico, naj si v svoji vlogi predsednice Sveta za zunanje zadeve prizadeva za oblikovanje skupnih stališč EU o vprašanjih, o katerih odloča Varnostni svet ZN, da se takšna stališča izvedejo s skupno prakso glasovanja; poziva podpredsednico/visoko predstavnico in države članice EU, naj igrajo dejavnejšo vlogo pri vzpostavljanju mehanizmov sodelovanja, s katerimi bi zagotovili, da bi države članice EU s sedežem v Varnostnem svetu ZN branile skupno stališče EU;
23.
poziva države članice EU v Varnostnem svetu Združenih narodov, naj druge članice EU ustrezno obveščajo o svojih stališčih in dejavnostih ter jim posredujejo informacije o dogajanju v Varnostnem svetu; pozdravlja novo uveljavljeno prakso, ko je predstavnik EU običajno povabljen na večino rednih sej Varnostnega sveta in lahko sodeluje z omejeno pravico do besede;
Svet ZN za človekove pravice
24.
poudarja, da je treba usklajevati stališča držav članic EU ter povečati doslednost, prepoznavnost in verodostojnost delovanja EU v Svetu ZN za človekove pravice; pozdravlja ustanovitev direktorata za človekove pravice in demokracijo v sistemu Evropske službe za zunanje delovanje in poziva podpredsednico/visoko predstavnico, naj zagotovi, da bo nova ureditev povečala zmogljivosti EU za delovanje na medregionalni ravni in njeno sodelovanje z državami iz drugih blokov pri skupnih pobudah; zagovarja stališče, da je treba izoblikovati jasna merila za članstvo v Svetu ZN za človekove pravice in da državam, v katerih so kršitve človekovih pravic pogoste in splošno razširjene, ne bi smeli dovoliti, da postanejo članice tega organa; spodbuja Evropsko službo za zunanje delovanje in podpredsednico/visoko predstavnico, naj sprejmeta ukrepe za čimprejšnje dokončanje združitve nekdanjih delegacij Sveta in Komisije v Ženevi;
Vloga EU v mednarodnih finančnih institucijah
25.
poudarja, da je treba pregledati dogovore za zastopanje euroobmočja/EU v mednarodnih organih na področju gospodarske, denarne in finančne stabilnosti, ob upoštevanju vloge, ki jo ima kot ena največjih svetovnih gospodarskih sil;
Mednarodni denarni sklad (MDS)
26.
glede na gospodarske in denarne pristojnosti EU, na svetovni doseg euroobmočja in na njegovo vse večjo odgovornost za stabilnost svetovnega gospodarstva vztraja, da je treba pri sodelovanju v mednarodnem ekonomskem in finančnem upravljanju predstaviti enoten pogled;
27.
trenutno imajo v Mednarodnem denarnem skladu Nemčija, Združeno kraljestvo in Francija po en sedež, ostale države članice pa so razpršene med sedem volilnih skupin, zato poziva Evropsko unijo in njene države članice, naj obravnavajo vprašanje neučinkovite zunanje gospodarske in finančne zastopanosti, ki omejuje vpliv Evropske unije, čeprav imajo njene države članice skupaj več kot 30 odstotkov glasov v MDS; ker je denarna politika izključna pristojnost EU za države članice z enotno skupno valuto, poziva Unijo in ustrezne države članice, naj se nemudoma dogovorijo o skupnem sedežu in volilni skupini v izvršnem odboru MDS, po možnosti sprva kot skupini euroobmočja, da bi dolgoročno zagotovili dosledno zastopanje Unije, kjer bi pod nazorom Evropskega parlamenta sodelovala Komisija;
28.
opozarja EU in njene države članice, naj izkoristijo priložnost naslednjih rednih volitev izvršnih direktorjev Mednarodnega denarnega sklada v letu 2012 za racionalizacijo in si skupaj prizadevajo za to, da se vse države članice združijo v skupni sedež euroobmočja za denarno unijo, ostale države članice, katerih valuta ni euro, pa bi sestavljale ločeno glasovalno skupino;
29.
glede na to, da ne Komisija niti rotirajoče predsedstvo Sveta niti finančni ministri euroobmočja formalno niso zastopani v izvršnem odboru Mednarodnega denarnega sklada, Evropska centralna banka pa je zgolj opazovalka pri relevantnih točkah dnevnega reda, poudarja, da morata Komisija in Evropska centralna banka kot organa Unije, pristojna za denarno in gospodarsko politiko, dobiti polnopravni status opazovalke v izvršnem odboru sklada, s čimer bi odpravili očitno neprimerno neustrezno zastopanost v skladu;
Svetovna banka in glavne večstranske razvojne banke
30.
poziva Evropsko unijo in države članice, naj v dogovoru z drugimi partnericami obravnavajo institucionalno anomalijo, da Evropska unija nima niti statusa opazovalke v izvršnem odboru Svetovne banke (le v njenem ministrskem odboru za politiko), čeprav je najpomembnejša donatorka v skrbniške sklade Svetovne banke, dejansko večja donatorka pomoči kot katerakoli njena država članica, pomembna pa so njena operativna partnerstva z banko v evropskih in afriških regijah, ; poudarja pomen celotne EU kot največjega donatorja v svetu in opozarja na prizadevanja Unije za usklajevanje, združevanje in zmanjšanje razdrobljenosti svojih programov pomoči, zlasti s Pariško izjavo o učinkovitosti pomoči in Evropskim soglasjem o razvoju; v zvezi s tem priznava pomen nadaljnjega prizadevanja za pridobitev statusa opazovalke v izvršnem odboru ter želje za reformo politično zastarelih skupin držav, da bi bile države članice EU v isti volilni skupini; opozarja, da bi moralo enako načelo združevanja držav članic v volilno skupino EU veljati za glavne večstranske razvojne banke, zlasti za Azijsko razvojno banko, Medameriško razvojno banko in Afriško razvojno banko;
Banka za mednarodne poravnave
31.
ugotavlja, da je Banka za mednarodne poravnave mednarodna finančna institucija, ki združuje centralne banke najrazvitejših držav, nazadnje pa so se ji pridružile še Kitajska, Brazilija in Indija; glede na izključno pristojnost Evropske centralne banke za denarno politiko predlaga, naj bo Evropska centralna banka edina predstavnica euroobmočja v odboru Banke za mednarodne poravnave, Komisija pa edina predstavnica EU v Baselskem odboru za bančni nadzor;
Vloga Evropske unije v večstranskih varnostnih organizacijah
Organizacija Severnoatlantske pogodbe (NATO)
32.
poziva Evropsko unijo in zvezo NATO, glede na to, da na vseh ravneh že potekajo redna srečanja in je vzpostavljen dogovor o stalnem vojaškem sodelovanju, občasno pa Politični in varnostni odbor EU ter Severnoatlantski svet Nata pripravita skupna zasedanja, naj podvojita svoja prizadevanja za vzpostavitev okvira celovitega sodelovanja, tudi s stalnimi strukturami za sodelovanje; poziva k vzpostavitvi sistematičnih stikov med generalnim sekretarjem NATA in podpredsednico/visoko predstavnico; predlaga, da se na ravni Severnoatlantskega sveta ter Političnega in varnostnega odbora preučijo posledice uvedbe vzajemnega statusa opazovalke, da bi izboljšali načine sodelovanja v duhu Lizbonske pogodbe in po sprejetju novega strateškega koncepta v zvezi NATO, pa tudi glede na željo za razvoj strateškega partnerstva med Evropsko unijo in zvezo NATO; pri tem pozdravlja sedanje sodelovanje z Evropskim parlamentom, in njegovo udeležbo v Natovi parlamentarni skupščini;
33.
zagovarja stališče, da je treba izboljšati določbe, ki EU omogočajo dostop do virov in zmogljivosti NATA; poudarja, da morata obe organizaciji razviti celovit pristop h kriznemu upravljanju, ki pogosto zahteva večstransko civilno in vojaško odzivanje; znova poudarja, da je prepričan, da je slednje v skladu z oblikovanjem samostojne ’Evrope obrambe’ preko stalnega strukturnega sodelovanja in Evropske obrambne agencije;
Organizacija za varnost in sodelovanje v Evropi (OVSE)
34.
glede na formalni dogovor med EU in OVSE poziva k resnemu razmisleku, kako bi lahko Unija prevzela večjo odgovornost in učinkoviteje sodelovala pri doseganju skupnih ciljev, kar bi lahko dosegli z vzpostavitvijo mehanizma stalnega dialoga, dogovorom o skupnih pobudah in usklajevanjem lokalnih dejavnosti; poziva Unijo, njene države članice ter Stalni svet OVSE, naj skupaj vzpostavijo mehanizem za okrepljeno sodelovanje, usklajevanje in posvetovanje med organizacijama; glede na dejstvo, da tudi člen 220(1) PDEU izrecno dodaja Organizacijo za varnost in sodelovanje v Evropi na seznam mednarodnih organizacij, s katerimi Unija ’v ustrezni obliki sodeluje’, tudi poudarja, da mora podpredsednica Komisije/visoka predstavnica usklajevati stališče držav članic EU v zadevah OVSE; poudarja, da je treba pri misijah za opazovanje volitev vzpostaviti učinkovite mehanizme sodelovanja med parlamentarno skupščino OVSE in Evropskim parlamentom, da se odpravijo pomanjkljivosti, do katerih je prišlo ob nekaterih priložnostih;
35.
ponovno izraža svojo željo po oblikovanju evropske obrambne politike, ki postaja vse bolj nujna v svetu, kjer se nestabilnost in grožnje znatno povečujejo;
Vloga Evropske unije v drugih večstranskih organizacijah
Svet Evrope
36.
poudarja, da je treba spremeniti navzočnost Evropske unije v Svetu Evrope in njen status opazovalke, da bi okrepili večstransko sodelovanje med njima na področjih, pomembnih tako za EU kakor za Svet Evrope, npr. na področju pravne države, demokracije, izobraževanja, zaščite človekovih pravic, svobode izražanja, svobode tiska in dobrega upravljanja, glede na to, da Unija največ prispeva k skupnim delovnim programom s Svetom Evrope; priporoča, da EU bolje uskladi svoje delo s Svetom Evrope na področjih pravne države, demokracije in človekovih pravic, da bi povečali uspešnost obeh institucij na navedenih področjih; zlasti v luči skorajšnjega pristopa EU k Evropski konvenciji o človekovih pravicah in temeljnih svoboščinah (EKČP) poudarja pravico do udeležbe z glasovalno pravico v imenu Unije na sejah odbora ministrov Sveta Evrope, kadar ta med drugim opravlja svojo nalogo nadzora nad izvajanjem sodb Evropskega sodišča za človekove pravice; poleg tega poudarja pravico EU do zastopanosti v Usmerjevalnem odboru za človekove pravice – zlasti po njenem pristopu k EKČP, ki bi moral EU dati splošno pravico do celovitega sodelovanja v odboru ministrov Sveta Evrope in pravico do glasovanja –, pravico do imenovanja sodnika na Evropskem sodišču za človekove pravice ter pravico Evropskega parlamenta do sodelovanja na parlamentarni skupščini Sveta Evrope, na kateri se volijo sodniki; poudarja, da bi morala EU zaradi svoje večje učinkovitosti na področju človekovih pravic na vseevropski ravni pristopiti tudi k drugim organom Sveta Evrope, kot so odbor za preprečevanje mučenja, evropska komisija za boj proti rasizmu in nestrpnosti ter evropska komisija za učinkovito pravosodje;
Organizacija za gospodarsko sodelovanje in razvoj (OECD)
37.
priznava, da si je glede na člen 220(1) PDEU, ki poziva k ustreznim oblikam sodelovanja z Organizacijo za gospodarsko sodelovanje in razvoj, treba prizadevati, da se sedanji status Evropske unije kot opazovalke v OECD nadgradi v status polnopravne članice, saj ima Unija precejšnje izključne in deljene pristojnosti v skoraj vseh odborih OECD;
Svetovna trgovinska organizacija (STO)
38.
meni, da bi lahko vloga, ki jo EU ima v STO, služila za zgled tudi pri dejavnostih v preostalih mednarodnih organizacijah (vključno z UNCTAD in OECD), saj je EU zaradi izključne pristojnosti polnopravna članica STO in se pogaja v imenu vseh držav članic EU, medtem ko so vse države članice obenem tudi same članice STO in sodelujejo pri oblikovanju skupnega pristopa;
39.
meni, da bi moralo oblikovanje dveh ločenih delegacij EU v Ženevi skladno z Lizbonsko pogodbo, in sicer ene pri STO in druge pri OZN, okrepiti zmogljivosti EU za usklajevanje, njeno prisotnost in prepoznavnost, vendar poudarja pomen zagotavljanja skladnosti delovanja med obema delegacijama, da se tako izognemo vsakemu podvajanju dela;
40.
zahteva, naj EU znotraj STO upošteva in brani specifične evropske interese; zlasti mora zahtevati posebno obravnavanje kmetijskih vprašanj in zagotoviti zaščito za nekatere občutljive evropske regije ali sektorje, kot tudi spodbujanje pravične trgovine, ki omogoča trajnostni razvoj;
41.
poziva k temeljitemu razmisleku o tem, kako bi vprašanja netrgovinske narave bolje prilagodili pravilom STO, da bi članicam omogočili izpolnjevanje legitimnih ciljev politike ob hkratnem ohranjanju dostopa na trg; v zvezi s tem poudarja, da je treba zagotoviti, da bo trgovinska politika EU skladna z drugimi politikami EU in mednarodnim pravom ter da bodo ukrepi STO skladni z ukrepi drugih mednarodnih dejavnosti in da se bodo obojestransko podpirali;
42.
ugotavlja, da so izvedbena pooblastila STO, ki so bila oblikovana v okviru njenega organa za reševanje sporov, ključni element uspeha te organizacije;
Vloga Evropske unije v ’diplomaciji vrhunskih srečanj’ – ambicije v skupinah G-8 in G-20
43.
meni, da bi morala Evropska unija polno sodelovati v procesu skupine G-7/G-8 in biti polnopravno zastopana na srečanjih finančnih ministrov skupine G-7 glede na njeno svetovno gospodarsko in finančno težo, potrebo po zaščiti strateških interesov Unije na mednarodnem prizorišču ter glede na dejstvo, da se je dnevni red vrhunskih srečanj skupine G-8 precej razširil na vrsto politično-varnostnih vprašanj od človekovih pravic do regionalne varnosti in nadzora nad orožjem; poudarja, da je pred srečanji skupin G-7 in G-8 potrebno večje usklajevanje na ravni EU, zlasti tesno sodelovanje Evropskega parlamenta;
44.
poziva Evropsko unijo in države članice, naj si s partnericami prizadevajo za doseganje celovitega usklajevanja in poenotenja sporočil med petimi evropskimi državami in predstavnikom EU v skupini G-20, da se zagotovi učinkovito sodelovanje Unije na ministrskih srečanjih skupine G-20 glede na njene izključne ali deljene pristojnosti na področjih, kjer ima skupina G-20 precejšen in vse večji vpliv (npr. regulacija finančnih trgov, usklajevanje gospodarske politike, skupaj z vprašanji menjalnih tečajev, mednarodni denarni sistem, razvojna pomoč, vprašanja mednarodne trgovine, boj proti financiranju terorizma in pranju denarja, okolje ali energetska varnost);
45.
ugotavlja, da se je povečalo sodelovanje v ’mini-lateralnih’ forumih, ki obravnavajo specifične krizne razmere, od skupine G-8 do kontaktne skupine za Balkan, od bližnjevzhodne četverice do skupine 5+1 o Iranu; opozarja, da je bila Evropska unija zgrajena na solidarnosti med svojimi članicami in bi se zato morale države članice posvetovati s partnerji glede odločitev v skupnem interesu, ki bi lahko nazadnje omogočile oblikovanje učinkovitih in doslednih večstranskih rešitev v korist vseh udeleženih strani; zato poziva podpredsednico/visoko predstavnico, naj obravnava sedanje izzive učinkovitega večstranskega delovanja, in verjame, da bi moral biti cilj ponovno pregledane strategije na tem področju doseganje večje prepoznavnosti in vpliva EU, vključno z obveznostjo majhnih skupin, da se posvetujejo s partnerji EU in od Unije zahtevajo podelitev mandata;
o
o o
46.
naroči svojemu predsedniku, naj to resolucijo posreduje podpredsednici Komisije/visoki predstavnici Unije za zunanje zadeve in varnostno politiko, Evropskemu svetu, Svetu, Komisiji, državam članicam EU in nacionalnim parlamentom.
