21.10.2009 PREDLOG SKUPNE RESOLUCIJE v skladu s členom 122(5) poslovnika,
ki nadomesti predloge resolucij naslednjih skupin:
S&D ( B7‑0104/2009 )
ALDE ( B7‑0107/2009 )
PPE ( B7‑0111/2009 )
GUE/NGL ( B7‑0115/2009 )
EFD ( B7‑0117/2009 )
ECR ( B7‑0124/2009 )
Verts/ALE ( B7‑0126/2009 )
o Iranu
Michael Gahler
,
Cristian Dan Preda
,
Bernd Posselt
,
Lena Barbara Kolarska-Bobińska
,
Eija-Riitta Korhola
,
Mario Mauro
,
Laima Liucija Andrikienė
,
Filip Kaczmarek
,
Thomas Mann
,
Licia Ronzulli
,
Dominique Baudis
,
Tunne Kelam
,
Eduard Kukan
,
Bogusław Sonik
,
Tadeusz Zwiefka
,
Martin Kastler
v imenu skupine PPE
Véronique De Keyser
,
Richard Howitt
,
Ana Gomes
,
Gianni Pittella
v imenu skupine S&D
Marietje Schaake
,
Metin Kazak
,
Ivo Vajgl
,
Renate Weber
,
Marielle De Sarnez
,
Charles Goerens
v imenu skupine ALDE
Barbara Lochbihler
,
Isabelle Durant
,
Emilie Turunen
,
Raül Romeva i Rueda
v imenu skupine Verts/ALE
Struan Stevenson
v imenu skupine ECR
Miguel Portas
,
Helmut Scholz
v imenu skupine GUE/NGL
Fiorello Provera
v imenu skupine EFD
PE428.712v01-00 } PE428.715v01-00 } PE428.719v01-00 } PE428.723v01-00 } PE428.725v01-00 } PE428.732v01-00 } PE428.734v01-00 } RC1 Resolucija Evropskega parlamenta o Iranu
Evropski parlament ,
– ob upoštevanju prejšnjih resolucij o Iranu, zlasti tistih o človekovih pravicah,
– ob upoštevanju izjav predsedstva EU, visokega predstavnika za skupno zunanjo in varnostno politiko, zunanjih ministrov EU, voditeljev držav in vlad skupine G8, Evropskega sveta in predsednika Evropskega parlamenta o zatiranju demonstracij med povolilnimi nemiri v Iranu junija 2009,
– ob upoštevanju poročila generalnega sekretarja Združenih narodov z dne 23. septembra 2009 o stanju človekovih pravic v Islamski republiki Iran,
– ob upoštevanju izjave predsednika Evropskega parlamenta z dne 9. oktobra 2009, kjer je ponovil obvezo Parlamenta za svetovno odpravo smrtne kazni in posebej obsodil smrtno kazen za kazniva dejanja, ki jih zagrešijo mladoletniki, ter bližajoče se usmrtitve v Iranu,
– ob upoštevanju izjave predsedstva o usmrtitvi Behnuda Šodžeja 14. oktobra 2009 v Iranu,
– ob upoštevanju izjave predsedstva Evropske unije z dne 20. septembra 2009, v kateri obsoja večkratne zavrnitve iranskega predsednika Mahmuda Ahmadinedžada glede obstoja holokavsta in pravice države Izrael do obstoja,
– ob upoštevanju izjave predsedstva Sveta Evropske unije z dne 19. oktobra 2009, s katero obsojajo samomorilni napad, ki se je zgodil konec tedna v iranski provinci Sistan-Balučistan, v katerem je bilo ubitih najmanj 42 ljudi,
– ob upoštevanju resolucije generalne skupščine Združenih narodov 62/191 z dne 18. decembra 2008 o moratoriju izvajanja smrtne kazni,
– ob upoštevanju Mednarodnega pakta o državljanskih in političnih pravicah, Mednarodnega pakta o ekonomskih, socialnih in kulturnih pravicah, Konvencije o odpravi vseh oblik rasne diskriminacije in Konvencije o otrokovih pravicah, katerih podpisnik je Iran,
– ob upoštevanju člena 122(5) svojega poslovnika,
A. ker se v Iranu razmere na področju osnovnih človekovih pravic še naprej slabšajo, zlasti od predsedniških volitev junija 2009;
B. ker je Iranu država z največjim številom usmrtitev za Kitajsko, številke pa so se štirikratno povečale, odkar je leta 2005 prišel na oblast predsednik Ahmadinedžad, in ker na žalost Iran še vedno izstopa po tem, da je edina država na svetu, kjer se še vedno izvajajo usmrtitve mladoletnih prestopnikov; ker po poročilih zagovornikov človekovih pravic vsaj 140 otrok storilcev kaznivih dejanj v Iranu čaka na izvršitev smrtne kazni;
C. ker je bil Behnud Šodžej 11. oktobra 2009 obešen kljub močnim nacionalnim in mednarodnim prošnjam za njegovo oprostitev ter je tretji mladoletni prestopnik, ki je bil usmrčen v Islamski republiki Iran od začetka leta 2009 po usmrtitvi Delare Darabi in Mola Gol Hasana, in ker mladoletnim prestopnikoma Safarju Angotiju in Abasu Hoseiniju grozi skorajšnja usmrtitev;
D. ker je še naprej močno razširjeno mučenje in slabo ravnanje z zaporniki, odrekanje spanja, zapiranje v samico, tajni pripor, izvajanje krutih, nečloveških in ponižujočih kazni ter nekaznovanje državnih agentov,
E. ker se je povečalo nasilno zatiranje političnih nasprotnikov, zagovornikov človekovih pravic, novinarjev, avtorjev spletnih dnevnikov, učiteljev, intelektualcev, univerzitetnih profesorjev, homoseksualcev, žensk, študentov, sindikalistov in pripadnikov verskih, etničnih in jezikovnih manjšin;
F. ker je sedem voditeljev bahajcev še vedno v zaporu, zaprti pa so zgolj zaradi svojega verskega prepričanja;
G. ker je predsednik Mahmud Ahmadinedžad 4. avgusta prejel formalno podporo za drugi predsedniški mandat, potem ko je bil razglašen za zmagovalca volitev 12. junija, medtem ko sta njegova nasprotnika Mir-Hosein Musavi in Mehdi Karubi ter številni opazovalci oblasti obtožili velikega ponarejanja volilnih rezultatov;
H. ker se je v naslednjih tednih in mesecih na desettisoče protestnikov podalo na ulice; ker je umrlo približno 150 ljudi, več kot 1.000 demonstrantov pa je bilo aretiranih;
I. ker se menda nadaljujejo množična sojenja 140 opozicijskim podpornikom, skupaj s pomembnimi reformatorji in aktivisti, ki so bili obtoženi od povzročanja nemirov do vohunjenja in poskusov strmoglavljenja iranskih voditeljev;
J. ker so bili štirje posamezniki obsojeni na smrt zaradi protestov, čeprav so v zaporu od aprila, torej precej pred povolilnimi demonstracijami;
K. ker je glede na poročila organizacij za človekove pravice na desetine poročevalcev, fotografov in avtorjev spletnih dnevnikov zapustilo Iran oziroma namerava zbežati iz države, na tisoče pa jih je izgubilo službo, oblasti so v preteklih tednih ukinile številne časopise, menda pa iranske oblasti še vedno zadržujejo 19 novinarjev in pet avtorjev spletnih dnevnikov;
1. resno dvomi v točnost volilnih izidov, po katerih je bil predsedniku Ahmadinedžadu potrjen drugi predsedniški mandat kljub očitnim znamenjem velikih volilnih nepravilnosti, ter meni, da je kredibilnost iranskega predsednika resno omajana;
2. izreka priznanje vsem iranskim možem in ženam, ki branijo svoje osnovne svoboščine in demokratična načela ter izražajo, da želijo živeti v družbi brez zatiranja in zastraševanja; izreka posebno priznanje iranskim ženam, ki so imele ključno vlogo pri junijskih povolilnih protestih, zlasti Nedi Aghi Soltan, ki je postala simbol nasilnega zatiranja, pa tudi zagovornici človekovih pravic Šadi Sadr, ki je bila 15. julija 2009 aretirana, ker je javno govorila o kršitvah človekovih pravic pripornikov v zaporih, ki so se zgodile po spornih iranskih predsedniških volitvah;
3. obsoja veliko in pretirano uporabo sile, samovoljne aretacije in domnevno mučenje pri zatiranju protestov zaradi spornih iranskih predsedniških volitev; poziva iransko vlado, naj spoštuje temeljne državljanske in politične pravice, zlasti pravico do svobodnega izražanja, ter zahteva brezpogojno izpustitev vseh miroljubnih demonstrantov in vseh, ki so bili aretirani v zvezi z nedavnimi nemiri, pa naj bodo to študentje, univerzitetni učitelji, aktivisti, novinarji ali zagovorniki človekovih pravic;
4. poziva iranske oblasti, naj Mednarodnemu odboru Rdečega križa dovolijo obisk vseh zapornikov brez izjeme ter naj mednarodnim organizacijam za človekove pravice dovolijo opazovanje razmer v državi;
5. poziva iranske oblasti, naj pravno in dejansko odpravijo vse oblike mučenja in drugega krutega, nehumanega in ponižujočega ravnanja ali kaznovanja ter naj uveljavljajo pravice do sodnega postopka in odpravijo nekaznovanost zaradi kršitev človekovih pravic;
6. obsoja samomorilni bombni napad v provinci Sistan–Balučistan 17. oktobra 2009, kjer je bilo ubitih ali ranjenih na desetine ljudi; je zaskrbljen, da je samomorilni napad morda povezan z zatiranjem etničnih in verskih manjšin v tej provinci; zavrača terorizem kot sredstvo za reševanje političnih sporov;
7. ponovno poziva iranske oblasti, naj spoštujejo obveznost vlade za spoštovanje verskih manjšin ter naj takoj izpustijo voditelje bahajcev Faribo Kamalabadi, Džamaledina Handžanija, Afifa Najemija, Sajida Rezaija, Mavaš Sabet, Behruza Tavakolija in Vahida Tizfama;
8. ponovno poziva iranske oblasti naj v celoti odpravijo smrtno kazen, do takrat pa naj uvedejo moratorij na usmrtitve, kot pozivata resoluciji generalne skupščine Združenih narodov 62/149 in 63/168;
9. strogo obsoja smrtne kazni in usmrtitve v Iranu, zlasti tiste, izrečene mladoletnim prestopnikom in mladoletnikom ali izvršene nad njimi, ter odločno protestira proti usmrtitvi Behnuda Šodžeja 11. oktobra v Iranu; poziva iranske oblasti, naj spoštujejo mednarodno priznana pravna jamstva mladoletnikom, kot sta Mednarodni pakt o državljanskih in političnih pravicah in Mednarodna konvencija o otrokovih pravicah, ter naj predvsem ne usmrtijo Safarja Angutija in Abasa Hoseinija;
10. priporoča, naj visoki komisar Združenih narodov za človekove pravice pošlje posebnega odposlanca, ki bi spremljal položaj političnih pripornikov ter zagotovil, da iranske oblasti spoštujejo mednarodne standarde za postopke ter svoje pravne obveznosti glede človekovih pravic;
11. obžaluje sistematično omejevanje svobode informiranja, in sicer z blokiranjem spletnih strani, prepovedjo poročanja o nedovoljenih demonstracijah na spletnih straneh ter z uvajanjem omejitev, po katerih morajo novinarji za poročanje o vseh temah dobiti dovoljenje;
12. poziva iranske oblasti, naj prenehajo preganjati novinarje, ki delajo za mednarodne medijske hiše, ter predvsem poziva k takojšnji izpustitvi mlade iransko-kanadske novinarke in znane avtorice spletnih dnevnikov Faribe Padžu, ki je bila aretirana na svojem domu v Teheranu 24. avgusta 2009;
13. obsoja, da zagovornik človekovih pravic Abdulfatah Soltani 2. oktobra 2009 ni smel potovati iz Teherana v Nürnberg v Nemčiji, da bi prejel nagrado tega mesta za človekove pravice;
14. poziva Komisijo, naj v Teheranu vzpostavi delegacijo Evropske unije, da bi spodbudila in okrepila dialog z oblastmi in s civilno družbo ter okrepila sodelovanje, zlasti pri pomoči beguncem in boju proti trgovini z mamili;
15. naroči svojemu predsedniku, naj to resolucijo posreduje Svetu, Komisiji, vladam in parlamentom držav članic, generalnemu sekretarju Združenih narodov, svetu Združenih narodov za človekove pravice ter vladi in parlamentu Islamske republike Iran.
