KONČNO
A6-0075/2005
23.3.2005
POROČILO
o vlogi Evropske unije pri doseganju razvojnih ciljev tisočletja (RCT)
(2004/2252(INI))
Odbor za razvoj
Poročevalka:
Glenys Kinnock
PE 353.635v02-00
VSEBINA
PREDLOG RESOLUCIJE EVROPSKEGA PARLAMENTA.....................................................3
OBRAZLOŽITEV.....................................................................................................................13
MNENJE ODBORA ZA MEDNARODNO TRGOVINO........................................................19
POSTOPEK..............................................................................................................................22
PREDLOG RESOLUCIJE EVROPSKEGA PARLAMENTA
o vlogi Evropske unije pri doseganju razvojnih ciljev tisočletja (RCT)
( 2004/2252(INI) )
Evropski parlament ,
– ob upoštevanju Deklaracije tisočletja z dne 8. septembra 2000, ki skupaj z mednarodno skupnostjo določa razvojne cilje tisočletja (RCT) kot merila za odpravo revščine,
– ob upoštevanju zaporednih Poročil o človekovem razvoju, ki jih je pripravil Razvojni program Združenih narodov,
– ob upoštevanju poročila Konference ZN o trgovini in razvoju (UNCTAD) – najmanj razvite države 2002: izogibanje pasti revščine,
– ob upoštevanju letnih poročil generalnega sekretarja ZN o izvajanju Deklaracije tisočletja Združenih narodov, od katerih je zadnje z dne 27. avgusta 2004,
– ob upoštevanju poročila Projektne skupine tisočletja Združenih narodov „Vlaganje v razvoj: praktičen načrt za dosego razvojnih ciljev tisočletja“, ki jo vodi profesor Jeffrey Sachs,
– ob upoštevanju letnih poročil UNICEF o položaju otrok na svetu in Konvencije Združenih narodov o pravicah otroka iz leta 1989,
– ob upoštevanju končnih ugotovitev in zaključkov mednarodnih konferenc, še zlasti Mednarodne konference o financiranju razvoja (Monterrey, 2002), Svetovnega vrha o trajnostnem razvoju (Johannesburg, 2002), tretje konference Združenih narodov o najmanj razvitih državah (Bruselj, 2001), četrte ministrske konference Svetovne trgovinske organizacije (Doha, 2001), Mednarodne konference o prebivalstvu in razvoju (ICPD) (Kairo, 1994), posebnega zasedanja Generalne skupščine ZN iz leta 1999 za pregled napredka pri doseganju ciljev ICPD („Kairo + 5“) in Svetovnega foruma o izobraževanju (Dakar, 2000),
– ob upoštevanju nacionalnih pridržkov, ki so jih izrazile države članice EU v končnih deklaracijah in zaključkih zgoraj omenjenih konferenc,
– ob upoštevanju obveznosti, ki jih je EU sprejela na vrhu v Barceloni marca 2002 pred konferenco v Monterreyu,
– ob upoštevanju členov 177–181 Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti ter členov III-316 do 318 in III-321 Pogodbe o Ustavi za Evropo,
– ob upoštevanju poročila Evropske komisije o „razvojnih ciljih tisočletja 2000–2004“ ( SEC(2004)1379 ),
– ob upoštevanju Deklaracije Sveta in Komisije z dne 20. novembra 2000 o razvojni politiki Evropske skupnosti,
– ob upoštevanju sklepov Sveta za splošne zadeve in zunanje odnose (GAERC), ki je zasedal od 22. do 23. novembra 2004,
– ob upoštevanju sporočil predsednika Evropske komisije v soglasju s podpredsednico Wallström „Strateški cilji 2005 – 2009: Evropa 2010: Partnerstvo za evropsko prenovo - blaginja, solidarnost in varnost“ ter „delovni program Komisije za leto 2005“,
– ob upoštevanju sporočila Komisije o predlogu Sklepa Sveta o sprejetju stališča Skupnosti v Svetu ministrov AKP-ES v zvezi s poravnavo vseh posebnih posojil najmanj razvitih držav (NRD) med zelo zadolženimi revnimi državami (HIPC) AKP, preostalih po polni uporabi mehanizmov za zmanjševanje dolgov HIPC, ter resolucije z dne 25. aprila 2002
UL C 131 E, 5.6.2003, str. 167. ,
– ob upoštevanju resolucije z dne 13. januarja 2005 o odpisu dolga državam v razvoju
Besedila, sprejeta na ta datum, P6_TA-PROV(2005)0008 . ,
– ob upoštevanju zaveze Svetovnega vrha hrane leta 1996 za zmanjšanje števila lačnih za polovico do leta 2015,
– ob upoštevanju člena 45 svojega Poslovnika,
– ob upoštevanju poročila Odbora za razvoj in mnenja Odbora za mednarodno trgovino ( A6‑0075/2005 ),
A. ker zagotavlja Evropska unija več kot 50 % razvojne pomoči po vsem svetu, ter ob upoštevanju, da so septembra 2000 države članice EU in predsednik Komisije podpisali Deklaracijo tisočletja in da je decembra 2001 Generalna skupščina ZN odobrila razvojne cilje tisočletja,
B. ugotavlja, da je treba razvojne cilje tisočletja, ki poudarjajo prizadevanja za odpravo revščine, razumeti kot del širšega programa, ki spodbuja trajnostni razvoj, pravičnost, enakost, vodenje in vladavino prava,
C. ker se je po poročilu UNCTAD o NRD iz leta 2002 število ljudi, ki živijo v skrajni revščini, v zadnjih tridesetih letih več kot podvojilo, in sicer se je s 138 milijonov v 60. letih 20. stoletja povečalo na 307 milijonov v 90. letih 20. stoletja, in če se bodo sedanji trendi nadaljevali, se bo število ljudi, ki živijo z manj kot 1 USD na dan, s 307 milijonov povečalo na 420 milijonov do leta 2015,
D. ker ukrepanje proti revščini zahteva predvsem korenito spremembo politike v industrializiranih državah in državah v razvoju za obravnavo strukturnih vzrokov revščine, vključno z nepoštenimi pravili svetovne trgovine, nedostopnimi plačili dolgov mednarodnim finančnim ustanovam s strani držav v razvoju in nepravično porazdelitvijo bogastva,
E. ugotavlja, da pomeni uresničevanje razvojnih ciljev tisočletja podvojitev sedanjega zneska in ohranjanje tega zneska vsaj deset let,
F. ob spoznanju istočasnih prizadevanj za določitev dodatnih inovativnih virov financiranja in hkrati s priznavanjem, da sta kakovost in vsebina pomoči prav tako pomembni,
G. obžaluje, da dve tretjini držav v razvoju namenita več časa odplačilom zapadlih dolgov kot osnovnim socialnim storitvam,
H. ugotavlja, da veliko zelo zadolženih držav zahteva 100-odstotni odpis dolga in morajo v leto 2015 vstopiti brez presežka dolga,
I. ker je Organizacija za gospodarsko sodelovanje in razvoj/Odbor za razvojno pomoč (OECD/DAC) v medsebojnem pregledu kritizirala Evropsko skupnost (ES) zaradi „pomanjkanja skupne strategije Skupnosti in ker je ciljev razvojne politike Skupnosti preveč, so preveč nejasni in niso kakor koli razvrščeni“, ter ker v preteklosti niso bili vloženi nikakršni resni napori, s katerimi se zagotovi medsebojno dopolnjevanje pomoči Skupnosti in pomoči prek držav članic EU,
J. ugotavlja, da je le 10 % svetovnih zdravstvenih virov namenjenih za potrebe 90 % svetovnega prebivalstva in da 95 % od 38 milijonov ljudi, okuženih z aidsom, živi v državah v razvoju,
K. potrjuje pomembnost preprečevanja, vendar poudarja tudi potrebo po zagotovitvi protiretrovirusnih zdravil trem milijonom ljudi do konca leta,
L. ker je bil v zadnjem času dosežen velik napredek v zvezi z najbolj škodljivo obliko od štirih zajedavcev, povzročiteljev malarije pri človeku, ki bo utrl pot novim načinom zdravljenja,
M. je zaskrbljen, ker je večja raven okužb HIV/AIDS v podsaharski Afriki, kjer so se izdatki za zdravje in izobraževanje občutno zmanjšali,
N. ker se nekatere tropske bolezni lahko zdravi, vendar so zdravila cenovno nedostopna, se ne proizvajajo več ali pa je njihova kakovost ali učinkovitost pomanjkljiva,
O. ugotavlja, da je v Podsaharski Afriki 57 % odraslih, okuženih z virusom HIV, žensk, in obžaluje pritiske, ki ogrožajo napredne politike o spolnem in reproduktivnem zdravju ter pravicah in posledično povečajo število nezaželenih nosečnosti in nevarnih splavov,
P. ker so pomembne vezi med okoljsko trajnostjo in odpravo skrajne revščine in lakote in ker je preživetje podeželskega revnega prebivalstva odvisno skoraj v celoti od dobrega upravljanja osnove naravnih virov – gozdov, tal, pašnikov, morskih virov in tudi virov sladke vode,
Q. ugotavlja potencialni vpliv kroga pogajanj o razvoju v Dohi in potrebo po trgovinskih sistemih, ki temeljijo na pravilih in so oblikovani za izboljšanje neravnovesij trgovanja na področju svetovne trgovine, posebno v primeru Afrike,
R. priznava, da je razvojno sodelovanje v preteklosti temeljilo predvsem na sektorskih strategijah in ker bi bil pri obravnavi razvojnih ciljev tisočletja zaradi obstoječih sinergij ugodnejši sistemski pristop,
1. pozdravlja poročilo Evropske komisije o razvojnih ciljih tisočletja 2000–2004 in se veseli sinteznega poročila EU o predlogih nadaljnjih ukrepov za zagotovitev, da je pomoč Skupnosti v celoti namenjena za izvajanje razvojnih ciljev tisočletja;
2. poudarja, da je treba zmanjšanje revščine z uresničevanjem razvojnih ciljev tisočletja in Deklaracije tisočletja nedvoumno priznati za poglaviten okvir razvojne politike EU ter da mora biti to jasno izraženo v vseh ustreznih političnih in zakonodajnih predlogih; vendar verjame, da razvojnih ciljev tisočletja ne smemo imeti za tehnično zadevo, ki se jo bo rešilo le z zagotavljanjem več denarja ter brez ugotavljanja in obravnavanja temeljnih vzrokov revščine;
3. obžaluje, da v nasprotju z RCT 1–7, ki imajo določene jasne roke, to ne velja za RCT 8;
4. poudarja povezavo med razvojnimi cilji tisočletja, strategijami za odpravo nacionalne revščine, makrogospodarsko politiko, učinkovitim upravljanjem javnih izdatkov ter usklajeno pomočjo za podporo dobrega vodenja in dobrih politik;
5. je prepričan, da bi lahko bili dokumenti o strategiji za zmanjševanje revščine (PRSP) in nacionalni strateški dokumenti (CSP) pomembno orodje za doseganje razvojnih ciljev tisočletja, vendar meni, da jih je treba pregledati, da bi bolje podprli razvojne cilje tisočletja, ter poziva k vključitvi „hitrih zmag“ v PRSP in CSP, da bi postali del trajnostnega in strukturnega pristopa; verjame, da mora biti postopek razvoja PRSP, ki temelji na razvojnih ciljih tisočletja, odprt in posvetovalen ter da mora vključevati ključne interesne skupine, nacionalne in mednarodne;
6. verjame, da mora nacionalne in regionalne razvojne politike demokratično določiti prebivalstvo samo ter da morajo zadevne vlade biti odgovorne prek demokratičnih ustanov in ne s pogojenostjo, prilagojeno strateškim interesom donatorjev;
7. verjame, da boj proti revščini vključuje priznanje pravice države ali regije, da demokratično določi svoje politike, prednostne naloge in strategije za izboljšanje trajnostne proizvodnje hrane in gospodarskega razvoja z aktiviranjem svojih naravnih in človeških virov ter lokalnega znanja in izkušenj;
8. poudarja, da je treba uporabiti vsa sredstva za doseganje razvojnih ciljev tisočletja in da to zahteva najširše možno partnerstvo ustreznih interesnih skupin, posebno nacionalnih parlamentov in civilne družbe, da bi zagotovili potrebne inovacije, sredstva in zmogljivost;
9. meni, da je treba podeliti polno priznanje pravici in dolžnosti vsake države, da zagotovi varnost preskrbe s hrano svojemu prebivalstvu in da se zaščiti, kot in kadar je to potrebno za ta namen, pred izvozom drugih držav, ki bi ga lahko ogrozili;
10. meni, da je treba utrditi in razviti javne storitve, da bi se izboljšale velike nadloge, povezane z revščino, kot so epidemije, nepismenost, pomanjkanje pitne vode in nedostopnost čiščenja odplak;
11. poziva k celostnem pristopu – v nasprotju s sektorskim pristopom – pri obravnavi razvojnih ciljev tisočletja;
12. izreka pohvalo tistim državam članicam, ki so dosegle ali presegle 0,7 % BND, pri tem pa opozarja na zaskrbljujoč trend nekaterih v zvezi z začetkom procesa za znižanje ravni pomoči ter za opuščanje prejšnjih obveznosti na časovnih razporedih;
13. poudarja, da so – kljub očitnemu dejstvu, da se EU sedaj posveča svojemu posrednemu cilju o 0,39 % BNP za uradno razvojno pomoč (URP) v letu 2006, v uspešnosti njenih držav članic velike razlike in zato poziva tiste države članice, ki so še vedno v zaostanku, da se zavežejo jasnemu časovnemu razporedu in rokom za doseganje 0,7 % cilja pred letom 2015;
14. pozdravlja napredek, ki so ga že dosegle nekatere od 10 novih držav članic EU pri znatnem povečanju ravni URP, in se veseli nadaljevanja tega trenda;
15. poudarja, da je treba 20 % za osnovno izobraževanje in zdravje vključiti v proračun EU in Evropskega razvojnega sklada, ki se širi na obstoječih 35 % za osnovne socialne storitve;
16. podpira predlog za redno ocenjevanje napredka pri uresničevanju ciljev URP, ki ga bosta dosegla Svet za ekonomske in finančne zadeve (ECOFIN) ter Svet za splošne zadeve in zunanje odnose (GAERC), hkrati pa poziva države članice, da določijo letne cilje URP za skupno pomoč in pomoč za NRD;
17. zahteva od Komisije, da preuči svoje dodeljevanje sredstev za razvoj in se zaveže, da bo v naslednjem finančnem načrtu znatno povečala svoje izdatke za razvoj;
18. poziva EU, da sprejme konkretne ukrepe proti revščini s sprejetjem skladne politike med trgovinsko politiko, politiko razvojnega sodelovanja in skupno kmetijsko politiko, da se prepreči neposredne ali posredne negativne vplive na gospodarstvo držav v razvoju;
19. zahteva od Komisije, da razišče inovativne vire financiranja in da preuči vse predložene predloge za druge načine zagotavljanja sredstev za razvojne programe poleg zavezanosti, da bo namenila 0,7 % BNP za URP;
20. poziva k odpisu dolga s postopno odpravo dolgov zelo zadolženih držav, posebej najmanj razvitih držav, za tiste države, katerih vlade spoštujejo človekove pravice, načelo dobrega upravljanja in ki dajejo prednost odpravi revščine;
21. poziva, da se cilje za odpis dolga poveže ne samo z deleži dolg/izvoz, ampak tudi s potrebami, ki temeljijo na razvojnih ciljih tisočletja;
22. spodbuja Komisijo in države članice, da okrepijo svoje partnerstvo z državami v razvoju na način, ki spodbuja predvidljivost, medsebojno odgovornost in medsebojne obveznosti;
23. trdno verjame, da lahko s skupnim reševanjem težave v zvezi s korupcijo in nezakonitim financiranjem v državah v razvoju države AKP in EU znatno prispevajo k boju proti revščini, kriminalu in terorizmu ter hkrati ustvarjajo politično stabilnost ter spodbujajo socialni in gospodarski razvoj;
24. poudarja pomembnost informatizacije javnega finančnega upravljanja znotraj širšega okvira e-uprave, da bi se izboljšalo reševanje neučinkovitih birokracij in se izognilo pomanjkanju preglednosti;
25. poziva Komisijo, da znatno okrepi prizadevanja za večje dopolnjevanje dejavnosti razvojnega sodelovanja držav članic z dejavnostmi Komisije, ki temeljijo na primerjalnih prednostih posameznega donatorja;
26. pozdravlja pobude, kakršna je Atlas donacij EU, ki poskušajo uskladiti razvojno pomoč v državah članicah, ter spodbuja Komisijo k dokončanju in dodelavi tega instrumenta, da se bo lahko uporabil za ugotavljanje območij, kjer se lahko pri usklajevanju najhitreje napreduje;
27. zato poziva k posebnim obvezam in časovnim razporedom o usklajevanju in poziva k razvoju kazalcev in primerjav, ki so namenjeni za spremljanje sodelovanja vseh partnerjev na državni ravni;
28. poudarja možnosti, ki jih daje revolucija informacijskih in komunikacijskih tehnologij (IKT) za obravnavanje posebnih težav, povezanih z revščino, kot so IKT za izobraževanje, IKT za izboljšanje zdravstvenih storitev, IKT za dobro upravljanje itd.;
29. poudarja pomembnost dostopa revnih do sodobnih energetskih storitev; hkrati pa priznava, da državam v razvoju ni treba ponavljati napak industrializiranih držav in jim je zato treba dodeliti posebno podporo za vlaganje v energetske tehnologije, ki so čiste in učinkovite;
30. poziva Komisijo, da poveča sredstva in oblikuje globalen načrt za razvojno izobraževanje in obveščanje, ki bi temeljil na razvojnih ciljih tisočletja;
31. zahteva od držav članic EU, da v celoti izvajajo obveznosti iz Rimske deklaracije, da bi izboljšali zagotavljanje pomoči in načeloma sprostili pomoč;
32. od Komisije zahteva zagotovitev, da si EU zelo prizadeva zagotoviti, da je osnovnošolsko izobraževanje zastonj in obvezno ter vztraja, da je to treba povezati z bistveno novimi viri in bolj osredotočenimi odhodki obstoječih virov;
33. verjame, da je nerealno pričakovati uresničitev RCT o razpolovitvi revščine in lakote do leta 2015, zagotovitvi brezplačnega izobraževanja za vse in izboljšanju dostopa do zdravstvenih storitev, medtem ko države v razvoju porabijo štirikrat več denarja za odplačevanje dolgov kot za osnovne socialne storitve;
34. vztraja, da si mora Komisija, glede na to, da je glavni izziv, s katerim se sooča pospešena pobuda (FTI) Svetovne banke o izobraževanju, pomanjkanje zunanjega financiranja, prizadevati za povečanje financiranja za izobraževanje in FTI;
35. poudarja, da je pomembno nameniti posebno pozornost izobraževanju deklet, ker imajo izobražena dekleta manjše in bolj zdrave družine ter pomagajo pri povečanju produktivnosti in zmanjševanju revščine;
36. poziva, da se nameni posebna pozornost sirotam ter fantom in dekletom, ki jih ogroža socialna izključenost in ki nesorazmerno močno občutijo posledice nezadostnega dostopa do izobraževanja;
37. zahteva od Komisije, da razišče, kako se lahko zgodaj in pozitivno prispeva s pripravo pošiljk, vključno z mrežami proti komarjem, imunizacijo prek Globalne zveze za cepiva in imunizacijo (GAVI) ter zagotavljanjem kondomov; države članice EU bi lahko sodelovale pri tem projektu na državni ravni; poudarja, da je treba te ukrepe vključiti v dolgoročno strategijo, da postanejo del trajnostnega pristopa;
38. poziva Komisijo, da prevzame vodstvo v boju proti malariji, da združi sredstva ter uvede ustrezne in obsežne ukrepe za nadzor in dolgoročno odpravo te pandemije s posebnim poudarkom na preprečevanju;
39. poziva še zlasti k povečanju javnih raziskav in mobilizaciji naložb v zasebni sektor, da bi pospešili raziskave cepiv;
40. poudarja, da sta razpoložljivost in cenovna dostopnost osnovnih zdravstvenih storitev absoluten pogoj za uspešno izvajanje vseh zdravstvenih politik v državah v razvoju;
41. podpira sporazum Komisije o potrebi po razpoložljivih in cenovno dostopnih zdravilih ter poudarja potrebo po previdnem natančnem pregledu izvajanja sporazuma TRIPS;
42. poziva, da se sredstva namenijo nujnim zdravstvenim primerom v državah v razvoju ter da vlade postavijo zdravje za prednostno nalogo;
43. opozarja, da sta dostop do pitne vode in uravnotežena prehrana zelo pomembna za javno zdravje; zato vztraja, da je dostop do pitne vode nujen za boj proti revščini in boleznim, do katerih pride zaradi pomanjkanja pitne vode;
44. poziva države v razvoju, da obnovijo javne storitve in osnovne sisteme zdravstvenega varstva, ter verjame, da mora evropska pomoč služiti predvsem podpori domačih prizadevanj držav v razvoju za okrepitev človeških, institucionalnih in infrastrukturnih zmogljivosti;
45. poziva k znatnemu povečanju števila zdravstvenih strokovnjakov, ker jih odhaja več, kot se jih usposablja;
46. poziva k povečanemu prispevanju EU k Svetovnemu zdravstvenemu skladu, saj je do sedaj vloženi denar za leto 2005 samo četrtina potrebne vsote, ter da naj se EU in drugi izogibajo podvajanju prizadevanj in spodbujajo nacionalno lastništvo politik HIV/AIDS, tuberkuloze in malarije;
47. poziva EU, naj nadaljuje s prizadevanji za spolno in reproduktivno zdravje ter pravice z vzdrževanjem ravni financiranja za širok obseg storitev spolnega in reproduktivnega zdravja, vključno z načrtovanjem družine, zdravljenjem spolno prenosljivih bolezni in varnim splavom, kjer je to zakonito;
48. poziva k osredotočanju v skladu z RCT 5 o enakosti dostopa do storitev spolnega in reproduktivnega zdravja do leta 2015, z ustreznimi kazalci, da bi zagotovili enako ali hitrejšo stopnjo razvoja revnih in drugih obrobnih ali ranljivih skupin; poziva tudi k ustrezni opredelitvi s tem povezanih kazalcev v skladu s preostalimi sedmimi;
49. poudarja nujnost pristopa do otrok, ki bi temeljil na pravicah, pri vsakem načrtovanju in ocenjevanju s strani Komisije in da je treba pravice otrok, ki so vseobsegajoče vprašanje, sistematično vzdrževati v vseh instrumentih in načrtovanjih;
50. verjame, da je treba prednostne naloge glede na spol v razvojni politiki ES na novo osredotočiti kot temeljne pravice in del meril za vodenje, ki se uporabljajo v skladu s sporazumom iz Cotonouja in drugje;
51. vztraja, da se žensk ne sme več marginalizirati in jim je treba s tem omogočiti, da imajo glavno vlogo pri oblikovanju in spremljanju strategij za odpravo revščine, ki temeljijo na RCT in drugih zelo pomembnih splošnih reformah, posebno v zvezi z regionalno in lokalno vlado;
52. pozdravlja in podpira namen Komisije za oživitev svojih odnosov z Afriko s tesnim sodelovanjem z Novim partnerstvom za razvoj Afrike (NEPAD), Afriško unijo (AU) in nedavnimi pobudami, kot je komisija za Afriko;
53. ponovno poudarja potrebo, določeno v členu 178 Pogodbe ES, da Skupnost razmisli, po potrebi s pomočjo študij o vplivu, ali bodo njene cilje razvojne politike ogrožale druge dejavnosti politike;
54. vztraja, da je treba posvetiti primerno pozornost okolju na državni ravni, da bi prispevali k uresničevanju RCT 7 z izrecno vključitvijo okolja in trajnostnega razvoja v regionalne in državne strateške dokumente;
55. poudarja, da sta podpora za zaščito in regeneracijo sistemov podpore življenja, npr. zdravih tal, gozdov in morskih virov in tudi preudarno gospodarjenje s sladkovodnimi viri, nujen sestavni del programov za zmanjšanje revščine in da je takim posegom treba dati prednost med dejavnostmi razvojnega sodelovanja EU;
56. naproša Svet, da pozove vodilni svet Programa ZN za okolje (UNEP), naj zagotovi, da bo vrh za revizijo razvojnih ciljev tisočletja sprožil celovit pregled družbenih in okoljskih posledic do sedaj izvedenih politik liberalizacije trgovine, z namenom čim bolj podpreti boj proti revščini;
57. opozarja, da lahko pravična trgovina, čeprav ni edino sredstvo za odpravo svetovne revščine, s svojim vplivom na gospodarsko rast pozitivno prispeva k doseganju razvojnih ciljev tisočletja;
58. je seznanjen z novimi študijami UNCTAD in drugih institucij, iz katerih je razvidno, da je širša liberalizacija trgovine v manj razvitih državah premalo prispevala k trajnostnemu in občutnemu zmanjšanju revščine ter da je privedla do slabših pogojev menjave držav v razvoju, zlasti Afriških držav;
59. poziva Komisijo, da kar najbolje uskladi svoje politike sodelovanja in trgovinske politike za pomoč vladam držav v razvoju pri vzdrževanju in razvoju javnih služb, še posebno tistih, ki prebivalstvu kot celoti zagotavljajo dostop do pitne vode, zdravstvenih storitev, izobraževanja, transporta in energije;
60. kar zadeva razprave o učinkih liberalizacije v vodnem sektorju ponovno poudarja, da morajo storitve v zvezi z rabo vode načeloma ostati popolnoma v javni pristojnosti in v okviru javnega nadzora, to načelo pa morajo nadzorovati nacionalni, regionalni in lokalni organi; poziva Evropsko komisijo, da se uskladi s tem mnenjem;
61. obžaluje, da ni nikakršnega časovnega razporeda za odpravo kmetijskih izvoznih subvencij; zato meni, da mora Evropski parlament zahtevati oblikovanje takega časovnega razporeda;
62. poziva voditelje držav EU in drugih industrializiranih držav, da sprejmejo dejanske ukrepe za uresničitev RCT z odpravo izvoznih subvencij, ki ogrožajo lokalno proizvodnjo hrane in gospodarski razvoj;
63. poziva Komisijo, da v sedanjih pogajanjih STO nameni več prostora razvoju in da se osredotoči na varnost hrane ter zaposlovanje na podeželju, ki sta najučinkovitejša dejavnika za izkorinjenje revščine, med drugim s pomočjo vključitve "razvojnega polja" v sporazum STO o kmetijstvu, da bi omogočili revnejšim državam boljše obravnavanje vprašanj varnosti hrane in ohranili možnosti preživetja na podeželju, ter s pomočjo popolne ukinitve subvencij za kmetijski izvoz EU;
64. pozdravlja potrditev potrebe po posebni in razlikovalni obravnavi s strani ES in razume skrb držav v razvoju zaradi vpliva liberalizacije trgovine in vzajemnosti;
65. poziva Komisijo, da pospeši nujno reformo STO, z namenom postaviti trajnost in izkoreninjenje revščine visoko na dnevni red trgovinskih pogajanj ter resnično okrepiti specifično in diferencirano obravnavanje;
66. naproša Komisijo, da med prednostne ukrepe sinteznega poročila o razvojnih ciljih tisočletja vključi ukrepe EU za stabilizacijo cen surovin, ki vključujejo revizijo mednarodnih mehanizmov upravljanja dobave, podporo predlogom za vključitev cen surovin v sedanji krog pogajanj STO in udeležbo pri financiranju delovne skupine za surovine, ki jo predlaga UNCTAD;
67. opozarja, da se ob koncu pogajanj za sklenitev Sporazuma o gospodarskem partnerstvu (EPA) ne sme nobena država AKP v svojih trgovinskih odnosih znajti v manj ugodnem položaju za leto 2007, kot ji ga zagotavlja sedanja ureditev, in da ni nobenega predhodnega zagotovila ali obveze, da bodo ob koncu leta 2007 podpisale EPA;
68. glede pogajanj v zvezi s sporazumi o gospodarskem partnerstvu s partnerji AKP poziva Komisijo, naj zagotovi, da so ti sporazumi instrumenti za razvoj AKP in izkoreninjenje revščine, med drugim s pomočjo nadaljnjega uveljavljanja nerecipročnosti dostopa na trg, z namenom jamčiti v svetovni trgovini primeren prostor za partnerje AKP, z osredotočanjem na omejitve in nadzor dobave občutljivih proizvodov ter okrepitvijo obstoječih prizadevanj za regionalno integracijo; poziva Komisijo, naj prevzame pobudo za spremembo ali razjasnitev člena 24 Splošnega sporazuma o carinah in trgovini (GATT);
69. poziva, da se v celoti upošteva dejstvo, da so države AKP pogosto zelo odvisne od osnovnih proizvodov, ki so še zlasti občutljivi na nihanje cen in tarifno stopnjevanje ter poudarja pomembnost raznovrstnosti, razvoja predelovalne industrije ter malih in srednje velikih podjetij v teh državah;
70. poziva Komisijo, da v prehodnem obdobju podpre načelo trgovinske nevzajemnosti, ki mora urejati odnose med industrializiranimi državami in državami v razvoju, ter da razvije prilagodljivost državam AKP med pogajanji EPA z vidika njihove stopnje razvoja, razmeroma majhnih gospodarstev ter njihovega finančnega razvoja in trgovinskih potreb ter da zagotovi, da EPA v resnici postanejo instrumenti trajnostnega razvoja v državah AKP;
71. poziva Komisijo, da oblikuje veljavne alternative EPA, kot sta razširitev pobude Vse, razen orožja (EBA) na vse države, ki niso najmanj razvite države, ali izboljšanje predloga SSP+ s strani EU za tiste države AKP, ki mogoče ne bodo pripravljene vstopiti v EPA;
72. poudarja pomembnost gradnje zmogljivosti za trgovino in potrebo po dodatnih sredstvih iz EU za okrepitev sposobnosti držav AKP za prepoznavanje potreb in strategij, za uskladitev in podporo regionalnega povezovanja ter za pomoč pri tem procesu ter zlasti za raznovrstnost in podporo regionalnega povezovanja ter pripravo na liberalizacijo s povečanjem proizvodnje, dobave in trgovinske zmogljivosti ter nadomestitvijo prilagoditvenih stroškov in tudi za povečanje njihove sposobnosti pritegnitve naložb;
73. poudarja, da je gradnja zmogljivosti za lokalne trge in trgovino vsaj toliko pomembna kot dostop na trg ter da je za to treba zagotoviti sredstva pa tudi za raznovrstnost in podporo, še zlasti za banane, riž in sladkor;
74. poudarja, da mora Svet hitro začeti z izvajanjem Sklepa STO z dne 30. avgusta 2003 o uporabi odstavka 6 Deklaracije iz Dohe o sporazumu TRIPS (trgovinski vidiki zaščite intelektualne lastnine) in javnem zdravju, ter poziva Komisijo, naj spodbudi države članice k čim prejšnjemu popolnemu izvajanju nove uredbe;
75. poudarja, da mora Svet pospešiti postopek odločanja o reformi trgovinskih politik EU na področju občutljivih izdelkov;
76. poziva Komisijo, da poveča svojo pomoč v zvezi s trgovino in podpre vzpostavitev infrastruktur, kar je bistvenega pomena za soočanje najrevnejših držav z večjo konkurenco, nastalo zaradi liberalizacije trga;
77. poziva k reviziji statutov in mandata Evropske investicijske banke, ki bi specializiranemu oddelku omogočila delovanje na podlagi pravega razvojnega mandata;
78. verjame, da uresničitev razvojnih ciljev tisočletja ni mogoča brez doslednih politik, ki jih uporabljajo ženske, otroci, starejši in invalidi;
79. naroči svojemu predsedniku, naj to resolucijo posreduje Svetu, Komisiji, vladam in parlamentom držav članic in držav v pristopu, Združenim narodom ter Odboru za razvojno pomoč Organizacije za gospodarsko sodelovanje in razvoj (OECD).
OBRAZLOŽITEV
INTRODUCTION
The Millennium Declaration was adopted by world leaders in 2000. It provides us with a blueprint for a global partnership for development and collective security. The Declaration identified 8 Millennium Development Goals (MDGs) to be achieved by 2015. The targets include halving extreme poverty, halting the spread of HIV/AIDS and providing universal primary education. In September 2005, a UN Special Session will assess progress. The G8 Summit and the Ministerial Conference of the WTO in Hong Kong will provide further opportunities to take stock.
The MDGs are comprehensive and widely supported. The achievement of the targets would lift 500 million people out of extreme poverty. 30 million children, who would otherwise die before their 5th birthday would be saved, as would more than 2 million mothers, who would otherwise not have survived pregnancy and childbirth. Hundreds of millions of women and girls would be educated and millions would have access to have clean water and safe sanitation. The world has the technologies, policies and financial resources. It is time to be constructive practical and positive.
Substantial progress is required especially in Sub Saharan Africa where countries are caught in a profound and pervasive poverty trap and where they are alarmingly off track. It is the region of the world most affected by HIV/AIDS and requires growth of more than double the current rate. Development efforts in Africa are frequently undermined by the absence of effective frameworks for peace and security. Attention must be paid to governance, democracy building and the rule of law. This will require continuing support for the AU and NEPAD. The proposal by the Commission to reinvigorate its relationship with Africa is welcome and the EP looks forward to being fully consulted.
For these challenges, there is no silver bullet, no vaccine and no miracle cure. The MDGs are not a technical matter which will be resolved simply by providing more money without identifying and tackling the underlying causes of poverty. Yet, there can be real progress if the right priorities are set. The UN Secretary General has confirmed that there has been unprecedented coordination. After the surge of compassion for the Asian victims of the tsunami, we must focus on the relentless silent tsunamis that afflict the world’s poorest people. Alliances should be forged between governments, civil society, women’s organisations, environmentalists, teachers, trade unions and elected politicians, especially parliamentarians. In order to globalise social justice, we must hold all of our governments to account in order to create the political will, which is essential for the successful realisation of the promise offered by the MDGs.
MEETING THE CHALLENGE OF MDG 8
The EP's contribution to the EU's preparation for the 2005 review of progress represents our continuing interest in ensuring that international summitry can contribute to reducing poverty. Reports by the EC and Member States will provide the basis for an EU-wide Synthesis to be produced in time for Council discussions in April 2005. The EP will provide a clear verdict on action undertaken by the EU, whilst also laying down a framework for the future.
The EC document provides us with a good summary of progress and differentiates between those MDGs to which the EC can contribute and those which will need specific commitments by the Commission (MDG8 & part of MDG7). The means of implementation are dealt with in a detailed way and there is a partial and welcome emphasis on the importance of coherence. The EU has a responsibility to take an unequivocal position on MDG8 policies. The current review is an opportunity for all, including the EP, to lay down clear benchmarks and to assess the performance of donors on MDG 8.
The European Council adopted a number of commitments in Barcelona in March 2002, including the following
· To examine the means and timeframe for each EU Member State to reach the UN target of 0.7% ODA of GNI with an intermediary target of 0.39% ODA by 2006
· To explore innovative sources of financing
· To pursue efforts to restore debt sustainability in the context of the HIPC initiative
· To improve aid effectiveness through closer co-ordination and harmonisation
· To increase its trade related assistance
Aid
The Millennium Project Report states that the overall ODA required to achieve the MDGs during the coming decade will be $135 billion in 2006 , rising to $195 billion in 2015. These figures imply a doubling of donors' ODA to GNP ratios. The EU must honour its commitments
There are no set, clear deadlines for MDG 8, but issues related to the quantity of aid must be addressed. Only 4 Member States have already reached the 0.7% target. Others have set timetables. Austria, Germany, Greece, Italy and Portugal are all far off target and have regrettably made no commitment to improve their performance. A common binding commitment to the 0.7% target should be made without exception by Member States. The Council and Commission should re-examine its targets and ensure that there is close monitoring by ECOFIN and GAERC of annual intermediate targets. Certain Member states cannot be allowed to renege on what is their responsibility and moral obligation.
Financial perspective
The ability to achieve targets for ODA will depend on the financial perspective for development assistance from 2007-2013. Under the current proposals, the EC will fail to make the progress required to meet international aid commitments as less and less money is spent on development. Development spending is being squeezed by other categories, as well as within the external relations category itself. As the situation stands, from 2007 - 2013, we will see progressively less money for development.
The Commission must back up proposals to increase Member State ODA with a commitment to significantly increase its own development spending over the course of the next financial perspective. In particular, with reference to the proposed Development Cooperation and Economic Cooperation instrument, it is necessary to insist that a clear distinction be made between our cooperation undertaken in developed countries and that which takes place in developing countries.
Innovative Sources of Financing
There are a number of suggestions for alternative sources of funding, including taxation on international transactions and on carbon emissions.
Chancellor Browns International Finance Facility (IFF) proposal involves selling government bonds on the capital markets in order to double money available globally for aid. One example of the benefits which could accrue relates particularly to the research and development of vaccines, including for AIDS. A pilot version of the proposed IFF could create a purchase mechanism, leading to the immunisation of 90% of children against common but lethal diseases by 2015.
The IFF does not represent a solution to the need for grants rather than loans and should not be seen as a substitute for substantial increases in ODA. There is an acknowledged danger that when the facility ends in 2015, donor countries might reduce development budgets in order to finance IFF repayments. We need more information about how the IFF would be administered and also assurances that funds will be used effectively for poverty reduction.
DEBT
The EC should seek to broker a Member State position on debt because as the Report acknowledges the HIPC Initiative has failed to deliver sufficient progress on achieving debt sustainability in the poorest countries. According to Jeffrey Sachs, "debt sustainability should be redefined as the levels of debt consistent with achieving the MDGs".
Countries should reach 2015 without debt overhang and many heavily indebted countries require urgent 100% debt relief. We should support the creation of an independent debt arbitration panel, likely to assist poor countries with their efforts to finance vital social services.
A new debt initiative should provide a speedier phasing out of debt for those countries whose governments respect human rights, the principle of good governance and give priority to poverty eradication. At the same time, the EU should take the lead on the cancellation of bilateral debt, setting targets for the EU as a whole as well as for individual Member States.
Aid effectiveness
The Barcelona Commitments underline the need for the EU to improve harmonisation and co-ordination. As a multilateral donor, the EU faces a number of specific problems, exacerbated by the frequently competing priorities of its 25 Member States. Europe has too many agencies and categories of funding and poor countries often can’t deal with the pressures they face from donors. Demands for transparency and additional safeguards have resulted in the EU being slow to deliver aid and unable to provide long-term commitments.
The OECD DAC reviews give useful information and recommendations, to which the EP Development Committee pays particular attention. We see that too often aid is given for geopolitical reasons, with donor exporters in mind or simply to gain visibility. The MDGs are the tool, which should guide our policies and the EP should develop, as is the case with the JPA, ways of ensuring promises are kept. For the EP, and parliaments across the world, the way we target aid should be an issue of concern. We must hold our governments to account.
Member States should collaborate and co-ordinate with the Commission in a coherent way. Initiatives such as the EU Donor Atlas, which attempt to coordinate development assistance across the Member States, should be used to identify areas where progress can be made.
The Commission increasingly understands that developing countries should have ownership of their priorities and strategies. The introduction of budget support is key to the achievement of the MDGs. Naturally donors hold recipient governments to account and need to give support to often overstretched Ministries.
Individual Member States should end the practice of tied aid, which according to the World Bank reduces its effectiveness by 25%. The proposal for a Regulation on access to Community External Assistance is positive, but we should call for specific measures to encourage greater involvement of developing country suppliers to guarantee aid is truly untied. The European Commission should press for the untying of EU aid amongst Member States and should seek agreement on OECD-wide untying.
Moves to increase aid effectiveness can and must go beyond harmonisation and tackle the question of how aid can be put to best use to fulfil the MDGs.
Developing countries should be assisted by donors, including the EU, in their efforts to develop a national strategy designed to meet the MDGs. As has been recognised in the current discussions taking place during the Mid-Term Review of the Cotonou Partnership Agreement between the EU and 77 ACP countries, we need to make better and more systematic use of political dialogue. Indeed, this dialogue should be seen as an opportunity to make assessments and share ideas between partner countries on the MDGs.
We must ensure that none of the areas meant to be covered by the MDGs are neglected. Human rights, gender, the environment and children's rights have all been identified as mainstreaming issues by the Commission, but mainstreaming so far seems to have never gone beyond good intentions. The role of women should be better understood by the Commission and better reflected in policies and programmes. Similarly, a rights based approach to children is lacking. In policies and action plans on HIV/AIDS, poverty, and food security, children have few references and in documents on trade and debt they are virtually invisible. If these are crosscutting issues, we should know why they are not systematically mainstreamed across all instruments and programming.
Health and education
Access to basic social services of good quality is central to the achievement of the MDGs. The EC meets the 35% target for social sector spending set by the EP. However, this figure includes the total amount of EC budget support, even though it is too early to predict, at this stage, the impact of budget support for basic social services. Moreover, just 2.3% of social sector spending in the 2003 EDF Budget was allocated to basic education and 5.2% to basic health.
130 million children are not in school. 2/3 are little girls and it is clear that the gender equality in education target which is due this year will not be met by 70 countries. The EU should be at the forefront of efforts to put the spotlight back on free and compulsory education otherwise the target will not be met until 2129. A commitment to abolish fees and other costs must also be combined with substantial new resources for teacher training and better spending of existing resources. While the Commission Report states that it has been a strong supporter of the Fast Track Initiative (FTI), the EC has so far made no financial commitment to the mechanism.
Developing countries endure enormous rates of avoidable illness and premature death. Health systems, especially in Africa, require substantial investment, especially in primary care and first level referral hospitals. There is a severe shortage of health professionals. More are leaving than are being trained. Drugs treatments, including anti-retrovirals for HIV/AIDS are relatively scarce.
The EP should propose to the Commission that a practical response would be to prepare a package of measures, including the provision of malarial bednets, immunization programmes organised through GAVI and increased and improved provision of condoms. In addition, the Commission should continue to work in a positive and supportive way with the Global Health Fund.
The elimination of user fees for essential health services is critical as is the need to involve local communities.
There is, it is claimed, a missing MDG which recognises that empowering women is not only about obstetric care for mothers-to-be, but it is also about providing the full range of family planning services, including abortion, and that empowerment of women and combating HIV/AIDS can be helped by widespread access to condoms as well as increasing research on microbicides.
The debate on access to medicines has brought some agreement, but the effect on the actual levels of access to treatment needs to be monitored. Patent systems may have been working as an incentive for R&D in developed countries but this has not been the case as far as the neglected diseases affecting the poor. The Commission should identify mechanisms designed to set R&D priorities and to identify sustainable long-term funding.
Trade AND THE DRIVE FOR POLICY COHERENCE
Within the drive for policy coherence, there are two EU policy areas that deserve particular attention: environment and trade.
Environmental sustainability is included in MDG 7 and the EU must not neglect its obligations.
Trade is the policy area where developing countries have potentially the most to gain. If Sub-Saharan Africa could increase its share of global trade by 1% it would earn over $60 billion more in exports. With the European Union negotiating as a single trading bloc at the international level, it is also the area where the EU has the greatest capacity to bring about change.
Trade liberalisation does not automatically generate self-sustaining growth and human development. Reciprocity is a key issue and there is an understanding amongst developing countries that the same level of commitment cannot and should not be expected from them. The conditions of market access, including meeting sanitary and phytosanitary regulations and other technical barriers need to be addressed, as do capacity constraints, especially institutional capacity. Poor countries’ exports are locked out by high tariffs. Reducing tariff peaks on products that are of export interest to them will be essential. Even when Europe’s preferential market access opportunities are available, poor countries find it extremely difficult to profit from them because of restrictive rules of origin.
The EP should press all Member States to set a date for removing agricultural subsidies and call for rigorous reform of the CAP. EU Member States must tackle practices which depress world prices distort poor country markets and undermine earning opportunities for their farmers.
It is within the framework of the WTO, that the EU's bargaining power can be put to best use. The EC report highlights the necessity for Special and Differential Treatment and this is welcome. To the extent that special provisions cannot be provided within the WTO, the EU must provide additional support to help less developed countries adapt to the erosion of trade preferences, providing assistance to increase the competitiveness of industry or to support diversification.
CONCLUSION
The review of the EU's Development Policy Statement this year presents an opportunity to centre the EU’s development policy more effectively on the MDGs. The Statement, which in 2000 established a single overall framework to guide Community development policy and co-operation, was drafted before the final signing of Millennium Declaration and therefore, does not refer to the MDGs. The primary objective of the Review must be to accord the MDGs a central role in the definition of EU Development Policy. Areas related to goals 1- 7 that will require more direct support from the EU should also be specified in the review.
Turning the MDG targets into realities has led to a call for a Marshall Plan for Africa. In the 1940s Europe faced similar challenges. Then, the US transferred 2% of its national income to assist our efforts. The world's poorest and neediest people now require just such a response from us.
23.2.2005
MNENJE ODBORA ZA MEDNARODNO TRGOVINO
za Odbor za razvoj
o vlogi EU pri doseganju razvojnih ciljev tisočletja (RCT)
( 2004/2252(INI) )
Pripravljavka mnenja:
Caroline Lucas
POBUDE
Odbor za mednarodno trgovino poziva Odbor za razvoj, kot pristojni odbor, da v svoj predlog resolucije vključi naslednje pobude:
1. opozarja, da lahko pravična trgovina, čeprav ni edino sredstvo za odpravo svetovne revščine, s svojim vplivom na gospodarsko rast pozitivno prispeva k doseganju razvojnih ciljev tisočletja,
2. je seznanjen z novimi študijami UNCTAD in drugih institucij, iz katerih je razvidno, da je širša liberalizacija trgovine v manj razvitih državah premalo prispevala k trajnostnemu in občutnemu zmanjšanju revščine ter da je privedla do slabših pogojev menjave držav v razvoju, zlasti Afriških držav,
3. naproša Komisijo, da med prednostne ukrepe sinteznega poročila o razvojnih ciljih tisočletja vključi ukrepe EU za stabilizacijo cen surovin, ki vključujejo revizijo mednarodnih mehanizmov upravljanja dobave, podporo predlogom za vključitev cen surovin v sedanji krog pogajanj STO in udeležbo pri financiranju delovne skupine za surovine, ki jo predlaga UNCTAD;
4. glede pogajanj v zvezi s sporazumi o gospodarskem partnerstvu s partnerji AKP poziva Komisijo, naj zagotovi, da so ti sporazumi instrumenti za razvoj AKP in izkoreninjenje revščine, med drugim s pomočjo nadaljnjega uveljavljanja nerecipročnosti dostopa na trg, z namenom jamčiti v svetovni trgovini primeren prostor za partnerje AKP, z osredotočanjem na omejitve in nadzor dobave občutljivih proizvodov ter okrepitvijo obstoječih prizadevanj za regionalno integracijo; poziva Komisijo, naj prevzame pobudo za spremembo ali razjasnitev člena 24 Splošnega sporazuma o carinah in trgovini (GATT);
5. poziva Komisijo, da kar najbolje uskladi svoje politike sodelovanja in trgovinske politike za pomoč vladam držav v razvoju pri vzdrževanju in razvoju javnih služb, še posebno tistih, ki prebivalstvu kot celoti zagotavljajo dostop do pitne vode, zdravstvenih storitev, izobraževanja, transporta in energije,
6. poziva Komisijo, da v sedanjih pogajanjih STO nameni več prostora razvoju in da se osredotoči na varnost hrane ter zaposlovanje na podeželju, ki sta najučinkovitejša dejavnika za izkorinjenje revščine, med drugim s pomočjo vključitve "razvojnega polja" v sporazum STO o kmetijstvu, da bi omogočili revnejšim državam boljše obravnavanje vprašanj varnosti hrane in ohranili možnosti preživetja na podeželju, ter s pomočjo popolne ukinitve subvencij za kmetijski izvoz EU;
7. kar zadeva razprave o učinkih liberalizacije v vodnem sektorju ponovno poudarja, da morajo storitve v zvezi z rabo vode načeloma ostati popolnoma v javni pristojnosti in v okviru javnega nadzora, to načelo pa morajo nadzorovati nacionalni, regionalni in lokalni organi; poziva Evropsko komisijo, da se uskladi s tem mnenjem;
8. poziva Komisijo, da pospeši nujno reformo STO, z namenom postaviti trajnost in izkoreninjenje revščine visoko na dnevni red trgovinskih pogajanj ter resnično okrepiti specifično in diferencirano obravnavanje,
9. naproša Svet, da pozove vodilni svet Programa ZN za okolje (UNEP), naj zagotovi, da bo vrh za revizijo razvojnih ciljev tisočletja sprožil celovit pregled družbenih in okoljskih posledic do sedaj izvedenih politik liberalizacije trgovine, z namenom čim bolj podpreti boj proti revščini,
10. poudarja, da mora Svet hitro začeti z izvajanjem Sklepa STO z dne 30. avgusta 2003 o uporabi odstavka 6 Deklaracije iz Dohe o sporazumu TRIPS (trgovinski vidiki zaščite intelektualne lastnine) in javnem zdravju, ter poziva Komisijo, naj spodbudi države članice k čim prejšnjemu popolnemu izvajanju nove uredbe,
11. poudarja, da mora Svet pospešiti postopek odločanja o reformi trgovinskih politik EU na področju občutljivih izdelkov,
12. poziva Komisijo, da poveča svojo pomoč v zvezi s trgovino in podpre vzpostavitev infrastruktur, kar je bistvenega pomena za soočanje najrevnejših držav z večjo konkurenco, nastalo zaradi liberalizacije trga.
POSTOPEK
Naslov
Vloga EU pri doseganju razvojnih ciljev tisočletja (RCT)
Številka postopka
2004/2252(INI)
Pristojni odbor
DEVE
Odbori, zaprošeni za mnenje
Datum razglasitve na zasedanju
INTA
13.1.2005
Okrepljeno sodelovanje
Pripravljavec(ka) mnenja Datum imenovanja
Caroline Lucas 18.1.2005
Obravnava v odboru
2.2.2005
Datum sprejetja pobud
22.2.2005
Izid končnega glasovanja
za:
proti:
vzdržani:
29
0
0
Poslanci, navzoči pri končnem glasovanju
Kader Arif, Françoise Castex, Giulietto Chiesa, Jan Christian Ehler, Christofer Fjellner, Glyn Ford, Sajjad Karim, Alain Lipietz, Caroline Lucas, Erika Mann, David Martin, Javier Moreno Sánchez, Georgios Papastamkos, Godelieve Quisthoudt-Rowohl, Bogusław Rogalski, Tokia Saifi, Peter Štastný, Robert Sturdy, Johan Van Hecke, Daniel Varela Suanzes-Carpegna, Zbigniew Zaleski
Namestniki, navzoči pri končnem glasovanju
Margrietus van den Berg, Danutė Budreikaitė, Albert Deß, Sa?d El Khadraoui, Anna Elzbieta Fotyga, Maria Martens, Antolín Sánchez Presedo, Jonas Sjöstedt
Namestniki, navzoči pri končnem glasovanju v skladu s členom 178(2)
POSTOPEK
Naslov
Vloga EU pri doseganju razvojnih ciljev tisočletja (RCT)
Št. postopka
2004/2252(INI)
Podlaga v Poslovniku
člen 45
Pristojni odbor Datum razglasitve dovoljenja na zasedanju
DEVE
13.1.2005
Odbori, zaprošeni za mnenje Datum razglasitve na zasedanju
AFET 13.1.2005
INTA 13.1.2005
ENVI 13.1.2005
FEMM 13.1.2005
Odbori, ki niso dali mnenja Datum sklepa
ENVI 2.2.2005
AFET 8.12.2004
FEMM 25.1.2005
Okrepljeno sodelovanje Datum razglasitve na zasedanju
Predlog(-i) resolucije, vključen(-i) v poročilo
Poročevalec(-ka) Datum imenovanja
Glenys Kinnock 2.12.2004
Nadomeščeni(-a) poročevalec(-ka)
Obravnava v odboru
19.1.2005
21.2.2005
Datum sprejetja
16.3.2005
Izid končnega glasovanja
za:
proti:
vzdržani:
21
6
4
Poslanci, navzoči pri končnem glasovanju
Alessandro Battilocchio, Margrietus van den Berg, Danutė Budreikaitė, Nirj Deva, Fernando Fernández Martín, Michael Gahler, Hélène Goudin, Jana Hybášková, Filip Andrzej Kaczmarek, Glenys Kinnock, Wolfgang Kreissl-Dörfler, Ģirts Valdis Kristovskis, Maria Martens, Miguel Angel Martínez Martínez, Gay Mitchell, Luisa Morgantini, Józef Pinior, José Ribeiro e Castro, Toomas Savi, Pierre Schapira, Frithjof Schmidt, Jürgen Schröder, María Elena Valenciano Martínez-Orozco, Anna Záborská and Jan Zahradil.
Namestniki, navzoči pri končnem glasovanju
Marie-Hélène Aubert, Ana Maria Gomes, Fiona Hall, Manolis Mavrommatis, Miloslav Ransdorf, Anne Van Lancker, Gabriele Zimmer.
Namestniki (člen 178(2)), navzoči pri končnem glasovanju
Javier Moreno Sánchez.
Datum predložitve – A[6]
23.3.2005
A6-0075/2005
Pripombe
...
