A7-0079/2011
23. 3. 2011
POROČILO
o mednarodnih sporazumih o zračnem prometu v okviru Lizbonske pogodbe
(2010/2207(INI))
Odbor za promet in turizem
Poročevalec:
Brian Simpson
PE 452.542v02-00
VSEBINA
PREDLOG RESOLUCIJE EVROPSKEGA PARLAMENTA.....................................................3
OBRAZLOŽITEV.......................................................................................................................7
IZID KONČNEGA GLASOVANJA V ODBORU...................................................................11
PREDLOG RESOLUCIJE EVROPSKEGA PARLAMENTA
o mednarodnih sporazumih o zračnem prometu v okviru Lizbonske pogodbe
( 2010/2207(INI) )
Evropski parlament,
– ob upoštevanju svojega sklepa z dne 20. oktobra 2010 o reviziji okvirnega sporazuma o odnosih med Evropskim parlamentom in Evropsko komisijo
Sprejeta besedila, P7_TA(2010)0366 . („okvirni sporazum“),
– ob upoštevanju svoje resolucije z dne 17. junija 2010 o sporazumu med EU in ZDA o zračnem prometu
Sprejeta besedila, P7_TA(2010)0239 . ,
– ob upoštevanju svoje resolucije z dne 5. maja 2010 o začetku pogajanj o sporazumih o evidencah imen letalskih potnikov z Združenimi državami Amerike, Avstralijo in Kanado
Sprejeta besedila, P7_TA(2010)0144 . ,
– ob upoštevanju svoje resolucije z dne 25. aprila 2007 o vzpostavitvi skupnega evropskega zračnega prostora
UL C 74E, 20.03.2008, str. 506. ,
– ob upoštevanju svoje resolucije z dne 14. marca 2007 o sklenitvi sporazuma o zračnem prometu med Evropsko skupnostjo in njenimi državami članicami na eni strani in Združenimi državami Amerike na drugi
UL C 301E, 13.12.2007, str. 143. ,
– ob upoštevanju svoje resolucije z dne 17. januarja 2006 o razvijanju agende zunanje letalske politike Skupnosti
UL C 287E, 24.11.2006, str. 84 ,
– ob upoštevanju sporočila Evropske komisije z naslovom Razvijanje agende zunanje letalske politike Skupnosti ( KOM(2005)0079 ),
– ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije, zlasti njenega člena 218,
– ob upoštevanju člena 48 svojega poslovnika,
– ob upoštevanju poročila Odbora za promet in turizem ( A7-0079/2011 ),
A. ker je imel Parlament do sprejetja Lizbonske pogodbe pri sklepanju mednarodnih sporazumov o zračnem prometu le posvetovalno vlogo,
B. ker je sedaj za sporazume na področjih, za katera velja redni zakonodajni postopek, potrebna odobritev Parlamenta,
C. ker se ob pogajanjih Komisije o sporazumih med Unijo in tretjimi državami ali mednarodnimi organizacijami „Evropski parlament (...) v vseh fazah postopka nemudoma in izčrpno obvesti“
Člen 218(10) Pogodbe o delovanju Evropske unije. ,
D. ker bi moral okvirni sporazum zagotavljati, da se pristojnosti in posebne pravice institucij izvajajo čim bolj učinkovito in pregledno,
E. ker se je Komisija v tem sporazumu obvezala, da bo spoštovala načelo enake obravnave Parlamenta in Sveta v zvezi z zakonodajnimi in proračunskimi zadevami, zlasti glede dostopa do zasedanj in posredovanja prispevkov ali drugih informacij;
Uvod
1. meni, da lahko celoviti sporazumi o zračnem prometu s sosednjimi državami ali pomembnimi svetovnimi partnerji znatno koristijo potnikom, prevoznikom tovora in letalskim družbam tako pri dostopu do trga kot tudi z zbliževanjem predpisov, da se tako spodbudi poštena konkurenca, med drugim tudi glede državnih subvencij ter socialnih in okoljskih standardov;
2. priznava, da so horizontalni sporazumi, ki obstoječe dvostranske sporazume usklajujejo s pravom Skupnosti, potrebni za zagotavljanje pravne varnosti, poleg tega pa omogočajo tudi poenostavitev in vsem letalskim prevoznikom iz Unije zagotavljajo enake pravice;
3. opozarja, da so standardi varnosti v zračnem prometu bistvenega pomena za potnike, člane posadk in letalsko industrijo na splošno, in zato podpira sklepanje sporazumov o varnosti v zračnem prometu z državami, ki imajo pomembno letalsko industrijo, saj je mogoče z manjšim podvajanjem ocen, preizkusov in nadzora zmanjšati stroške ter zagotoviti skladne visoke standarde;
4. obžaluje, da Svet Komisiji še ni podelil mandata za pogajanja o celovitem sporazumu o zračnem prometu s pomembnimi trgovinskimi partnerji, kot sta Ljudska republika Kitajska in Indija; meni, da to vse bolj škoduje interesom Unije, zlasti glede na hitro rast teh gospodarstev;
5. poudarja, da na najnovejšem seznamu tekočih pogajanj o mednarodnih sporazumih o zračnem prometu ni nekaterih pomembnih držav, kot sta Japonska in Ruska federacija;
6. izraža zaskrbljenost zaradi aktualnega vprašanja preletov čez Sibirijo; poziva Komisijo, naj stori vse, kar je v njeni moči, tudi obravnava to vprašanje v okviru ruskih pogajanj o pristopu k WTO, da bi preprečili izkrivljanje konkurence med letalskimi prevozniki EU;
Merila za ocenjevanje sporazuma
7. poudarja, da je treba pri vsakih pogajanjih presoditi, kakšne so prednosti hitre sklenitve sporazuma v primerjavi s podaljšanjem postopka, da bi tako dosegli ambicioznejši rezultat;
8. poudarja, da si bo Parlament pri ocenjevanju celovitih sporazumov, ki mu bodo predloženi v odobritev, prizadeval uporabljati vedno enak nabor standardov; ugotavlja, da bo Parlament pri ocenjevanju še posebej pozoren na vprašanje, do kakšne mere sporazum: na uravnotežen način sprošča omejitve glede dostopa do trga in naložbenih priložnosti; zagotavlja spodbude za ohranjanje in krepitev socialnih in okoljskih standardov; zagotavlja ustrezne zaščitne mehanizme za varstvo podatkov in zasebnosti; vključuje medsebojno priznavanje varnostnih in varstvenih standardov ter zagotavlja visoko raven spoštovanja pravic potnikov;
9. meni, da mora sporazum nujno vsebovati svetovne standarde za varovanje podatkov in zasebnosti ter da so merila, ki jih je Parlament opredelil v svoji resoluciji z dne 5. maja 2010, ustrezen model za tak dogovor; poudarja, da bi Evropska unija morala imeti vodilno vlogo pri razvoju takih mednarodnih standardov;
10. opozarja na to, da letalski sektor vedno bolj prispeva h globalnemu segrevanju, in meni, da morajo sporazumi vključevati zavezo o sodelovanju v okviru Mednarodne organizacije za civilno letalstvo pri zmanjševanju emisij zrakoplovov ter namero o krepitvi tehničnega sodelovanja na področju znanosti o podnebju (emisije CO 2 in druge emisije v ozračju, ki vplivajo na podnebje), raziskav in tehnološkega razvoja ter na področju učinkovite porabe goriva;
11. poudarja, da je treba različne vidike letalskih predpisov, vključno s predpisi o omejevanju hrupa in nočnih letov, določiti na lokalni ravni ob polnem spoštovanju načel poštene konkurence in subsidiarnosti; poziva Komisijo, naj usklajuje ta vprašanja na evropski ravni ob upoštevanju nacionalnih zakonodaj držav članic in načela „uravnoteženega pristopa“, kakor ga je opredelila Mednarodna organizacija za civilno letalstvo;
12. poziva Komisijo, naj sporazume o zračnem prometu uporabi za spodbujanje skladnosti z ustrezno mednarodno zakonodajo o socialnih pravicah, zlasti z delovnimi standardi, vključenimi v temeljne konvencije Mednarodne organizacije dela (ILO 1930–1999), s smernicami OECD za večnacionalne družbe (1976, revidiranimi 2000) in z Rimsko konvencijo o uporabi prava v pogodbenih obligacijskih razmerjih (1980);
13. ugotavlja, da veljajo za sporazume o varnosti naslednja merila: polno medsebojno priznavanje prakse in postopkov certificiranja; izmenjava podatkov o varnosti; skupni inšpekcijski pregledi; okrepljeno regulativno sodelovanje ter posvetovanja na tehnični ravni, namenjena reševanju vprašanj, preden ta sprožijo mehanizem za reševanje sporov;
Postopek
14. poudarja, da mora Parlament, če naj ob koncu pogajanj sprejme odločitev o odobritvi, spremljati proces že od začetka; meni, da je tudi v interesu drugih institucij, da se vsi pomisleki, dovolj pomembni, da bi lahko postavili pod vprašaj pripravljenost Parlamenta za odobritev, opredelijo in obravnavajo že v zgodnji fazi;
15. opozarja, da se je Komisija že z okvirnim sporazumom iz leta 2005 zavezala, da bo v času priprav na mednarodna pogajanja ter med njimi in ob njihovem zaključku Parlamentu zagotavljala pravočasne in jasne informacije; ugotavlja, da revidirani okvirni sporazum iz oktobra 2010 posebej določa, da je treba Evropski parlament od vsega začetka redno in po potrebi ob ohranitvi zaupnosti obveščati o vseh podrobnostih postopka v teku na vseh stopnjah pogajanj;
16. pričakuje, da bo Komisija pristojni odbor obvestila, da namerava predlagati začetek pogajanj o sklenitvi in spremembi mednarodnih sporazumov o zračnem prometu, ter ga seznanjala z osnutki pogajalskih smernic, osnutki pogajalskih besedil in z dokumentom, ki bo parafiran, pa tudi z drugimi relevantnimi dokumenti in informacijami; pričakuje, da bo sporazum izrecno določal vlogo Parlamenta pri nadaljnjih spremembah mednarodnega sporazuma o zračnem prometu;
17. opozarja, da je treba zgoraj navedene informacije v skladu s členom 24 okvirnega sporazuma posredovati Parlamentu takó, da lahko ta po potrebi poda svoje mnenje; odločno poziva Komisijo, naj Parlamentu poroča, kako so bila njegova mnenja upoštevana;
18. priznava, da je Parlament dolžan zagotoviti zaupnost občutljivih informacij o pogajanjih v teku, ki jih prejme;
19. opozarja, da poslovnik Parlamentu dopušča, da na plenarnem zasedanju „na podlagi poročila pristojnega odbora […] sprejme priporočila in zahteva, da se upoštevajo pred sklenitvijo mednarodnega sporazuma“ (člen 90, odstavek 4);
20. priznava, da dajejo sporazumi o zračnem prometu pogosto pomembno vlogo skupnemu odboru, zlasti kar zadeva zbliževanje predpisov; sprejema dejstvo, da je to pogosto prožnejši in učinkovitejši način odločanja, kot je poskus vključevanja teh točk v sam sporazum; kljub temu poudarja, da je pomembno, da Parlament pravočasno prejme vse informacije o delu različnih skupnih odborov;
21. poziva Komisijo, naj zaradi nadaljnjega pretoka informacij Parlamentu redno in najmanj vsaka tri leta predloži poročilo z analizo prednosti in pomanjkljivosti veljavnih sporazumov; poudarja, da bo Parlament na podlagi teh poročil lahko učinkoviteje ocenil prihodnje sporazume;
22. naroči svojemu predsedniku, naj to resolucijo posreduje Svetu in Komisiji.
OBRAZLOŽITEV
Uvod
Z Lizbonsko pogodbo, ki je začela veljati 1. decembra 2009, se je povečalo število primerov, ko je za sklenitev mednarodnega sporazuma potrebna odobritev Parlamenta. Odslej v to kategorijo spadajo tudi sporazumi o zračnem prometu, saj pokrivajo področje, za katero velja redni zakonodajni postopek
Člen 218(6)(a)(v) Pogodbe o delovanju Evropske unije. . Prej je imel Parlament pri takih sporazumih le posvetovalno vlogo.
V luči te spremembe je Odbor za promet in turizem sklenil pripraviti samoiniciativno poročilo, da bi podal nekatera splošna načela glede ocenjevanja sporazumov o zračnem prometu tako z vidika vsebine kot z vidika postopkov, ki jih lahko uvede Odbor, da zagotovi, da bi bil ves čas pogajanj dobro obveščen in bi imel možnost izraziti svoje prednostne cilje že veliko pred odločitvijo o odobritvi.
Vrste sporazumov
Sporazume o zračnem prometu lahko razdelimo v tri velike skupine:
· horizontalni sporazumi , ki obstoječe dvostranske sporazume o zračnem prometu med državami članicami in tretjimi državami usklajujejo z zakonodajo Skupnosti;
· celoviti sporazumi s sosednjimi državami ali svetovnimi partnerji, katerih namen je zagotavljati pošteno konkurenco ter podpreti reformo mednarodnega civilnega letalskega prometa, obenem pa promovirati evropske predpise in industrijo;
· sporazumi o varnosti , ki so namenjeni zagotavljanju visoke ravni varnosti v civilnem letalstvu po vsem svetu ter omejevanju gospodarskih bremen z odpravo nepotrebnega podvajanja nadzora.
Obstaja splošen konsenz, da so sporazumi o zračnem prometu s tretjimi državami na splošno pozitivni. Jasno je, da so horizontalni sporazumi, ki izvajajo sodbo Evropskega sodišča z dne 5. novembra 2002
Zadeva C-466/98. , potrebni za zagotavljanje pravne varnosti. Zagotavljajo tudi enake pravice vsem letalskim prevoznikom v Uniji, obenem pa poenostavljajo prejšnjo mrežo sporazumov posameznih držav članic.
Podobno so lahko celoviti sporazumi s sosednjimi državami ali pomembnimi svetovnimi partnerji zalo koristni, saj lahko potnikom in prevoznikom tovora zagotovijo boljše storitve v smislu raznolikosti in stroškov, obenem pa letalskim prevoznikom omogočajo nove priložnosti in konkurenčno prednost. Poleg tega lahko zbliževanje predpisov veliko prispeva k spodbujanju poštene konkurence, zlasti glede državnih subvencij ter socialnih in okoljskih standardov.
V luči tega obžalujemo, da Svet kljub predlogu iz leta 2005 Komisiji še ni podelil mandata za začetek pogajanj s pomembnimi trgovinskimi partnerji v Aziji, vključno z Ljudsko republiko Kitajsko in Indijo. Gospodarska rast v tej regiji še povečuje vrednost takih sporazumov. Zato mora Parlament pozvati Svet, naj prizna, da je vrednost sporazuma med Unijo in enim izmed teh gospodarstev v vzponu veliko večja, kot bi jo lahko dosegli z dvostranskimi pogajanji.
Sporazumi o varnosti zmanjšujejo podvajanje ocen, preizkusov in nadzora (razen v primeru bistvenih razlik v zakonodaji), obenem pa proizvajalcem letal iz EU in drugim pomembnim proizvajalcem omogočajo, da se lahko medsebojno zanesejo na sisteme certificiranja. To je zelo dobrodošlo, saj pripomore k zniževanju stroškov in zagotavljanju visokih standardov.
Merila
Čeprav so taki sporazumi na splošno dobrodošli, pa tega ne smemo pomešati z mislijo, da je vsakršen sporazum dober. Tako Komisija, ki je v vlogi pogajalca, kot Parlament in Svet, ki morata rezultate pogajanj potrditi, morajo presoditi, ali je določen sporazum dovolj ambiciozen in uravnotežen ali pa bi bilo bolje sklenitev sporazuma odložiti, dokler se ne doseže boljši rezultat.
Mogoče je predvideti nekakšen seznam meril, zlasti v primeru celovitih sporazumov, s pomočjo katerih bi poročevalec, odgovoren za določen sporazum, lahko zagotovil enoten pristop k ocenjevanju različnih sporazumov. Takšen seznam bi lahko vključeval naslednja merila:
· hitrost in obseg odpiranja trga;
· ali se omejitve vlaganj sprostijo hitro in uravnoteženo;
· zagotovitev, da se usklajevanje socialnih in okoljskih standardov nagiba k partnerju z višjimi in ne k partnerju z nižjimi standardi;
· zaščita evropskih standardov o varstvu podatkov in zasebnosti. To pomeni zagotovitev, da je pri vseh prenosih osebnih podatkov zagotovljena potrebna zaščita za državljane EU, da se spoštujejo postopkovna jamstva in pravica do obrambe ter so skladni z zakonodajo o varstvu podatkov;
· omejitve državnih subvencij, kar zagotavlja pošteno in uravnoteženo konkurenco;
· medsebojno priznavanje standardov zaščite in varnosti, ki bi v idealnem primeru pomenili „en varnostni pregled“ (npr. tranzitni potniki, prtljaga in tovor bi bili izvzeti iz vsakršnih nadaljnjih varnostnih ukrepov);
· usklajevanje politike pravic potnikov tako, da so zagotovljeni čim višji standardi.
Prav tako si je treba v primeru sporazumov o varnosti prizadevati za polno medsebojno priznavanje, tako da skladnost z veljavno zakonodajo ene pogodbenice pomeni tudi skladnost z zakonodajo druge ter da prakse in postopki certificiranja obeh pogodbenic predstavljajo enakovredno zagotovilo skladnosti. Da bi ohranili medsebojno zaupanje, bodo verjetno potrebni skupni inšpekcijski pregledi, preiskave, izmenjava podatkov o varnosti (pregledi zrakoplovov in podatki o nesrečah) ter okrepljeno regulativno sodelovanje in posvetovanje na tehnični ravni za reševanje zadev, preden te lahko postanejo sporne.
To seveda ne pomeni, da mora vsak sporazum izpolnjevati vsa navedena merila. Pogosto bo treba graditi zaupanje s postopnim uvajanjem elementov ali s pogajanji o nadaljnjih korakih. Namen je določiti okvir, s pomočjo katerega bo mogoče oceniti posamezne sporazume.
Postopek
Da bi Parlament ob zaključku pogajanj lahko učinkovito odločil, ali naj sporazum odobri ali ne, mora procesu pogajanj slediti že od samega začetka. Kot kaže izkušnja s programom za sledenje financiranja terorističnih dejavnosti, je tudi v interesu Komisije in Sveta, da se vsi pomisleki, ki so dovolj pomembni, da bi lahko postavili pod vprašaj pripravljenost Parlamenta za odobritev, opredelijo in obravnavajo že v zgodnji fazi in ne šele po zaključku pogajanj. To pomeni, da morajo Parlament in njegovi odbori poiskati načine, da bo Komisija zanesljivo seznanjena z merili, ki jih bo Parlament uporabljal za ocenjevanje sporazumov, ter z vsemi elementi, ki bi lahko bili nesprejemljivi.
Že v okvirnem sporazumu iz leta 2005 je Komisija privolila, da „Parlamentu zagotovi zgodnje in jasne informacije o mednarodnih sporazumih, tako med pripravljalno fazo takih sporazumov kot med potekom in zaključkom mednarodnih pogajanj. Te informacije zajemajo osnutke pogajalskih smernic, sprejete pogajalske smernice ter nadaljnji potek in zaključek pogajanj.“ To ureditev je okrepil in pojasnil revidirani sporazum z dne 20. oktobra 2010.
V skladu s prilogo 3 revidiranega sporazuma mora Komisija (in zlasti GD MOVE) obvestiti Parlament, da namerava predlagati začetek pogajanj, mu predložiti osnutke pogajalskih smernic, osnutke predlogov sprememb, osnutke pogajalskih besedil, člene, o katerih je bil dosežen dogovor, datum za parafiranje in besedilo sporazuma, ki bo parafiran, skupaj z vsemi zadevnimi dokumenti in informacijami o morebitni odložitvi izvajanja ali spremembah sporazuma.
Kot doslej bi lahko Odbor za promet in turizem pripravil redne informativne seje za zaprtimi vrati s pogajalci GD MOVE, kar bi poslancem, najtesneje povezanim z obravnavano tematiko, omogočilo vpogled v trenutno stanje pogajanj, obenem pa bi bila zagotovljena zaupnost informacij. Prav tako so potrebni ustrezni ukrepi, da bi bili dokumenti občutljive narave na voljo le tistim, ki jih potrebujejo pri svojem delu, in pod pogojem, da se spoštuje interna narava dokumenta.
Poslovnik Parlamentu dopušča, da na plenarnem zasedanju „na podlagi poročila pristojnega odbora […] sprejme priporočila in zahteva, da se upoštevajo pred sklenitvijo mednarodnega sporazuma“ (člen 90, odstavek 4). Poleg tega člen 81(3) pristojnemu odboru omogoča, da „za vzpodbujanje pozitivnega izida postopka Parlamentu predloži vmesno poročilo o predlogu s predlogom resolucije, ki vsebuje priporočila za spremembo ali izvršitev predlaganega akta.“
Na tej točki ostaja odprto vprašanje, v kolikšni meri bi Odbor za promet in turizem želel uresničevati ta formalna pooblastila. Veliko bo odvisno od tega, v kolikšni meri bo mogoče ohraniti in okrepiti obstoječi konstruktivni dialog med odborom in GD MOVE. V takih okoliščinah bi bilo pri posredovanju prednostnih ciljev ali pomislekov poslancev morda bolje dati prednost manj formalnim potem. Vendar pa bi bilo v določenih situacijah zaradi političnega pomena določenega sporazuma ali vprašanj, ki jih sproža, morda zaželeno, da Parlament na plenarnem zasedanju sprejme jasno stališče.
Zaključek
Nove pristojnosti Parlamenta, ki jih uvaja Lizbonska pogodba, prinašajo s seboj tudi novo odgovornost, da sta Parlament in njegov pristojni odbor dobro obveščena o pripravi sporazumov, ki jih bo moral Parlament kasneje odobriti. To je povezano tudi z nalogo natančnejšega spremljanja poteka pogajanj. Medtem ko se bo natančen mehanizem za učinkovito opravljanje te naloge od sporazuma do sporazuma razlikoval, pa lahko zgoraj navedene možnosti razumemo kot nabor elementov, ki jih lahko uporabimo glede na specifične okoliščine posameznega sporazuma.
IZID KONČNEGA GLASOVANJA V ODBORU
Datum sprejetja
15.3.2011
Izid končnega glasovanja
+:
–:
0:
39
0
0
Poslanci, navzoči pri končnem glasovanju
Georges Bach, Izaskun Bilbao Barandica, Antonio Cancian, Luis de Grandes Pascual, Saïd El Khadraoui, Ismail Ertug, Jacqueline Foster, Mathieu Grosch, Jim Higgins, Ville Itälä, Dieter-Lebrecht Koch, Georgios Kumucakos (Georgios Koumoutsakos), Werner Kuhn, Jörg Leichtfried, Bogusław Liberadzki, Eva Lichtenberger, Gesine Meissner, Hella Ranner, Vilja Savisaar-Toomast, Olga Sehnalová, Debora Serracchiani, Brian Simpson, Dirk Sterckx, Keith Taylor, Silvia-Adriana Ţicău, Giommaria Uggias, Thomas Ulmer, Peter van Dalen, Artur Zasada, Roberts Zīle
Namestniki, navzoči pri končnem glasovanju
Philip Bradbourn, Spiros Danelis (Spyros Danellis), Isabelle Durant, Tanja Fajon, Bogdan Kazimierz Marcinkiewicz, Ioan Mircea Paşcu, Dominique Riquet, Alfreds Rubiks, Sabine Wils
