P6_TA(2007)0632
Tolažnice
B6-0525 , 0528 , 0538 in 0542/2007
Resolucija Evropskega parlamenta z dne 13. decembra 2007 o pravicah "tolažnic" (spolne sužnje v Aziji pred in med drugo svetovno vojno)
Evropski parlament
, –
ob upoštevanju 200. obletnice odprave trgovine s sužnji v letu 2007,
–
ob upoštevanju Mednarodne konvencije o prepovedi trgovine z ženskami in otroki iz leta 1921, katere podpisnica je tudi Japonska,
–
ob upoštevanju Konvencije ILO o prisilnem delu št. 29 (1930), ki jo je ratificirala Japonska,
–
ob upoštevanju resolucije Varnostnega sveta Združenih narodov 1325 (2000) o ženskah, miru in varnosti,
–
ob upoštevanju poročila o sistematičnih posilstvih, spolnem suženjstvu in suženjstvu podobnih praksah v oboroženih spopadih, ki ga je predložila posebna poročevalka Združenih narodov, Gay McDougall (22. junij 1998),
–
ob upoštevanju sklepov in priporočil, ki jih je odbor Združenih narodov proti mučenju dne 9. in 10. maja 2007 sprejel na svojem 38. zasedanju,
–
ob upoštevanju poročila o raziskavi dokumentov nizozemske vlade o prisilni prostituciji nizozemskih žensk v vzhodnoindijskih kolonijah med japonsko okupacijo, Haag (2004),
–
ob upoštevanju resolucij o tolažnicah, ki jih je ameriški kongres sprejel dne 30. julija 2007, kanadski parlament pa 29. novembra 2007,
–
ob upoštevanju člena 115(5) svojega Poslovnika,
A.
ker je japonska vlada med kolonialno in vojno okupacijo Azije in pacifiških otokov od 1930. leta do konca druge svetovne vojne uradno dovolila svoji imperialni vojski, da si je priskrbela mlade ženske v namen spolnega suženjstva, ki so bile kasneje imenovane kot ianfu ali "tolažnice",
B.
ker je sistem "tolažnic" vključeval skupinska posilstva, prisilne splave, poniževanje in spolno nasilje, posledica česar so bili pohabljenje spolnih organov, smrt in občasno samomori v enem izmed najobsežnejših primerov trgovine z ljudmi v 20. stoletju,
C.
ker so se številni primeri "tolažnic", ki so se zvrstili pred japonskimi sodišči, končali z zavrnitvijo zahtevkov po odškodnini, kljub temu, da so sodbe priznale posredno in neposredno vključenost cesarske vojske in odgovornost države,
D.
ker je večina žrtev sistema "tolažnic" medtem umrla in ker so preostale preživele najmanj stare 80 let in več,
E.
ker so številni visoki člani in uradniki japonske vlade v preteklih letih zagovarjali sistem "tolažnic", medtem ko so nekateri japonski uradniki nedavno izrazili željo, da se te izjave razveljavijo in prekličejo,
F.
ker japonska vlada ni nikoli v polni meri razkrila sistema spolnega suženjstva in ker nekatera nova obvezna berila v japonskih šolah poskušajo omiliti tragedijo "tolažnic" in druge vojne zločine Japonske med drugo svetovno vojno,
G.
ker je sklad za azijske ženske, zasebna ustanova, ki jo je ustanovila vlada in katere cilj je bil izvedba programov in projektov za nadomestilo zlorab in trpljenja "tolažnic", prenehal delovati 31. marca 2007,
1.
pozdravlja zelo dobre odnose med Evropsko unijo in Japonsko, ki temeljijo na skupnih vrednotah večstrankarske demokracije, vladavini prava in spoštovanju človekovih pravic;
2.
izraža solidarnost z ženskami, ki so bile v času druge svetovne vojne žrtve sistema "tolažnic";
3.
pozdravlja izjave japonskega glavnega tajnika kabineta Joheija Konoja iz leta 1993 in takratnega predsednika vlade Tomiičija Murajame iz leta 1995 o "tolažnicah", pa tudi resoluciji japonskega parlamenta (Diet) iz leta 1995 in leta 2005, ki vsebujeta opravičilo žrtvam vojne in žrtvam sistema "tolažnic";
4.
pozdravlja pobudo japonske vlade iz leta 1995 za ustanovitev (sedaj že ukinjenega) sklada za azijske ženske, zasebne ustanove, ki jo je pretežno financirala vlada in ki je razdelila določeno vsoto denarja v namen sprave več sto "tolažnicam", vendar meni, da ta humanitarna pobuda ne more izpolniti zahtev žrtev po pravnem priznanju in reparaciji v skladu z mednarodnim javnim pravom, kot je to pojasnila posebna poročevalka Združenih narodov, Gay McDougall, v svojem zgoraj navedenem poročilu iz leta 1998;
5.
poziva japonsko vlado, naj uradno prizna, se opraviči in na jasen in nedvoumen način prevzame zgodovinsko in pravno odgovornost za dejanja imperialne vojske v času kolonialne in vojne okupacije Azije in pacifiških otokov od leta 1930 do konca druge svetovne vojne; ta je mlade ženske prisilila v spolno suženjstvo, v svetu pa so bile znane kot "tolažnice";
6.
poziva japonsko vlado, naj vzpostavi učinkovite upravne mehanizme za plačilo reparacij vsem še živim žrtvam in družinam umrlih žrtev sistema "tolažnic";
7.
poziva japonski parlament, naj sprejme zakonske ukrepe, ki bodo odstranili ovire za pridobitev reparacij pred japonskimi sodišči; še posebej bi bilo treba v nacionalni zakonodaji izrecno priznati pravico posameznic, da od vlade zahtevajo reparacije, in primeri reparacij za osebe, ki so preživele spolno suženjstvo, ki je po mednarodnem pravu zločin, bi morali imeti prednost ob upoštevanju starosti preživelih;
8.
poziva japonsko vlado, naj javno ovrže vse trditve, da se podrejanje in zasužnjevanje "tolažnic" nikoli ni zgodilo,
9.
spodbuja Japonce in njihovo vlado, naj sprejmejo nadaljnje ukrepe za priznanje celovite zgodovine svojega naroda, kar je moralna zaveza vseh držav, za dvig zavesti na Japonskem glede dejanj v 30-tih in 40-tih letih prejšnjega stoletja, vključno z dejanji v zvezi s "tolažnicami"; poziva japonsko vlado, naj o teh dogodkih pouči sedanje in prihodnje generacije;
10.
naroči svojemu predsedniku, naj to resolucijo posreduje Svetu, Komisiji, vladam in parlamentom držav članic, japonski vladi in parlamentu, Svetu Združenih narodov za človekove pravice, vladam držav članic združenja ASEAN, vladam Demokratične ljudske republike Koreje, Republike Koreje, Ljudske republike Kitajske, Tajvana in Vzhodnega Timorja.
