Odgovor g. Tajanija v imenu Komisije
(12. november 2009)
1. Na ravni Skupnosti ni posebnih kriterijev primernosti glede varnosti pristanišč, za odobritev lokacij za evropske terminale, ki sprejemajo utekočinjeni zemeljski plin (z ločenimi seznami za naprave na kopnem in tiste na morju), prav tako na tem področju ni enotnih smernic za pristanišča v Skupnosti.
Zakonodaja ES, ki bi lahko prišla v poštev, je predvsem Direktiva 85/337/EGS o presoji vplivov nekaterih javnih in zasebnih projektov na okolje UL L 175, 5.7.1985. Direktiva je bila spremenjena z Direktivami št. 97/11/ES, UL L 73, 14. 3. 1997 , 2003/35/ES, UL L 156, 25. 6. 2003 in 2009/31/ES, UL L 140, 5. 6. 2009 . (direktiva o PVO). Direktiva je namenjena varstvu okolja ter hkrati zagotavlja približevanje nacionalnih zakonodaj glede presoje vplivov projektov na okolje. V presoji je treba primerno, upoštevajoč posamezne primere in v skladu z načeli in zavezami iz direktive določiti, opisati in oceniti vpliv projekta na ljudi, živali, rastlinstvo, tla, vodo, zrak, podnebje in pokrajino, materialno lastnino in kulturno dediščino ter medsebojni vpliv med navedenimi dejavniki. Po direktivi o PVO morajo nosilci projektov med drugim zagotoviti informacije, kot sta povzetek glavnih alternativ, ki jih je proučil nosilec projekta, in prikaz glavnih razlogov za njegovo odločitev. Obenem direktiva o PVO zahteva, da v postopku odločanja sodelujejo javnost in pristojni organi.
Kar zadeva varnostne vidike, je treba poudariti, da za terminale z utekočinjenim zemeljskim plinom veljajo zahteve iz Direktive Sveta 96/82/ES, kakor je bila spremenjena UL L 10, 14.1.1997 ; 1182/2003, UL L 284, 31.10.2003 ; 2003/105/ES, UL L 345, 31.12.2003 . , o obvladovanju nevarnosti večjih nesreč, v katere so vključene nevarne snovi (direktiva SEVESO). Nekatere določbe te direktive se uporabljajo preden izvajalec začne gradnjo ali pred začetkom obratovanja. Določbe o načrtovanju rabe prostora iz člena 12 Direktive zahtevajo nadzor nad umestitvijo novih organizacij v prostor. Države članice zagotovijo, da ob sprejemanju odločitev vsi pristojni organi in urbanistični organi, ki so odgovorni za odločitve na tem območju, sprožijo primerne posvetovalne postopke, da bi zagotovili tehnično svetovanje o tveganju, ki izhaja iz tega obrata. Člen 13(2) zavezuje države članice, da v zvezi z možnostjo večje nesreče s čezmejnimi učinki zagotovijo dovolj informacij državam članicam, ki bi jih učinki takih nesreč lahko prizadeli, o varnostnih ukrepih, načrtih za delovanje v sili in načrtovanju rabe prostora. Države članice morajo hkrati zagotoviti, da nacionalni organi pripravijo načrte ukrepov zunaj organizacije ob nesrečah z ureditvami za obveščanje služb drugih držav članic za ukrepanje ob nesrečah ob večji nesreči z možnimi čezmejnimi učinki (Priloga IV 2. g). Nazadnje člen 13(5) zahteva, da lahko javnosti izrazi svoje mnenje pri načrtovanju novih organizacij, za katere velja Direktiva 96/82/ES.
Direktiva 2008/1/ES UL L 24, 29.1.2008 . o celovitem preprečevanju in nadzorovanju onesnaževanja (direktiva IPPC) lahko velja za terminale z utekočinjenim zemeljskim plinom, če so ti neposredno povezani z dejavnostjo celovitega preprečevanja in nadzorovanja onesnaževanja, kot pri rafinerijah mineralnih olj ali plinskih rafinerijah ter kurilnih napravah z nazivno vhodno toplotno močjo nad 50 MW. Direktiva IPPC zahteva, da obrati v njenem področju uporabe delujejo v skladu z dovoljenji, vključno z mejnimi vrednostmi emisij na podlagi uporabe najboljših razpoložljivih tehnologij (NRT) za preprečevanje, in če to ni izvedljivo, zmanjševanje emisij na splošno ter vpliva na okolje kot celoto. Preprečevanje ali zmanjševanje izpustov v zrak, vodo ali tla je torej treba urejati z okoljskimi dovoljenji, izdanimi v skladu z direktivo IPPC. Treba je sicer poudariti, da ta direktiva ne velja za samostojne terminale z utekočinjenim zemeljskim plinom, ki niso neposredno povezani z dejavnostjo celovitega preprečevanja in nadzorovanja onesnaževanja.
2. Komisija ni podala predloga za kriterije primernosti, povezane z varnostjo pristanišč, ki naj bi se upoštevali pri ravnanju s tovorom.
Čeprav za tankerje za prevoz utekočinjenega zemeljskega plina ne veljajo posebna pravila Skupnosti, morajo ti spoštovati zahteve iz ustreznih instrumentov Mednarodne pomorske organizacije. Mednarodni kodeks za gradnjo in opremo ladij za prevoz nevarnih utekočinjenih plinov, ki se prevažajo v razsutem stanju (kodeks IGC) velja za ladje za prevoz plina, ki so bile izdelane po 1. juliju 1986. Ladje za prevoz plina, ki so bile zgrajene pred tem datumom, morajo ustrezati zahtevam Mednarodnega kodeksa za gradnjo in opremo ladij za prevoz nevarnih utekočinjenih plinov, ki se prevažajo v razsutem stanju ali Kodeksa za obstoječe ladje za prevoz utekočinjenih plinov, ki se prevažajo v razsutem stanju.
Namen teh kodeksov je zagotoviti mednarodni standard za varen prevoz po morju utekočinjenih plinov in nekaterih drugih snovi v razsutem stanju. Ta cilj kodeksi izpolnjujejo s predpisovanjem standardov glede zasnove in konstrukcije ladij, ki se uporabljajo pri takih prevozih, in glede potrebne opreme, da se čim bolj zmanjšajo tveganja za ladje, posadke in okolje ob upoštevanju značilnosti posameznih projektov.
3. Komisija ne razmišlja, da bi za pristanišča v Skupnosti oblikovala smernice za sprejemljive ukrepe za ublažitev v primerih, ko bi lahko prišlo do čezmejnih vplivov. Ublažitev vplivov je del presoje vplivov na okolje in izpolnjevanja zahtev direktive SEVESO, omenjene v točki 1.
