P6_TA(2006)0273
Porast rasističnega nasilja in homofobije v Evropi
B6-0330 , 0331 , 0332 in 0333/2006
Resolucija Evropskega parlamenta o porastu rasističnega nasilja in homofobije v Evropi
Evropski parlament
, –
ob upoštevanju mednarodnih instrumentov na področju človekovih pravic, ki prepovedujejo diskriminacijo na podlagi rase in narodnosti, in zlasti Mednarodne konvencije o odpravi vseh oblik rasne diskriminacije in Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, ki so ju podpisale vse države članice EU ter v velikem številu tudi tretje države,
–
ob upoštevanju členov 2, 6, 7 in 29 Pogodbe o Evropski uniji in člena 13 Pogodbe ES, ki EU in njene države članice zavezujejo k vzdrževanju človekovih pravic in temeljnih svoboščin, zagotavljajo evropsko sredstvo v boju proti rasizmu, ksenofobiji in diskriminaciji,
–
ob upoštevanju Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, zlasti člena 21 Listine,
–
ob upoštevanju dejavnosti Evropske unije v boju proti rasizmu, ksenofobiji, antisemitizmu in homofobiji, zlasti direktiv o preprečevanju diskriminacije: direktiv 2000/43/ES o izvajanju načela enakega obravnavanja oseb ne glede na raso ali narodnost UL L 180, 19.7.2000, str. 22.
in 2000/78/ES o splošnih okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu UL L 303, 2.12.2000, str. 16.
, ter osnutka okvirnega sklepa o boju proti rasizmu in ksenofobiji UL C 75 E, 26.3.2002, str. 269.
,
–
ob upoštevanju svojih predhodnih resolucij o rasizmu, ksenofobiji, antisemitizmu, homofobiji, zaščiti manjšin in protidiskriminacijskih politikah ter o položaju Romov v EU,
–
ob upoštevanju člena 103(4) svojega Poslovnika,
A.
ker so vzroki za rasizem, ksenofobijo, antisemitizem, homofobijo in anti-ciganstvo nerazumni in so včasih povezani s socialno marginalizacijo, izključenostjo in brezposelnostjo, kakor tudi z zavrnitvijo spodbujanja raznolikosti v naših družbah kot viru bogastva,
B.
ker so nekatere države članice doživele nasilne dogodke in/ali umore zaradi rasnega, ksenofobičnega in antisemitskega sovraštva, medtem ko znotraj in izven EU še vedno trajajo druge oblike neposrednega in posrednega rasizma, ksenofobije, antisemitizma in homofobije,
C.
ker so ruski organi prepovedali shod za enakost in strpnost do gejev, lezbijk, biseksualcev in transseksualcev, ki je bil predviden 27. maja 2006 v Moskvi, s kršenjem pravice do mirnega zbiranja in demonstracij, ki jo zagotavlja Evropsko sodišče za človekove pravice, v položaju, ko so pri blatenju sodelovali politični in verski organi ter spodbujali nasilne dogodke (do katerih je kasneje prišlo) in sodelovali pri njih,
D.
ker imajo politične osebnosti na evropski, nacionalni in regionalni ravni odgovornost, da s spodbujanjem strpnosti, razumevanja, spoštovanja in mirnega sobivanja dajejo zgled,
E.
ker so nekatere politične stranke, vključno s strankami, ki so na oblasti v številnih državah in tistimi, ki so dobro zastopane na lokalni ravni, namenoma postavile vprašanja rasne, narodnostne, verske in gejevske nestrpnosti v središče svoje agende, in se s tem političnim voditeljem omogočile način izražanja, ki spodbuja rasno in druge oblike sovraštva in neti ekstremizem v družbi,
F.
ker opozarja na odprto nasilje homofobične narave s strani člana poljske vladajoče stranke v zvezi z načrti uveljavljanja pravic gejev do pohoda v Varšavi,
G.
ker države članice predvidevajo razne ukrepe proti političnim strankam, ki spodbujajo programe in dejavnosti, ki so v nasprotju z vrednotami, ki jih zagotavlja Evropsko sodišče za človekove pravice, vključno z odpovedjo javnega financiranja,
H.
ker je med nogometnimi tekmami prišlo do sramotnih in resnih rasističnih incidentov in ker obstaja zaskrbljenost, da bi se podobni dogodki lahko zgodili med sedanjim svetovnim prvenstvom
,
I.
ker je izobraževanje, zlasti na osnovni ravni, kritično področje "politike proti toku" v boju proti rasističnemu razpoloženju in predsodkom kasneje in ker bi morali oblikovalci politike v celoti upoštevati prednosti dobre socialne in narodnostne povezave v državnem osnovnošolskem izobraževanju,
J.
ker imajo mediji pomembno in bistveno vlogo v tem, kako javnost dojema rasno nasilje in ker so v nekaterih državah članicah mediji nagnjeni k enodimenzionalnemu in pristranskemu opisovanju nasilja in zato nosijo odgovornost za širjenje napačnih informacij o rasizmu in ksenofobiji,
K.
ker obstoj velikega števila spletnih strani, ki zagotavljajo glavni vir informacij o rasističnih skupinah, ki spodbujajo sovraštvo, povečuje zaskrbljenost, kako se odzvati na ta problem brez kršitve svobode izražanja,
L.
ker imata policija in sodni sistemi držav članic pomembno vlogo pri preganjanju in preprečevanju rasnega nasilja; ker policija in sodni sistemi držav članic včasih ne uspejo zaščititi državljanov pred nasiljem in ekstremistom onemogočiti opravljanje kaznivih dejanj, države članice pa bi v tem oziru morale preučiti, če so njihove policijske sile in sodni sistemi izpostavljeni "institucionalnemu rasizmu"; ker je v nekaterih državah policijsko nasilje posebej usmerjeno v narodnostne, rasne in spolne manjšine in neposredno krši njihovo pravico do svobode zbiranja,
M.
ker ni dovolj statističnih podatkov o rasizmu, ksenofobiji, antisemitizmu in homofobiji v državah članicah, še zlasti o nasilju in diskriminaciji v zvezi s temi pojavi,
N.
ker Svet po petih letih pogajanj še ni sprejel predloga Komisije o osnutka sklepa o boju proti rasizmu in ksenofobiji, ki je Komisijo privedel do grožnje o njegovem umiku in ker bi bil ta instrument uporabno orodje za obravnavo in kaznovanje storilcev kaznivih dejanj iz sovraštva,
O.
ker so se države članice - Nemčija, Luksemburg, Avstrija in Finska - obrnile na Evropsko sodišče zaradi neizpolnjevanja zahtev Direktive 2000/43/ES,
1.
obžaluje dejstvo, da Svet ni mogel sprejeti zgoraj navedenega osnutka svojega sklepa o boju proti rasizmu in ksenofobiji in nujno poziva prihodnje finsko predsedstvo Sveta, naj ponovno začne z delom na njem in Svet, naj doseže soglasje o izrecni razširitvi osnutka sklepa na homofobične, antisemitske, islamofobične in druge vrste kaznivih dejanj, ki izhajajo iz fobij ali sovraštva zaradi narodnosti, rase, spolne usmerjenosti, vere ali drugih nerazumnih podlag; poziva države članice, naj okrepijo ukrepe kazenskega prava, ki temeljijo na približevanju kazni za takšna kazniva dejanja po EU; poziva vse države članice, naj učinkovito izvajajo direktivi o preprečevanju diskriminacije ter Komisijo, naj privede pred Sodišče države članice, ki tega ne izvajajo ter naj do sredine leta 2007 predloži predloge za novo zakonodajno orodje, ki bo vključevalo vse podlage za diskriminacijo, določene v členu 13 Pogodbe ES in ki bo imelo enako področje uporabe kot Direktiva 2000/43/ES;
2.
strogo obsoja vse rasistične in sovražne napade, poziva vse nacionalne oblasti, da storijo vse, kar je v njihovi moči za kaznovanje tistih, ki so odgovorni in za boj proti nekaznovanju za te napade; izraža svojo solidarnost z vsemi žrtvami tovrstnih napadov in njihovimi družinami, vključno:
–
naklepen umor, ki ga je zagrešil mladi Belgijec, desničarski skrajnež dne 12. maja 2006 v Antwerpnu nad črnko malijske narodnosti in belgijskim otrokom (ki mu je bila varuška), isti skrajnež je nekaj trenutkov pred tem hudo ranil žensko turške narodnosti, ko jo je skušal umoriti;
–
umor 16-letnega dečka januarja 2006 in 17-letnega dečka aprila 2006 v Bruslju, izraža svoje ogorčenje nad nekaterimi medijskimi spremljanji teh umorov, ki včasih vodijo v neutemeljeno kriminalizacijo celotnih skupnosti v očeh širše javnosti;
–
ugrabitev, mučenje in umor Ilana Halimija februarja 2006 v Franciji, ki ga je izvedla tolpa 22 oseb različnega porekla, ter izraža svojo globoko zaskrbljenost glede antisemitskih dimenzij tega zločina;
–
umor Chaïb Zehafa marca 2006 v Franciji zaradi njegove etnične pripadnosti;
–
brutalni napad na nemškega državljana etiopskega porekla, Kevina K, v kraju Poemmelte v zvezni deželi Sachsen-Anhalt dne 9. januarja 2006 zlasti zaradi njegove rasne pripadnosti;
–
grozljivo mučenje in umor transseksualca Gisberta v portugalskem mestu Porto februarja 2006, ki ga je zagrešila skupina mladoletnikov;
–
napad na Michaela Schudricha, poljskega velikega rabina, ki se je zgodil v Varšavi, kakor tudi izjave vodilnega člana poljske politične stranke Liga poljskih družin (Liga Polskich Rodzin), ki je ob shodu za strpnost in enakost pozival k nasilju nad lezbijkami, geji, biseksualci in transseksualci;
–
napad, žrtev katerega je bil dne 8. aprila 2006, v kraju Castellar del Vallés v Španiji, Portugalec gvinejskega izvora Fernando Ujiguilete; Ujiguilete je zaradi tega rasističnega napada preživel več dni v bolnišnici;
–
porast števila rasističnih napadov, vzklikov in napevov pripadnikov neonacistične miselnosti na nogometnih stadionih;
3.
pozdravlja dejstvo, da se je množičnih demonstracij v Antwerpnu in Parizu, katerih namen je bil izraziti zgroženost javnosti ob zgoraj navedenih dogodkih in javno podporo v boju proti rasizmu, ksenofobiji in antisemitizmu, udeležilo na tisoče ljudi; pozdravlja tudi demonstracije za strpnost na Poljskem in zlasti izraženo toplo dobrodošlico Paradi ponosa 2006 (Gay Pride Parade) v Varšavi;
4.
je močno zaskrbljen zaradi stopnjevanja rasistične, ksenofobične, antisemitske in homofobične nestrpnosti na Poljskem, ki jo deloma spodbuja verske platforme, kot npr. Radio Maryja, ki ga zaradi antisemitske usmerjenosti kritizira tudi Vatikan; meni, da bi EU morala sprejeti ustrezne ukrepe, s katerimi bi izrazila svojo zaskrbljenost in zlasti sprožila vprašanje sodelovanja Lige poljskih družin v vladi, saj njeni voditelji spodbujajo ljudi k sovraštvu in nasilju; opozarja Poljsko na njene zaveze in obveznosti, ki izhajajo iz Pogodb, zlasti iz člena 6 Pogodbe EU, in na možne sankcije v primeru neizpolnjevanja; s tem v zvezi poziva poljsko vlado, da ponovno obravnava ukinitev Urada pooblaščenca za enak položaj; zahteva od Evropskega centra za spremljanje rasizma in ksenofobije, da opravi raziskavo o stopnjevanju rasizma, ksenofobije in homofobije na Poljskem, ter poziva Komisijo, da preveri, ali so ukrepi in izjave poljskega ministra za šolstvo v skladu s členom 6 Pogodbe o Evropski uniji;
5.
ostro obsoja odločitev ruskih oblasti, da prepove prvo Parado ponosa v Moskvi 27. maja 2006, kakor tudi njeno nezmožnost, da zaščiti in poskrbi za varnost miroljubnih protestnikov in aktivistov za človekove pravice, ter opozarja ruske oblasti, da je svoboda združevanja temeljna človekova pravica, ki jo zagotavlja Ustava Ruske federacije v členu 31; izraža svojo globoko zaskrbljenost glede vloge ruskih politikov in verskih organizacij pri spodbujanju nasilja in sovraštva do lezbijk, gejev, biseksualcev in transseksualcev; upa, da se podobni dogodki v prihodnosti ne bodo ponovili ter poziva ruske oblasti, da dovoli Parado ponosa v letu 2007 in zagotovi varnost udeležencev;
6.
je močno razočaran, da voditelji EU niso izpostavili tega vprašanja dne 26. maja 2006, ko je potekal vrh EU-Rusija;
7.
prav tako je razočaran nad neuspelim srečanjem med predsednikom Barrosom ter komisarji Frattini in Spidla ter evropskimi verskimi predstavniki dne 30. maja 2006, saj niso obsodili aktivne udeležbe ruskih ortodoksnih duhovnikov na nasilnem shodu nasprotnikov homoseksualcev in neonacistov v Moskvi dne 27. maja 2006;
8.
izraža presenečenje in zaskrbljenost zaradi odziva predsednika Parlamentarne skupščine Sveta Evrope na dogodke v Moskvi, ko je ta Rusiji čestital zaradi dosežkov na področju človekovih pravic, namesto da bi obsodil kršitev temeljnih človekovih pravic dne 27. maja 2006;
9.
poziva predstavnike EU, da na prihajajočem vrhu G8 sprožijo vprašanje človekovih pravic v Rusiji kot prednostno zadevo, zlasti vprašanje pravice do mirnih protestov;
10.
poziva institucije Evropske unije, države članice in vse evropske demokratične politične stranke, da obsodijo vsako dejanje nestrpnosti ali spodbujanja k rasnemu sovraštvu kot tudi vsako dejanje nadlegovanja ali rasističnega nasilja;
11.
obžaluje, da v več državah članicah narašča podpora ekstremističnim strankam in skupinam z jasnim ksenofobičnim, rasističnim, antisemitskim in homofobičnim programom, od katerih so nekatere nedavno prišle na oblast na Poljskem, ter poudarja potrebo po reševanju tega pojava v samem nastanku, npr. družbena marginalizacija, izključenost in nezaposlenost;
12.
poziva vse države članice, da vsaj predvidijo možnost ukinitve javnega financiranja političnih strank, ki ne spoštujejo človekovih pravic in temeljnih svoboščin, demokracije in pravne države, kakor je določeno v Evropski konvenciji o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin in Listini o temeljnih pravicah, ter poziva tiste, ki že imajo to možnost, da jo nemudoma izkoristijo;
13.
poziva države članice, da začnejo s kampanjami in projekti na vseh ravneh in v vseh sektorjih, zlasti v sredstvih javnega obveščanja in šolah, da bi spodbujali kulturno raznolikost kot obliko bogastva in ekonomske dinamike, enakost spolov, boj proti diskriminaciji, strpnost, dialog in integracijo, na primer v okviru Evropskega leta enakih možnosti za vse (2007) in Medkulturnega dialoga (2008);
14.
poziva države članice, da namenijo ustrezno pozornost boju proti rasizmu, seksizmu, ksenofobiji in homofobiji tako v medsebojnem odnosu kot v dvostranskih odnosih s tretjimi državami;
15.
poziva Komisijo, da nadaljuje z razvojem protidiskriminacijske politike skupaj s svojo nastajajočo politiko integracije; meni, da je za doseganje enakosti treba nameniti posebno pozornost integraciji in drugim nezakonodajnim ukrepom, kot je spodbujanje vzajemnega delovanja in sodelovanja;
16.
poudarja potrebo po podpori proti-rastističnih in proti-ksenofobičnih pobud v zvezi s trenutnim Svetovnim nogometnim prvenstvom v Nemčiji ter poziva oblasti, da pazljivo spremljajo in preganjajo ter obsodijo odgovorne za rasistična dejanja;
17.
ponovno poudarja potrebo po dobrih in jasnih opredelitvah in statistikah o rasizmu in ksenofobiji, zlasti v zvezi z rasističnim in ksenofobičnim nasiljem, kot sredstev za učinkovit boj proti tem pojavom, kakor je bilo že poudarjeno v letnem poročilu za leto 2005 Evropskega centra za spremljanje rasizma in ksenofobije, ki je izpostavil pomanjkanje statističnega beleženja rasističnega nasilja v Italiji, na Portugalskem in v Grčiji;
18.
naroči svojemu predsedniku, naj to resolucijo posreduje Svetu, Komisiji, vladam držav članic, Svetu Evrope in vladi Ruske federacije.
