KONČNO
A6-0144/2005
11.5.2005
POROČILO
o spodbujanju in varstvu temeljnih pravic: vloga nacionalnih in evropskih ustanov, vključno z Agencijo za temeljne pravice (2005/2007(INI))
Odbor za državljanske svoboščine, pravosodje in notranje zadeve
Poročevalka:
Kinga Gál
PE 355.520v03-00
VSEBINA
PREDLOG RESOLUCIJE EVROPSKEGA PARLAMENTA.....................................................3
OBRAZLOŽITEV.....................................................................................................................11
MNENJE Odbora za zunanje zadeve .........................................................................16
MNENJE Odbora za kulturo in izobraževanje ..................................................19
MNENJE Odbora za ustavne zadeve ........................................................................23
POSTOPEK..............................................................................................................................26
PREDLOG RESOLUCIJE EVROPSKEGA PARLAMENTA
o spodbujanju in varstvu temeljnih pravic: vloga nacionalnih in evropskih ustanov, vključno z Agencijo za temeljne pravice
( 2005/2007(INI) )
Evropski parlament,
– ob upoštevanju Ustavne pogodbe, ki so jo 29. oktobra 2004 podpisali predsedniki držav in vlad, ki vključuje Listino o temeljnih pravicah Evropske unije kot njen drugi del,
– ob upoštevanju členov 6 in 7 Pogodbe o Evropski uniji ter členov I-2 in I-9 Ustavne Pogodbe,
– ob upoštevanju člena 13 Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti,
– ob upoštevanju odločb Sodišča Evropske skupnosti in Evropskega sodišča za človekove pravice,
– ob upoštevanju sporočila Komisije „Agencija za temeljne pravice – dokument za javno razpravo“ ( COM(2004)0693 ),
– ob upoštevanju sklepa predstavnikov držav članic, ki so se sestali v Evropskem svetu 12. in 13. decembra 2003 v Bruslju, ki poudarja pomembnost zbiranja podatkov in analiz človekovih pravic za opredeljevanje politike Unije na tem področju, za nadgrajevanje obstoječega Evropskega centra za spremljanje rasizma in ksenofobije in za razširitev njegovih pristojnosti za preoblikovanje v Agencijo za človekove pravice,
– ob upoštevanju zaključkov javnega seminarja "Spodbujanje politike EU glede temeljnih pravic:od besed k dejanjem oziroma uresničevanje pravic v praksi" s 25. in 26. aprila, katerega pobudnik je bil Odbor za državljanske svoboščine, pravosodje in notranje zadeve,
– ob upoštevanju resolucije z dne 20. aprila 2004 o sporočilu Komisije o členu 7 Pogodbe o Evropski uniji: spoštovanje in spodbujanje vrednot, na katerih temelji Unija
Sprejeta besedila, P5_TA(2004)0309 . ,
– ob upoštevanju svoje resolucije z dne 28. aprila 2004 o človekovih pravicah na svetu v letu 2003 in tozadevne politike Evropske unije
2 Sprejeta besedila, P6_TA-PROV(2005)0150 . ,
– ob upoštevanju člena 45 svojega Poslovnika,
– ob upoštevanju poročila Odbora za svoboščine in pravice državljanov, pravosodje in notranje zadeve ter mnenj Odbora za zunanje zadeve, Odbora za razvoj in Odbora za ustavne zadeve ( A6-0144/2005 ),
Ustavni okvir EU kot nova spodbuda za temeljne pravice
1. meni, da je učinkovito varstvo in spodbujanje temeljnih pravic temelj demokracije v Evropi in bistveni pogoj za utrditev območja svobode, varnosti in pravičnosti s strani Evropske unije;
2. opozarja na dejstvo, da vključitev Listine temeljnih pravic v Ustavno pogodbo in prihodnji pristop EU k Evropski konvenciji za varstvo človekovih pravic in temeljnih svoboščin (ECHR) prinašata temeljne spremembe ter znatno krepita obveznost Unije, da zagotovi dejavno spodbujanje temeljnih pravic na vseh področjih politike;
3. meni, da se Evropska unija vedno bolj uveljavlja kot politična skupnost vrednot in širi svoj prvotni cilj, ki je jasno osredotočen na trg;
4. meni, da je več ciljev Unije, kot so razvijanje področja svobode, varnosti in pravosodja, boj proti diskriminaciji, spodbujanje preglednosti in varovanje varstva podatkov, že neločljivo povezanih s spodbujanjem temeljnih pravic;
5. opozarja, da je potrebno v celoti uveljaviti in spoštovati temeljne pravice ter individualne svoboščine z razširitvijo pristojnosti Unije, da so nove oblike terorizma še povečale potrebo po zagotavljanju kolektivne varnosti; zato je mnenja, da je potrebno s primernimi politikami doseči ravnotežje med individualnimi svoboščinami ter kolektivno varnostjo, da bosta ta dva cilja usklajena;
6. meni, da je nujno treba uveljaviti vrednote, razglašene v ustanovnih pogodbah in v novi Ustavi;
7. opozarja, da je preglednost demokratično načelo, ki je nujno potrebno za razmerje med Unijo in njenimi državljani, pravosodjem Skupnosti in njeno zakonodajo, EU in njenimi državami članicami ter med EU in Svetom Evrope;
8. opozarja, da si Evropska unija in države članice delijo pristojnost za človekove pravice ter so zato na svojih področjih pristojnosti obvezane spoštovati človekove pravice in temeljne svoboščine v skladu z načelom subsidiarnosti, ob upoštevanju zgoraj navedene resolucije z dne 20. aprila 2004; poziva Komisijo, naj pred začetkom katerega koli pravnega postopka sprejme ukrepe za zagotovitev vsega potrebnega sodelovanja in pomoči, da omogoči državam članicam premagati vse težave, s katerimi se soočajo pri izvajanju prava Skupnosti in ukrepov Unije; meni, da je posebna stopnja preglednosti bistvenega pomena, ko pride do prenosa ukrepov Unije, ki vplivajo na temeljne pravice;
Proti politiki EU na področju temeljnih pravic
9. pozdravlja podpis Ustavne pogodbe, če ta Sodišču Evropskih skupnosti zagotavlja popolno pristojnost za področje svobode, varnosti in pravičnosti, pristop k ECHR, vključitev Listine o temeljnih pravicah v Pogodbo in povečano uporabo postopka soodločanja, s tem pa spodbuja vlogo Evropskega parlamenta;
10. meni, da je izvajanje temeljnih pravic cilj vseh evropskih politik; v ta namen morajo institucije EU dejavno spodbujati in varovati temeljne pravice ter jih v celoti upoštevati, vključno z njihovim čezmejnim pomenom, pri pripravi osnutka in sprejetju zakonodaje;
11. meni, da je ključnega političnega pomena uvesti pojem spodbujanja temeljnih pravic med cilje, ki se bodo uresničevali v zvezi s poenostavitvijo in reorganizacijo pravnega reda Skupnosti in Unije; poziva, da vsako novo politiko, zakonodajni predlog in program spremlja presoja vpliva v zvezi s spoštovanjem temeljnih pravic; presoja mora biti del obrazložitve predloga;
12. pozdravlja ustanovitev skupine komisarjev za „temeljne pravice, protidiskriminacijo in enako obravnavanje“; poziva Komisijo in zlasti komisarje, odgovorne za temeljne pravice, da izdelajo izčrpno in usklajeno strategijo za zagotavljanje spoštovanja temeljnih pravic na vseh področjih politike Unije;
13. meni, da je Sodišče odigralo odločilno vlogo pri tem, da sta Skupnost in Unija postali "Skupnost" in Unija prava, zlasti s pomočjo plodnega dialoga med nacionalnimi in evropskimi sodniki v zvezi z nalogo zagotavljanja predhodnih razlag, ki jo pogodbe nalagajo Sodišču; podpira predlog Evropskega sveta v programu, ki je bil sprejet v Haagu in je usmerjen v krepitev dialoga med vrhovnimi sodišči držav članic ter meni, da takšne spodbude ne dokazujejo samo odločnosti najvišjih sodišč, da si delijo svoje izkušnje, ampak predstavljajo tudi začetek javne evropske politike, ki ima svoj smisel obstoja v skupnem cilju varovanja temeljnih pravic;
14. poudarja, da države članice in ustanove Unije uživajo posebno pravico do vložitve tožb pred sodišče v korist zakona, in zavzema stališče, da mora Parlament z uporabo tega načina zagovarjati pravice državljanov v primerih, v katerih akt Unije morebiti vpliva na temeljne pravice;
15. obžaluje, da so države članice v zvezi z izvajanjem zakonodaje Skupnosti in Unije vse bolj nenaklonjene sprejetju načela vzajemnega priznavanja in trdi, da je raven varstva temeljnih pravic v eni od držav članic neustrezna; v zvezi s tem opozarja na sodno prakso Sodišča (primer Gözütok C–187/01) in poziva javne organe držav, ki morajo predložiti podrobne podatke za utemeljitev svoje nenaklonjenosti, in organe držav, ki takšne podatke zahtevajo, da predložijo vsa potrebna pojasnila;
Sodelovanje z nacionalnimi ustanovami za človekove pravice in nacionalnimi parlamenti
16. poudarja, da so v nekaterih državah članicah oblikovali nacionalne institucije za varstvo in spodbujanje temeljnih pravic, zlasti v zvezi s „Pariškimi načeli“ Združenih narodov; poziva druge države članice, naj v ta namen ukrepajo in dodelijo nacionalnim odborom ter institucijam ustrezna finančna sredstva, med drugim ob upoštevanju, da pregledovanje vladnih politik na področju človekovih pravic predstavlja eno od funkcij teh organov, katerih cilj je preprečiti pomanjkljivosti in predlagati izboljšave, saj je učinkovitost povezana s preprečevanjem in ne samo z reševanjem težav;
17. podpira oblikovanje trajnega dialoga o temeljnih pravicah z nacionalnimi parlamenti držav članic;
18. meni, da zbiranje podatkov predstavlja prednostno nalogo, saj gre za metodološki pristop, ki omogoča primerjavo in analizo podatkov; meni, da imajo nacionalne ustanove pri tem ključni pomen;
19. ostaja prepričan, da je varstvo človekovih pravic veliko bolj učinkovito, če se državljani sami zavedajo svojih pravic in so v stanju zahtevati njihovo varstvo, še preden nastopi potreba po pravnem ukrepanju, a jih je treba spodbujati k sodelovanju pri oblikovanju sklepov in izvajanju le-teh; je mnenja, da lahko v ta namen vzpostavitev nacionalnih odborov in institucij za temeljne pravice omogoči nevladnim organizacijam boljše strukturiranje svojih stališč, podrobnejšo opredelitev svojih zahtev in izpostavitev ravnanja, ki ga smatrajo kot nezakonitega; ponovno poudarja svoje stališče, da je treba morajo nacionalne vladne in nevladne organizacije nadaljevati z izmenjavo najboljših praks na področju človekovih pravic;
20. meni, da mora biti Komisija pozorna na stalne in ponavljajoče se kršitve človekovih pravic (zlasti državljanskih pravic, kot sta aktivna in pasivna pravica do sodelovanja na volitvah), ki se dogajajo v nekaterih državah Unije in so bile predmet poročil komisarja za človekove pravice pri Svetu Evrope, g. Alvara GIL-ROBLESA;
Razširjanje načela varstva temeljnih pravic zunaj Unije
21. zavzema stališče, da mora univerzalnost in neločljivost temeljnih pravic spodbuditi Evropsko unijo in njene države članice, da pospešijo širitev teh pravic v odnosih s tretjimi državami, ne nazadnje z vidika sklenitve pridružitevnih sporazumov s tretjimi državami in mednarodnimi organizacijami, npr. z Združenimi narodi, ki so začeli postopek reforme s posebnim poudarkom na varstvu človekovih pravic; poudarja, da mora Evropska unija z nadaljnjo krepitvijo svojih zunanjih ukrepov na tem področju in s prispevkom k pripravi osnutka poročila Združenih narodov na to temo igrati dejavno vlogo pri izvajanju reforme;
22. predlaga pripravo osnutka medinstitucionalnega kodeksa ravnanja za večjo skladnost in pravičnost zunanjih ukrepov Unije na področju demokratizacije in človekovih pravic – korak, ki ga je s svojo resolucijo z dne 25. aprila 2002 o sporočilu Komisije Svetu in Evropskemu parlamentu o spodbujanju človekovih pravic in demokratizaciji v tretjih državah
1 Sprejeta besedila, P5_TA(2002)0368 . ; verjame, da bi moral kodeks urejati odnose med Unijo in več kot 120 državami, za katere zdaj velja klavzula demokratičnosti kot ključni element kakršnega koli sporazuma, ki jih zavezuje;
23. poziva Komisijo, naj v povezavi s svojim stališčem do Agencije izvede in predstavi Parlamentu temeljito študijo o potrebi po podobni strukturi (znotraj ali zunaj Komisije), ki bo priskrbela vse pomembne informacije o človekovih pravicah in vprašanjih demokracije v državah, ki jih ta agencija ne zajema;
Sodelovanje z mednarodnimi organizacijami za človekove pravice
24. opozarja na pomembno vlogo različnih spremljevalnih mehanizmov Sveta Evrope in ustanov na področju človekovih pravic; poziva institucije EU in Agencijo, da gradijo na tej izkušnji in upoštevajo te mehanizme z namenom njihove vključitve v postopek za delovanje v mreži in da uporabljajo standarde, ki jih je razvil Svet Evrope, in druge pomembne rezultate njegovega dela; trdno vztraja, da to sodelovanje ne sme povzročiti padca standardov EU;
25. verjame, da je treba izdelati delujoč model sodelovanja in da morajo obstajati konkretni predlogi v nadaljnjem zakonodajnem predlogu Komisije v zvezi z Agencijo, vključno z jasnimi opredelitvami pristojnosti Agencije in različnih drugih agencij ter z institucializirano povezavo med Svetom Evrope in prihodnjo Agencijo za temeljne pravice, namen obeh je preprečevati podvajanja in preskrbeti Agenciji vse potrebne podatke;
Agencija kot operativno orodje za politiko EU na področju človekovih pravic kot celote
26. poudarja, da mora ustanovitev Agencije prispevati k nadaljnjemu spodbujanju medsebojnega zaupanja med državami članicami in predstavljati jamstvo glede stalnega spoštovanja načel iz členov 6 in 7 Pogodbe o Evropski uniji ter meni, da mora Agencija zagotoviti vse potrebne informacije za razvoj zakonodajne dejavnosti Unije, njene nadzorovalne vloge ter njene politike osveščanja o temeljnih pravicah;
27. zavzema stališče, da mora imeti Agencija močna pooblastila in pristojnosti, ki ji omogočajo spremljanje razvoja izvajanja Listine o temeljnih pravicah v Evropski uniji in v državah pristopnicah, poudarja, da mora biti Agencija v stanju zajeti tudi tretje države, če so vpletene v vprašanja o človekovih pravicah, ki zadevajo Unijo, na primer v primerih domnevne kršitve klavzule demokratičnosti;
28. meni, da mora Agencija za človekove pravice uživati poseben status med agencijami EU; meni, da bo Agencija uživala večjo legitimnost, če bo Evropski parlament imenoval njene vodilne organe, ki bodo odgovarjali Evropskemu parlamentu in poročali pristojnim parlamentarnim odborom; prepričan je, da bosta neodvisnost in verodostojnost Agencije predpogoj za dobro sodelovanje Agencije in evropskih institucij;
29. po njegovem mnenju je nujno, da se v vsakem pogledu Agencija obravnava kot popolnoma neodvisna; zato poudarja, da mora imeti dovolj osebja in proračunskih sredstev, ki ji omogočajo izpolniti ambiciozne naloge in pooblastila, ter visoko kakovostno, strokovno usposobljeno osebje z brezhibno integriteto in osebno verodostojnostjo;
30. meni, da morajo ključne organe Agencije sestavljati neodvisni strokovnjaki (po možnosti člani ustavnih sodišč) z najvišjim strokovnim ugledom iz držav članic ter visoki predstavniki institucij EU, Sveta Evrope in mednarodnih nevladnih organizacij; poudarja, da mora vodja Agencije uživati velik ugled na področju človekovih pravic in da ga mora imenovati Evropski parlament;
31. meni, da poskuša večina priporočil, naštetih v tej resoluciji
1 Glej še posebej odstavke:
11 - presoja vplivov vsake zakonodajne in strateške pobude EU po vzoru pristopa k presoji vplivov, ki ga je Komisija sprejela 27. aprila 2005;
13 - spodbujanje dialoga in sodelovanja med vrhovnimi sodišči;
16, 18 in 19: podpora za organe za temeljne pravice in "odbore za enako obravnavanje", določene z Direktivo 2000/43/ES, v zvezi z zbiranjem podatkov;
17: ustanovitev stalnega foruma z nacionalnimi parlamenti za obravnavo vprašanj temeljnih pravic in razvoja EU v območje svobode, varnosti in pravice;
23: financiranje študije o zunanjih dejavnikih, ki bi lahko vplivali na politike EU v zvezi s človekovimi pravicami, in morebitna svetovalna vloga Agencije za temeljne pravice;
24 in 25: strukturirano operativno sodelovanje in sinergija s Svetom Evrope;
49: strategija informiranja in komuniciranja institucij EU, če politike EU vplivajo na temeljne pravice;
26, 27, 28, 32, 39, 40, 41, 42, 43, 44, 45, 46, 47, 48, 50: kot možna referenca za prihodnje naloge in pristojnosti Agencije;
29, 30, 34, 35, 36, 38; za upravljavske organe in organizacijske strukture prihodnje Agencije; , zagotoviti, da se podatki zberejo, analizirajo in obdelajo za ocenitev vpliva ukrepov za varstvo človekovih pravic, Skupnost in Unija pa izvajata svoje pristojnosti; poleg tega poskušajo tudi izboljšati organizacijo upravnih in zakonodajnih postopkov ter najti njihovo pravno utemeljitev, še zlasti v politikah, ki obravnavajo ukrepe za boj proti diskriminaciji (člen 13 Pogodbe ES), prosto gibanje (člen 18 Pogodbe), azil (člen 63 Pogodbe), sodno sodelovanje v civilnih zadevah (člen 65 Pogodbe), varstvo podatkov (člen 286 Pogodbe) in preglednost (člen 255 Pogodbe);
32. v zvezi s tem meni, da lahko prav zakon, ki določa nalogo zbiranja podatkov, tvori pravno podlago za ustanovitev Agencije za temeljne pravice, katere naloga je dopolnilna nalogam institucij na področjih, ki jih obravnava ta resolucija; v skladu s tem se mora s kvalificirano večino uporabiti postopek soodločanja, ki vključuje Parlament in Svet;
33. poziva Komisijo, da v skladu s členom 192 Pogodbe ES predloži zakonodajni predlog na podlagi zgornjih navedb, še zlasti v zvezi z evropskimi politikami, katerih sozakonodajalec je Parlament; meni, da bi moral biti člen 13 Pogodbe ES poglavitna pravna podlaga, saj s preprečevanjem diskriminacije služi zaščiti človekovega dostojanstva, ključnega dejavnika vsake politike, ki obravnava temeljne pravice; prepušča Komisiji razsojo, ali bi bil ukrep na podlagi tretjega stebra in v zvezi z ukrepom Skupnosti nujen za nadaljnje povezanje pobud s sodnim in policijskim sodelovanjem pri zadevah kazenskega prava;
34. meni, da mora Agencija delovati kot krovna organizacija, ki zajema vsa vprašanja v zvezi s človekovimi pravicami v izogin temu, da bi različne strukture opravljale isto delo;
35. meni, da mora biti Agencija oblikovana kot večplastna struktura („omrežje omrežij“), specializiran organ s horizontalnimi pristojnostmi, v katerem imeti mora vsaka plast svojo vlogo in prispevati k razvoju kulture na področju temeljnih pravic v Uniji; meni, da mora Agencija zbrati vse ustrezne podatke, analize in izkušnje, ki so na voljo pri evropskih in nacionalnih ustanovah, nacionalnih parlamentih, vladah in organih na področju človekovih pravic, vrhovnih/ustavnih sodiščih, in obstoječih omrežjih, kot je na primer omrežje neodvisnih strokovnjakov za temeljne pravice in zlasti strokovno mnenje Evropskega centra za spremljanje rasizma in ksenofobije (EUMC) ter njegovo informacijsko omrežje RAXEN;
36. meni, da bi morale biti obstoječe evropske in nacionalne ustanove za človekove pravice del „omrežja omrežij“, Agencija pa orodje za zagotavljanje kakovosti in koherence politike EU na področju človekovih pravic: zato je treba izoblikovati preglednico evropskih, nacionalnih ustanov in delujočih omrežij;
37. meni, da ta okvir predstavlja priložnost za vzpostavitev učinkovitega omrežja, ki bo povezoval obstoječe organe, instrumente in postopke z ustanovitvijo Agencije za temeljne pravice;
38. meni, da je treba pred ustanovitvijo novih organizacij za varstvo temeljnih pravic preučiti možnost okrepitve že obstoječih organizacij in možnost združitve le-teh z namenom izboljšanja njihovega delovanja; zato vztraja pri potrebi, da bodoči Evropski inštitut za enakost spolov postane del Agencije za temeljne pravice, obravnavane kot "mreža mrež", da deluje v svojem imenu in bi lahko imel sedež na istem kraju zaradi racionalnega, stroškovno učinkovitega in doslednega pristop pri ustanavljanju novih organov, pristojnih za temeljne pravice;
39. predlaga, da se Agencija strukturira na podlagi področij, obravnavanih v Listini o temeljnih pravicah (kot dopolnitev pristojnosti EUMC v boju proti rasizmu in ksenofobiji), ki jih predstavljajo med drugim svoboda izražanja, zbiranja in združevanja, svoboda misli, pravica do udeležbe pod enakimi pogoji v volilnih postopkih, pravica do izobraževanja in svobode, solidarnost in socialne pravice, otrokove pravice, enakost med spoloma, nasilje nad ženskami, trgovanje z ljudmi, državljanske pravice in pravosodje, pravica do azila, vprašanje Romov in pravice manjšin ter spoštovanje kulturne, verske in jezikovne raznolikosti; kjer na ravni EU že obstaja organ, ki zajema posebno področje, mora naloge Agencije na tem področju izvajati specializirani inštitut, ki postane sestavni del Agencije;
40. ugotavlja, da zaščita nacionalnih manjšin v razširjeni EU predstavlja pomembno vprašanje in tega ni mogoče uresničevati zgolj z bojem proti ksenofobiji in diskriminaciji; poudarja, da je potrebno ta zapleteni problem obravnavati tudi z drugih zornih kotov in da mora biti vprašanje zaščite etničnih in narodnih manjšinj ena od posebnih nalog Agencije;
41. trdi, da je treba pri oblikovanju tega novega instrumenta nameniti posebno pozornost trem glavnim funkcijam, ki jih mora izpolnjevati takšna ustanova (spodbujanje temeljnih pravic, spremljanje upoštevanja temeljnih pravic in okrepljeno osveščanje ključnih udeležencev, in sicer držav članic, ustanov EU in državljanov) za zadovoljitev strateških potreb skupnega področja svobode, varnosti in pravičnosti;
42. meni, da mora Agencija za izpolnitev svojih treh glavnih funkcij zbirati podatke iz svojih omrežij in jih analizirati ter pridobiti pooblastila za predložitev mnenj in dajanje priporočil Parlamentu, Svetu in Komisiji;
43. meni, da mora kot del svoje naloge, ki je spodbujanje temeljnih pravic, prihodnja Agencija zagotavljati proaktivno podporo oblikovanju politike človekovih pravic na dva načina: z določanjem, kje bi bile zakonodajne izboljšave najbolj dobrodošle, ter s spremljanjem izvajanja in izvrševanja obstoječe zakonodaje;
44. meni, da mora Agencija v okviru svoje dejavnosti varovanja temeljnih pravic oblikovati letno poročilo o položaju pravic, ki spadajo v njeno območje pristojnosti, ter ga predložiti Evropskemu parlamentu, Svetu in Komisiji; poleg tega meni, da mora Agencija, ki nima sodne pristojnosti, neposredno odgovarjati predvsem Evropskemu parlamentu, ki lahko na tej podlagi pripravi sklepe in sprejema priporočila, ter Svetu;
45. meni, da bo dodana vrednost spremljanja Agencije zagotavljanje horizontalnega vidika varstva in spodbujanja temeljnih vrednot, zaradi česar je treba zajeti vse pravice, vsebovane v Listini temeljnih pravic, in ustrezne določbe iz prvega dela Ustavne pogodbe; meni, da bi lahko za letni delovni program Agencije bila značilna tematska osredotočenost;
46. poudarja, da nikakor ne gre za pripravo osnove za nekakšno Evropsko sodišče za človekove pravice; ugotavlja, da je obravnava posameznih kršitev človekovih pravic povsem drugačna od spremljanja političnega sistema ali njegovih pravnih instrumentov, ki morebiti ne ustrezajo splošno priznanim standardom o človekovih pravicah;
47. trdi, da je treba Agenciji zagotoviti svetovalno in posvetovalno vlogo v zvezi z določbami člena 6 in člena 7 PEU, da mora podpirati dejanja Parlamenta in Sveta in uporabljati podatke, znanje in strokovna znanje, pridobljene iz svojih omrežij;
48. trdi, da mora Agencija napraviti konkretne korake, da bi našla najboljše poti osveščanja državljanov Evropske unije o temeljnih pravicah, ki jih uživajo, in ustvariti kulturo temeljnih pravic v EU, ki jo bo potem mogoče uspešno spodbujati zunaj meja Unije kot eno njenih temeljnih vrednot;
49. Verjame, da je izboljšana strategija informiranja in komunikacije potrebna za dosego ciljev podpore temeljnih pravic in krepitve osveščenosti glede vprašanj o temeljnih pravicah (z ustvarjanjem kulture spoštovanja temeljnih pravic); verjame, da lahko vključitev predmeta, katerega vsebina bo zajemala tako temeljne pravice kot tudi človekove pravice, ki jih priznava mednarodna skupnost, v predmetnik šol v državah članicah, pripomore k uresničevanju teh ciljev
50. meni, da morajo ti dejanski koraki vključevati ukrepe usposabljanja, ki jih za tiste, ki delajo na področju človekovih pravic v Evropi, organizira Agencija, ne glede na to, ali so to predstavniki civilne družbe ali strokovnih organizacij;
51. pooblašča predsednika, da posreduje to resolucijo Evropskemu svetu, Svetu in Komisiji, vladam in parlamentom držav članic, nacionalnim telesom na področju človekovih pravic, Svetu Evrope, OVSE in ZN.
OBRAZLOŽITEV
The EU context
1 . In order to understand what the protection of fundamental rights within the European Union (EU) involves today, it is necessary to first decide whether a future agency dealing with the issue should be regarded as an aim or a tool in the process. Although, in this regard, the European Commission Communication explicitly specifies the aim of creating a Fundamental Rights Agency, the European Parliament should concentrate on undertaking an analysis of the situation to be brought about after the ratification of the Constitutional Treaty; paying special attention to the issue of protecting and promoting fundamental rights. As this “new legal order” may give another focus to the mission of the European Union, it is essential to examine the consequences of this shift with emphasis, an apparent process of evolution from an economic union to a political community. The promotion of fundamental rights requires a structured approach to this new context; a clear political will on its whereabouts needs yet to be expressed. This task will possibly be taken over by the Commission, within the framework of the Group of Commissioners dealing with Fundamental Rights, Anti-Discrimination and Equal Opportunities, chaired by President Barroso. Nonetheless, it is of utmost importance that the European Council elaborates guidelines in this field as well.
2. Since 1 May 1999 fundamental rights have been the “foundation” of the European Union, according to Art. 6 p.1 of the Treaty on the European Union (TEU)
As modified by the Amsterdam Treaty which codified the ECJ jurisprudence since the C-29/69 « Stauder » of 12th November 1969 Rec.419)in C-11/70 “Internationale Handelsgesellshaft”, Rec. 1125, C-4/73 “Nold” of 14 th May 1974, rec. 491, C-44/79 “Hauer” rec. p.3727 and C-5/88 “Wachhauf” of 13 th July 1989) . The problem was (and is) that the existing treaties lack a clear description of these rights as they only refer to the European Charter on Human Rights and Fundamental Freedoms (ECHR) and to the common constitutional traditions of the Member States. An increase in the 'visibility' of these rights was the mandate given by the European Council to the Convention, which drafted the Charter. The objective of the second Convention which submitted the Constitution to the Intergovernmental Conference (IGC) was to make such a Charter binding. Now this objective has been reached and even if this exercise mainly aimed at making rights which were already part of the European Union “acquis” visible, such transparency will be an essential step forward in the relationship between the Union and its citizens, the EU judiciary and the legislature, the EU and its Member States, as well as the EU and the Council of Europe.
3. The Treaty of Amsterdam defined as an objective for the European Union the creation of an Area of Freedom, Security and Justice. The Tampere European Council made this aim a priority of the political agenda. The new Financial Perspectives also reflect this central policy aim. As a core component of reaching this aim, a balance must be ensured by simultaneously developing the three elements. Further enhancement of mutual confidence among Member States is still needed. Above all, the protection and promotion of fundamental rights is an essential precondition to the establishment of the Area of Freedom, Security and Justice.
4. The Hague programme welcomed the results achieved in accomplishing the objectives of the Tampere European Council: the foundations of a common asylum and immigration policy being established, the harmonization of border controls prepared, police cooperation improved, the basis for judicial cooperation established. However, coordination and coherence between the external and internal dimensions of Union policies still has to be ensured. The existing Treaties provide the legal basis for action in this field and will continue to constitute a legal obligation, even if the Constitutional Treaty is not ratified.
5. Although the Charter is not yet legally binding, it carries a powerful political impact. The incorporation of the Charter on Fundamental Rights into the Constitutional Treaty and the EU’s future accession to the European Charter on Human Rights and Fundamental Freedoms (ECHR) will in fact create a legal obligation for the Union to ensure that fundamental rights are actively promoted across all policy areas.
The role of national institutions
6. Empowering and integrating the existing national human rights institutions into the “network of networks” an Agency may be envisaged as a political tool to ensure the quality and coherence of the EU human rights policy.
7. The national human rights institutions established in almost all Member States with the encouragement of the United Nations can be grouped into three categories: the human rights commissions, the ombudsmen and the specific institutions protecting the rights of a particular vulnerable group. One of their functions is to systematically review governments' human rights policy to prevent shortcomings and to suggest improvements, since prevention is much easier than detecting problems and finding remedies. Their responsibility in raising awareness on human rights is also significant. Identifying cases of maladministration and finding ways of redress is also among their duties, as well as acting as consultants or advisors to the legislative and the executive. Their role is clearly complementary. These national institutions focusing on the protection and promotion of human rights are neither judicial, nor law-making; they only have advisory authority. They see the creation of an Agency as an excellent opportunity to fill the gaps in the present system of protecting human rights within the EU.
8. It is desirable that a more formalized link be established between these bodies and the Agency. In this process it is essential to harmonize national assessment procedures. In the individual Member States, progress and regression have to be equally measured by the existing human rights standards. No quality compromise should be made with respect to the outcome of the work of the Agency.
9. The Agency should develop mechanisms that help Member States achieve progress in developing national standards of action on human rights and fundamental freedoms on the basis of the Paris Principles.
At a 1991 UN-sponsored meeting of representatives of national institutions held in Paris, a detailed set of principles on the status of national institutions was developed – these are commonly known as the Paris Principles. These principles, subsequently endorsed by the UN Commission on Human Rights (Resolution 1992/54 of 3 March 1992) and the UN General Assembly (Resolution 48/134 of 20 December 1993, annex) have become the foundation and reference point for the establishment and operation of national human rights institutions.
Cooperation with international bodies
10. When looking for ways of enhancing the EU’s international cooperation in this sensitive field, the key words are coordinating initiatives and maximizing synergies. It is important that legal certainty and coherence is assured in fundamental rights protection all over Europe.
11. The European Union cannot afford not to take into account the Council of Europe (CoE) achievements in the field of human rights protection and promotion, where the EU lacks sufficient legal basis (the protection of national minorities is one of the best examples of such fields). However, by no means should we allow for the setting of standards whose inconsistency creates confusion and therefore destroys the credibility of the basic standards.
12. Exchange of information and data would clearly not be sufficient to ensure meaningful cooperation between the Agency and the Council of Europe. It is of utmost importance that a functional model of cooperation will be worked out that an institutionalized link is established between the two bodies.
13. Apart from the Council of Europe, there are several other organizations active in the human rights field, such as the Organisation for Security and Cooperation in Europe (OSCE) and the specialized agencies of the United Nations. In designing the mandate of the Agency a new reference could be made to these institutions, and there should be a living and structured link developed with civil society as well. The Agency should be a crossroad, which facilitates contacts between the various stakeholders so that synergies are established.
The Agency on Fundamental Rights
14. Taking as starting point the general context described above, some reflections will now be made on the future Agency on Fundamental Rights. As there are three political objectives set in the strategy, there should be three main functions of this new community instrument:
a. Promotion of fundamental rights
b. Protection of fundamental rights
c. Raising awareness between the actors (EU institutions and citizens)
15. The Agency can be best envisaged as a “network of networks”, a specialized agency with horizontal competencies, applying different tools, utilizing all the relevant experience gathered on the various levels of the field of protecting human rights and fundamental freedoms. It should act as a focal point for synthesizing all this knowledge.
16. The Agency should be empowered to give consultancy, opinions, recommendations and do awareness raising through objective and adequate information given to the Commission, Parliament and Council, supporting all the three institutions. It is essential that the body remains independent, free from the influence of any stakeholders, genuinely autonomous (comprising notions such as independence, responsibility, authority). There are two main components in ensuring this independence: the Agency has to have a budget that allows for the accomplishments of its ambitious mandate and a management board that encompasses high-level representation from Member States and EU institutions. These two elements will establish the credibility of the Agency from the very start and provide it with enough authority to be useful and not to be a waste of money. The budget and staffing has to be appropriate to the task.
17. As for the dilemma of which rights need to be protected, it is of utmost importance that all rights in the Charter on Fundamental Rights and relevant provisions of the first part of the Constitutional Treaty are covered, but priorities could be established among them. It is important to allow for some flexibility in setting the priorities: it would be counterproductive to fix them at the start, since the sensitivity of the field might require an occasional altering of focus. This can be done on the level of settling the work programme of the Agency, perhaps on an annual basis and priorities could be established both in terms of thematic focus and geographical scope. The latter should primarily concentrate on EU Member States, but also include the accession states, after the signature of the Accession Treaty. The Agency might be given competence in raising awareness on situations evoking Article 7 of TEU, since the relevant expertise will already be located there.
18. The expertise of the EUMC (European Monitoring Centre on Racism and Xenophobia) and its RAXEN Network
European Racism and Xenophobia Network, created in 2000 by the EUMC. should be used by maintaining the fight against racism and xenophobia as one of the areas of concern for the Agency. However, other focuses should be considered as well.
19. The protection of national minorities upon EU enlargement will constitute a significant issue, and their promotion cannot be assured exclusively through the fight against xenophobia. This complex problem has to be addressed from different angles as well - therefore a separate sector of the Agency should deal with the question of national minorities based on the experience of existing European and national institutions and networks in this field, such as the European Center for Minority Issues or the COMIR network.
20. The Agency on Fundamental Rights and the relevant EU policy will be a core element of a future European legal order, therefore its designation cannot be a mere political declaration.
21. To reflect on the implementation of the existing legislation and to find a balance between the assertion of individual rights and the enhancement of collective security is an extremely sensitive task. Therefore the Agency should be the centre of the European movement towards better protection of fundamental rights and any existing experience must be used in this process. The ambition is to place fundamental rights at the heart of all EU policies and measures so that Europe is indeed referred to as a symbol of fundamental rights.
26.4.2005
MNENJE Odbora za zunanje zadeve
za Odbor za državljanske svoboščine, pravosodje in notranje zadeve
o spodbujanju in varstvu temeljnih pravic: vloga nacionalnih in evropskih institucij, vključno z Agencijo za temeljne pravice
( 2005/2007(INI) )
Pripravljavka mnenja:Baroness
Nicholson of Winterbourne
POBUDE
Odbor za zunanje zadeve poziva Odbor za državljanske svoboščine, pravosodje in notranje zadeve kot pristojni odbor, da v svoj predlog resolucije vključi naslednje pobude:
1. v celoti podpira zaključke Evropskega sveta z dne 13. decembra 2003, v skladu s katerimi je treba Komisiji naročiti, da pripravi konkretne predloge za ustanovitev Agencije EU za človekove pravice;
2. se sklicuje na predlog resolucije o Letnem poročilu o človekovih pravicah v svetu v letu 2004 in politiki EU, ki ga je Odbor za zunanje zadeve sprejel dne 30. marca 2005;
3. poudarja, da sta spodbujanje in varstvo temeljnih pravic na eni strani ter obstoj demokracije in pravne države na drugi strani neločljivo povezana;
4. poziva Komisijo, da predlaga, naj omenjena Agencija ne zajema le držav članic Evropske unije, temveč tudi vse države s statusom prosilke ali kandidatke;
5. opozarja Komisijo, da bi bilo v času, ko imajo državljani upravičene pomisleke glede načrtovanega širjenja skupnih vrednot, na katerih temelji Evropska unija, pa tudi ob upoštevanju izjav EU o pomembnosti demokracije in človekovih pravic na področju SZVP, nepredstavljivo, da se te države ne vključijo v območje delovanja Agencije in proces demokratizacije;
6. meni, da bi se morala Agencija ukvarjati z zbiranjem in analizo podatkov, spremljanjem in ocenjevanjem razmer glede človekovih pravic in odzivom na to ocenjevanje s primernimi priporočili za izboljšanje na ravni EU ter po potrebi na ravni držav članic;
7. meni, da bi morala Agencija redno poročati Parlamentu o svojem delu;
8. vztraja pri tem, da Agencija razpolaga z lastnimi sredstvi in osebjem ter je povezana in tesno sodeluje z drugimi agencijami in organizacijami, dejavnimi na tem področju (npr. z OVSE, ZN in zlasti s Svetom Evrope), in s civilno družbo; poudarja, da je treba preprečiti podvajanje vlog s temi agencijami, organizacijami in drugimi skupinami strokovnjakov, da se resnično zagotovijo dodatne koristi znotraj EU;
9. poziva Komisijo, naj izvede in predloži Parlamentu poglobljeno študijo o potrebah po podobnem organu (znotraj ali izven Komisije), ki se bo ukvarjal z zagotavljanjem pomembnih podatkov s področja človekovih pravic in demokracije v državah, za katere ta Agencija ni pristojna.
POSTOPEK
Naslov
Spodbujanje in varstvo temeljnih pravic: vloga nacionalnih in evropskih institucij, vključno z Agencijo za temeljne pravice
Številka postopka
2005/2007(INI) ]
Pristojni odbor
LIBE
Odbori, zaprošeni za mnenje Datum razglasitve na zasedanju
AFET
24.2.2005
Pripravljavec(-ka) mnenja Datum imenovanja
Baroness Nicholson of Winterbourne 1.2.2005
Obravnava v odboru
31.3.2005
9.4.2005
26.4.2005
Datum sprejetja pobud
26.4.2005
Izid končnega glasovanja
za:
proti:
vzdržani:
48
6
2
Poslanci, navzoči pri končnem glasovanju
Angelika Beer, Bastiaan Belder, Monika Beňová, André Brie, Elmar Brok, Philip Claeys, Simon Coveney, Giorgos Dimitrakopoulos, Anna Elzbieta Fotyga, Jas Gawronski, Maciej Marian Giertych, Alfred Gomolka, Anna Ibrisagic, Toomas Hendrik Ilves, Ioannis Kasoulides, Bogdan Klich, Joost Lagendijk, Vytautas Landsbergis, Armin Laschet, Cecilia Malmström, Emilio Menéndez del Valle, Francisco José Millán Mon, Annemie Neyts-Uyttebroeck, Vural Öger, Cem Özdemir, Justas Vincas Paleckis, Tobias Pflüger, João de Deus Pinheiro, Mirosław Mariusz Piotrowski, Paweł Bartłomiej Piskorski, Michel Rocard, Raül Romeva i Rueda, Libor Rouček, José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra, Jacek Emil Saryusz-Wolski, György Schöpflin, Gitte Seeberg, Ursula Stenzel, István Szent-Iványi, Konrad Szymański, Charles Tannock, Ari Vatanen, Jan Marinus Wiersma, Karl von Wogau, Josef Zieleniec
Namestniki, navzoči pri končnem glasovanju
Laima Liucija Andrikienė, Alexandra Dobolyi, Árpád Duka-Zólyomi, Michael Gahler, Georg Jarzembowski, Jaromír Kohlíček, Alexander Lambsdorff, Erik Meijer, Pasqualina Napoletano, Janusz Onyszkiewicz, Aloyzas Sakalas
Namestniki (člen 178(2)), navzoči pri končnem glasovanju
21.4.2005
MNENJE Odbora za kulturo in izobraževanje
za Odbor za državljanske svoboščine, pravosodje in notranje zadeve
o spodbujanju in varstvu temeljnih pravic: vloga nacionalnih in evropskih ustanov, vključno z Agencijo za temeljne pravice
( 2005/2007(INI) )
Pripravljavec mnenja:
Manolis Mavrommatis
POBUDE
Odbor za kulturo in izobraževanje poziva Odbor za državljanske svoboščine, pravosodje in notranje zadeve kot pristojni odbor, da v svoj predlog resolucije vključi naslednje pobude:
Agencija za temeljne pravice
1. meni, da je potrebno okrepiti strategijo obveščanja in komuniciranja, če želimo doseči cilje širjenja temeljnih pravic in osveščanja o vprašanjih, povezanih s temeljnimi pravicami (ustvarjanje kulture spoštovanja temeljnih pravic);
2. meni, da bi morala struktura predlagane agencije odsevati njene cilje in sestavo Listine o temeljnih pravicah; verjame, da bi morali biti posebni oddelki agencije odgovorni za spremljanje spoštovanja Listine na področju izobraževanja (člen 14) in spoštovanja kulturne, verske in jezikovne raznolikosti (člen 22);
3. je prepričan, da sodelovanje med agencijo in drugimi mednarodnimi organizacijami, predvsem Svetom Evrope, ne bi smeli biti omejeno na izmenjavo informacij, ampak bi moralo potekati v institucionalni obliki; je mnenja, da je ratifikacija zadevnih instrumentov Sveta Evrope s strani vseh držav članic neizogiben predpogoj za učinkovito delovanje agencije;
Podpis in ratifikacija instrumentov Sveta Evrope
4. pozdravlja začetek veljavnosti Konvencije Sveta Evrope o čezmejni televiziji in Protokola, ki jo dopolnjuje, marca 2004 v Češki republiki; opaža, da Konvencija in Protokol zdaj veljata v vseh desetih državah članicah, ki so pristopile k Evropski uniji maja 2004; poziva Belgijo, Dansko in Irsko, naj podpišejo ter ratificirajo Konvencijo in Protokol; poziva Grčijo, Luksemburg in Švedsko, naj ta instrumenta ratificirajo;
5. opominja na svojo resolucijo o koncentraciji medijev z dne 20. novembra 2002; izraža zaskrbljenost zaradi potencialne ogroženosti svobode in pluralnosti medijev, ki jo predstavlja koncentracija lastništva medijev;
6. poziva Francijo, naj podpiše Okvirno konvencijo Sveta Evrope o varstvu narodnih manjšin; odločno poziva Belgijo, Grčijo, Latvijo, Luksemburg in Nizozemsko, naj Konvencijo raticifirajo;
7. poziva Belgijo, Estonijo, Grčijo, Irsko, Latvijo, Litvo in Portugalsko, naj podpišejo Evropsko listino o regionalnih in manjšinskih jezikih; poziva Češko republiko, Francijo, Italijo, Luksemburg, Malto in Poljsko, naj jo ratificirajo ob upoštevanju dialoga s pristojnimi osebami znotraj svojih skupnosti in potrebe po krepitvi javne osveščenosti v zvezi z učinkovitim izvajanjem določb Listine, ki deluje vprid regionalnim in manjšinskim jezikom;
Izobraževanje
8. poziva države članice, da storijo vse za zagotovitev učinkovitega vključevanja otrok priseljencev, iskalcev azila ter beguncev v izobraževalne sisteme;
9. izraža zaskrbljenost zaradi neustreznosti prostorov in praktične podpore se bodoči invalidni študentje pogosto ne morejo vključiti v nadaljevalno in visoko izobraževalne programe; meni, da so opisane razmere v nasprotju s svoboščinami iz člena 14(1) Listine; poziva države članice, da poskušajo ta problem rešiti;
10. poziva države članice, da si še nadalje prizadevajo za izboljšanje situacije romskih/sintskih manjšin, tako da se borijo proti diskriminaciji pri zaposlovanju in stanovanjskih vprašanjih, predvsem ob upoštevanju posebnih izobraževalnih potreb otrok sintskega in romskega prebivalstva.
POSTOPEK
Naslov
Spodbujanje in varstvo temeljnih pravic: vloga nacionalnih in evropskih ustanov, vključno z Agencijo za temeljne pravice
Številka postopka
2005/2007(INI)
Pristojni odbor
LIBE
Odbori, zaprošeni za mnenje
Datum razglasitve na zasedanju
CULT
24.10.2004
Okrepljeno sodelovanje
ne
Pripravljavec(ka) mnenja Datum imenovanja
Manolis Mavrommatis 25.11.2004
Obravnava v odboru
14.3.2005
21.4.2005
Datum sprejetja pobud
21.4.2005
Izid končnega glasovanja
za:
proti:
vzdržani:
31
0
1
Poslanci, navzoči pri končnem glasovanju
María Badía i Cutchet, Christopher Beazley, Giovanni Berlinguer, Guy Bono, Marie-Hélène Descamps, Jolanta Dickutė, V?ra Flasarová, Milan Gaľa, Claire Gibault, Vasco Graça Moura, Lissy Gröner, Luis Francisco Herrero-Tejedor, Ruth Hieronymi, Manolis Mavrommatis, Marianne Mikko, Zdzisław Zbigniew Podkański, Miguel Portas, Christa Prets, Karin Resetarits, Nikolaos Sifunakis, Helga Trüpel, Henri Weber, Thomas Wise, Tomáš Zatloukal
Namestniki, navzoči pri končnem glasovanju
Ivo Belet, Michael Cramer, András Gyürk, Małgorzata Handzlik, Gyula Hegyi, Ignasi Guardans Cambó, Nina Škottová, Witold Tomczak
Namestniki, navzoči pri končnem glasovanju v skladu s členom 178(2)
20.4.2005
MNENJE Odbora za ustavne zadeve
za Odbor za državljanske svoboščine, pravosodje in notranje zadeve
o spodbujanju in varstvu temeljnih pravic: vloga nacionalnih in evropskih ustanov, vključno z Agencijo za temeljne pravice
( 2005/2007(INI) )
Pripravljavec osnutka:
Ignasi Guardans Cambó
POBUDE
Odbor za ustavne zadeve poziva Odbor za državljanske svoboščine, pravosodje in notranje zadeve, da kot pristojni odbor v svoj predlog resolucije vključi naslednje pobude:
– ob upoštevanju svoje resolucije o obveščanju Komisije v zvezi s členom 7 Pogodbe o Evropski uniji: Varstvo in spodbujanje temeljnih vrednot Evropske unije
Resolucija Evropskega parlamenta z dne 20. aprila 2005, P5_TA(2004)0309 , na podlagi poročila AFCO, poročevalec: Johannes Voggenhuber. ,
1. meni, da obstoječi mednarodni, evropski in nacionalni instrumenti zagotavljajo ustrezne načine za varovanje temeljnih pravic v EU, in priznava, da Evropska komisija že preučuje vse predloge za zakonodajo in vse osnutke instrumentov za združljivost z Listino temeljnih pravic kot del običajnih postopkov odločanja; kljub temu ugotavlja, da bi bilo z izmenjavo izkušenj in znanja v večjem obsegu mogoče nasploh izboljšati standarde EU;
2. v zvezi s tem vidi možnost, da se obstoječe ustanove, instrumenti in postopki smiselno povežejo z Agencijo za temeljne pravice;
3. poudarja, da je treba kljub temu nujno preprečiti vsako podvajanje že obstoječih institucij, instrumentov in postopkov ter tudi vsako odvečno birokratizacijo ideje o varstvu temeljnih pravic;
4. poudarja, da ne gre za pripravo podlage za ustanovitev nečesa, kar bi bilo enakovredno Evropskemu sodišču za človekove pravice; ugotavlja, da se obravnavanje posameznih kršitev človekovih pravic v celoti razlikuje od spremljanja političnega sistema ali njegovih pravnih instrumentov, ki se morda ne morejo primerjati s splošno priznanimi standardi o človekovih pravicah.
POSTOPEK
Naslov
Spodbujanje in varstvo temeljnih pravic: vloga nacionalnih in evropskih ustanov, vključno z Agencijo za temeljne pravice
Št. postopka
2005/2007(INI)
Pristojni odbor
LIBE
Odbor, zaprošen za mnenje Datum razglasitve na plenarnem zasedanju
AFCO 24.2.2005
Okrepljeno sodelovanje
Pripravljavec(-ka) mnenja Datum imenovanja
Ignasi Guardans Cambó 20.1.2005
Obravnava v odboru
14.3.2005
20.4.2005
Datum sprejetja pobud
20.4.2005
Izid končnega glasovanja
za:
proti:
vzdržani:
11
7
0
Poslanci, navzoči pri končnem glasovanju
Richard Corbett, Panayiotis Demetriou, Andrew Duff, Maria da Assunção Esteves, Bronisław Geremek, Ignasi Guardans Cambó, Jo Leinen, Íñigo Méndez de Vigo, Borut Pahor, Rihards Pīks, Marie-Line Reynaud, Alexander Stubb, Johannes Voggenhuber
Namestniki, navzoči pri končnem glasovanju
Pervenche Berès, Mogens N.J. Camre, Antoine Duquesne, Ashley Mote, Georgios Papastamkos, Jacek Protasiewicz, Reinhard Rack, György Schöpflin, Jacques Toubon
Namestniki (člen 178(2)), navzoči pri končnem glasovanju
POSTOPEK
Naslov
Spodbujanje in varstvo temeljnih pravic: vloga nacionalnih in evropskih institucij, vključno z Agencijo za temeljne pravice
Številka postopka
2005/2007(INI)
Podlaga v Poslovniku
Člen 45
Pristojni odbor Datum razglasitve dovoljenja na zasedanju
LIBE
24.2.2005
Odbori, zaprošeni za mnenje Datum razglasitve na zasedanju
AFCO 24.2.2005
CULT 24.2.2005
AFET
24.2.2005
DEVE
24.2.2005
Odbori, ki niso dali mnenj Datum sklepa
DEVE 16.3.2005
Okrepljeno sodelovanje Datum razglasitve na zasedanju
Predlog(-i) resolucije, vključen(-i) v poročilo
Poročevalec Datum imenovanja
Kinga Gál 25.11.2004
Prejšnji poročevalec
Obravnava v odboru
1.2.2005
16.3.2005
30.3.2005
Datum sprejetja
26.4.2005
Izid končnega glasovanja
za:
proti:
vzdržani:
42
3
1
Poslanci, navzoči pri končnem glasovanju
Alexander Nuno Alvaro, Edit Bauer, Mario Borghezio, Mihael Brejc, Maria Carlshamre, Michael Cashman, Giusto Catania, Charlotte Cederschiöld, Fausto Correia, Rosa Díez González, Antoine Duquesne, Kinga Gál, Patrick Gaubert, Elly de Groen-Kouwenhoven, Lívia Járóka, Ewa Klamt, Magda Kósáné Kovács, Barbara Kudrycka, Romano Maria La Russa, Henrik Lax, Edith Mastenbroek, Jaime Mayor Oreja, Claude Moraes, Martine Roure, Inger Segelström, Frank Vanhecke, Ioannis Varvitsiotis, Manfred Weber, Tatjana Ždanoka
Namestniki, navzoči pri končnem glasovanju
Panayiotis Demetriou, Camiel Eurlings, Jeanine Hennis-Plasschaert, Sophia in 't Veld, Sylvia-Yvonne Kaufmann, Jean Lambert, Antonio Masip Hidalgo, Javier Moreno Sánchez, Vincent Peillon, Herbert Reul, Marie-Line Reynaud, Antonio Tajani, Kyriacos Triantaphyllides, Rainer Wieland
Namestniki, navzoči pri končnem glasovanju v skladu s členom 178(2)
María del Pilar Ayuso González, Véronique Mathieu, Manolis Mavrommatis
Datum predložitve – A6
11.5.2005
A6-0144/2005
