P6_TA(2006)0559
Usklajevanje nekaterih predpisov držav članic o razširjanju televizijskih programov ***I
A6-0399/2006
Zakonodajna resolucija Evropskega parlamenta o predlogu Direktive Evropskega parlamenta in Sveta o spremembi Direktive Sveta 89/552/EGS o usklajevanju nekaterih zakonov in drugih predpisov držav članic o opravljanju dejavnosti razširjanja televizijskih programov ( KOM(2005)0646 – C6-0443/2005 – 2005/0260(COD) )
(Postopek soodločanja: prva obravnava)
Evropski parlament
, –
ob upoštevanju predloga Komisije Evropskemu parlamentu in Svetu ( KOM(2005)0646 ) Še ni objavljeno v Uradnem listu.
,
–
ob upoštevanju členov 251(2), 47(2) in 55 Pogodbe ES, na podlagi katerih je Komisija Parlamentu predložila predlog ( C6-0443/2005 ),
–
ob upoštevanju člena 51 svojega Poslovnika,
–
ob upoštevanju poročila Odbora za kulturo in izobraževanje ter mnenj Odbora za ekonomske in monetarne zadeve, Odbora za industrijo, raziskave in energetiko, Odbora za notranji trg in varstvo potrošnikov, Odbora za državljanske svoboščine, pravosodje in notranje zadeve ter Odbora za pravice žensk in enakost spolov ( A6-0399/2006 ),
1.
odobri predlog Komisije, kakor je bil spremenjen;
2.
poziva Komisijo, naj zadevo ponovno predloži Parlamentu, če namerava svoj predlog bistveno spremeniti ali nadomestiti z drugim besedilom;
3.
naroči svojemu predsedniku, naj stališče Parlamenta posreduje Svetu in Komisiji.
P6_TC1-COD(2005)0260
Stališče Evropskega parlamenta sprejeto na prvi obravnavi dne
13. decembra 2006
z namenom sprejetja Direktive
2007/.../ES
Evropskega parlamenta in Sveta o spremembi Direktive Sveta 89/552/EGS o usklajevanju nekaterih zakonov in drugih predpisov držav članic o opravljanju dejavnosti razširjanja televizijskih programov
(Besedilo velja za EGP)
EVROPSKI PARLAMENT IN SVET EVROPSKE UNIJE STA –
ob upoštevanju Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti ter zlasti člena 47(2) in člena 55 Pogodbe,
ob upoštevanju predloga
Komisije
,
ob upoštevanju mnenja Evropskega ekonomsko-socialnega odbora
UL C 318
,
23.12.2006
, str.
202
.
,
ob upoštevanju mnenja Odbora regij UL C [...], [...], str.
,
v skladu s postopkom iz člena 251 Pogodbe
Stališče Evropskega parlamenta z dne 13. decembra 2006.
,
ob upoštevanju naslednjega: (1)
Direktiva 89/552/EGS
Direktiva Sveta 89/552/EGS z dne 3. oktobra 1989 o usklajevanju nekaterih zakonov in drugih predpisov držav članic o opravljanju dejavnosti razširjanja televizijskih programov (UL L 298, 17.10.1989, str. 23). Direktiva, kakor je bila nazadnje spremenjena z Direktivo 97/36/ES Evropskega parlamenta in Sveta (UL L 202, 30.7.1997, str. 60).
usklajuje nekatere zakone in druge predpise držav članic o opravljanju dejavnosti razširjanja televizijskih programov. Vendar je zaradi novih tehnologij prenosa avdiovizualnih medijskih storitev potrebno prilagajanje regulativnega okvira, da se upošteva vpliv
širjenja informacijskih in komunikacijskih tehnologij (IKT) in
strukturnih sprememb
ter
tehnološkega razvoja na poslovne modele, zlasti financiranje komercialnih programskih vsebin, in da se zagotovijo najboljši pogoji konkurenčnosti
ter pravna varnost
za evropsko informacijsko tehnologijo ter medijsko industrijo in storitve,
pa tudi spoštovanje kulturne in jezikovne raznolikosti
.
Zakoni in drugi predpisi bi morali biti čim bolj nevsiljivi in preprosti, da bi omogočili razvoj in uspeh novih in obstoječih avdiovizualnih medijskih storitev ter s tem spodbujali ustvarjanje novih delovnih mest, gospodarsko rast in inovacije ter kulturno raznolikost
.
(2)
Zakoni in drugi predpisi držav članic o razširjanju televizijskih programov so že usklajeni z
Direktivo 89/552/EGS
, medtem ko so predpisi, ki veljajo za dejavnosti, kot
so medijske
storitve na zahtevo,
samo glede širjenja usklajeni z Direktivo 2002/21/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 7. marca 2002 o skupnem regulativnem okviru za elektronska komunikacijska omrežja in storitve (okvirna direktiva)
UL L 108, 24.4.2002, str. 33.
, glede izmenjave pa z Direktivo 2000/31/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 8. junija 2000 o nekaterih pravnih vidikih storitev informacijske družbe, zlasti elektronskega poslovanja na notranjem trgu
UL L 178, 17.7.2000, str. 1.
(Direktiva o elektronskem poslovanju); vsebino novih avdiovizualnih medijskih storitev še vedno ureja zakonodaja držav članic. Nekatere od teh neskladnosti ovirajo
prost pretok teh storitev v Evropski uniji in lahko izkrivljajo konkurenco na skupnem
trgu
.
(3)
Avdiovizualne medijske storitve so tako kulturna kot gospodarska dobrina. Njihov vse večji
pomen
za družbo, demokracijo –
zlasti z zagotavljanjem svobode obveščanja, raznolikosti mnenj in pluralnosti medijev
–
izobraževanje
in kulturo upravičuje uporabo
in izvajanje
posebnih pravil za te storitve
, zlasti zaradi ohranjanja temeljnih pravic in svoboščin, zapisanih v Listini o temeljnih pravicah Evropske unije, v Evropski konvenciji o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin in v Mednarodnem paktu OZN o državljanskih in političnih pravicah, ter zaradi zagotavljanja varstva mladoletnikov ter ranljivih oseb in invalidov
.
(4)
Evropski parlament je v svojih resolucijah z dne 1. decembra 2005 o pripravah na šesto ministrsko konferenco Svetovne trgovinske organizacije v Hongkongu
UL C 285 E, 22.11.2006, str. 126.
in 4. aprila 2006 o oceni pogajalskega kroga iz Dohe po ministrski konferenci STO v Hongkongu
UL ...
pozval, da se osnovne javne storitve, kot so zdravstvo, izobraževanje in avdiovizualne storitve izvzamejo iz postopka liberalizacije v okviru pogajanj o sporazumu GATS. Evropski parlament je v svoji resoluciji z dne 27. aprila 2006 o predlogu Sklepa Sveta o sklenitvi Konvencije Unesca o zaščiti in spodbujanju raznolikosti kulturnega izražanja
UL ...
odobril Konvencijo Unesca, v kateri je navedeno zlasti, da imajo "kulturne dejavnosti, dobrine in storitve tako gospodarsko kot kulturno naravo, ker so nosilke identitet, vrednot in pomenov, ter se jih zato ne sme obravnavati, kot da imajo izključno tržno vrednost".
(5)
Z medijskim izobraževanjem bi morali državljani postati sposobni kritično presojati in uporabljati vedno večji obseg informacij, s katerimi so preplavljeni, kot je navedeno v Priporočilu Sveta Evrope 1466 (2000). S pomočjo tega učnega procesa bodo državljani sposobni oblikovati sporočila in izbrati medije, s katerimi jih bodo najbolje posredovali, ter bodo postali zmožni v celoti uresničevati svojo pravico do svobode obveščanja in izražanja.
(6)
Tradicionalne avdiovizualne medijske storitve
– na primer televizija –
in nastajajoče
avdiovizualne medijske
storitve na zahtevo ponujajo veliko možnosti za zaposlitev v
Evropski uniji
, zlasti v malih in
srednjih
podjetjih, ter spodbujajo gospodarsko rast in naložbe.
Glede na pomen enakih pogojev in pravega evropskega trga razširjanja televizijskih programov bi bilo treba upoštevati osnovna načela skupnega trga, kot sta zakonodaja o konkurenci in enako obravnavanje, da se zagotovita preglednost in predvidljivost medijskih trgov ter vzpostavijo nizke vstopne ovire.
(7)
Pravna negotovost in neenaki konkurenčni pogoji se za evropska podjetja, ki zagotavljajo avdiovizualne medijske storitve, pojavljajo v zvezi s pravnim režimom, ki ureja nastajajoče storitve na zahtevo, zato je
za preprečitev izkrivljanja konkurence, izboljšanje pravne varnosti
, pomoč pri dokončnem oblikovanju notranjega trga ter vzpostavitev enotnega informacijskega prostora
, treba za vse avdiovizualne medijske storitve
, tako linearne kot nelinearne, ne glede na to, ali se prenašajo v skladu z redno programsko shemo ali na zahtevo,
uporabiti vsaj osnovne usklajene predpise
,
da se med drugim zagotovita zadostna stopnja varstva mladoletnikov, ranljivih oseb in invalidov ter spoštovanje temeljnih svoboščin in pravic. Temeljna načela Direktive 89/552/EGS, in sicer načelo države, ki oddaja, ter skupni minimalni standardi, so se izkazala za uspešna in bi jih bilo zato treba ohraniti.
(8)
Komisija je sprejela Sporočilo o prihodnosti evropske regulativne avdiovizualne
politike
KOM(2003)0784 .
,
v katerem poudarja, da mora regulativna politika sektorja v sedanjosti in prihodnosti zaščititi nekatere javne interese, kot so kulturna različnost, pravica do informacij,
potreba po pluralnosti medijev,
varstvo mladoletnikov in potrošnikov
ter ukrepi za krepitev osveščenosti javnosti in medijskih spretnosti ter načela splošnega dostopa za vse družbene skupine, vključno z najbolj zapostavljenimi
.
(9)
Soobstoj zasebnih in javnih izdajateljev programov je zelo pomemben na trgu avdiovizualnih medijev, kjer lahko javni izdajatelji enakovredno uporabljajo prednosti digitalnega gospodarstva.
(10)
Načelo države izvora je odločilno za nastanek vseevropskega avdiovizualnega trga z močno industrijo, ki proizvaja evropsko vsebino. Poleg tega načelo varuje pravice gledalcev, da izbirajo iz široke ponudbe evropskih programov.
(11)
Komisija je sprejela pobudo
"
i2010: Evropska informacijska družba
"
KOM(2005)0229 .
za spodbujanje gospodarske rasti in zaposlovanja v informacijski družbi in medijski industriji.
Pobuda
i2010 je celovita strategija, namenjena spodbujanju
produkcije evropskih vsebin,
razvoja digitalnega gospodarstva
in sprejemanja IKT
, glede na zbliževanje informacijskih in medijskih storitev, mrež in naprav, s posodabljanjem in uporabo vseh političnih instrumentov EU: regulativni instrumenti, raziskave in partnerstvo z industrijo. Komisija se je zavezala k oblikovanju skladnega okvira notranjega trga za
storitve informacijske družbe
in medijske storitve s posodabljanjem pravnega okvira za avdiovizualne storitve, ki se je začelo s predlogom Komisije leta 2005 o posodobitvi Direktive
89/552/EGS in njenem preoblikovanju v Direktivo o avdiovizualnih medijskih storitvah. Cilj pobude i2010 bo načeloma dosežen tako, da se industriji omogoči rast ob minimalni regulaciji ter ponudi možnost malim novoustanovljenim malim podjetjem, ki bodo v prihodnosti zagotavljala blaginjo in ponujala največ zaposlitev, da na dereguliranem trgu dosegajo uspehe, uvajajo inovacije ter ustvarjajo nova delovna mesta
.
12)
6. septembra 2005 je Evropski parlament sprejel resolucijo o uporabi členov 4 in 5 Direktive 89/552/EGS
("Televizija brez meja")
, kakor je bila spremenjena z Direktivo 97/36/ES, za obdobje 2001–2002
UL C 193 E, 17.8.2006, str. 117.
.
V tej resoluciji
– kot tudi v svoji resoluciji o televiziji brez mej z dne 4. septembra 2003
UL C 76 E, 25
.
3.2004, str. 453.
–
poziva k prilagoditvi obstoječe Direktive
89/552/EGS
strukturnim spremembam in tehnološkemu razvoju ob popolnem upoštevanju njenih osnovnih načel, ki še vedno veljajo. Poleg tega načeloma podpira splošni pristop osnovni predpisi za vse avdiovizualne medijske storitve in dodatni predpisi za linearne storitve (
"
oddajanje programov
"
).
(13)
Ta direktiva krepi spoštovanje temeljnih pravic in
poskuša vključevati načela, pravice in svoboščine, zapisane v
Listini Evropske unije
o temeljnih pravicah
Evropske unije
, zlasti
v členu
11 Listine.
Zato bi morale države članice, če tega še niso storile, ustanoviti enega ali več neodvisnih regulativnih organov. Ti organi bi morali zagotoviti spoštovanje temeljnih pravic pri zagotavljanju avdiovizualnih medijskih storitev. Države članice se lahko same odločijo, ali bodo vzpostavile en sam regulativni organ za vse avdiovizualne medijske storitve ali več različnih organov za posamezno kategorijo storitev (linearnih ali nelinearnih). Poleg tega
ta direktiva nikakor ne preprečuje državam članicam, da uporabijo svoja ustavna
ali
regulativna
pravila v zvezi s svobodo tiska in svobodo izražanja v medijih.
(14)
Zahteva, po kateri bi morala izvorna država članica zagotoviti skladnost z nacionalno zakonodajo, ki jo usklajuje ta direktiva, glede na zakonodajo Skupnosti zadostuje za zagotavljanje prostega pretoka avdiovizualnih medijskih storitev in ne predvideva sekundarnega nadzora iz istih razlogov v državi članici sprejemnici; vendar pa lahko država članica sprejemnica izjemoma in pod posebnimi pogoji odstopa od te zahteve v primeru resnih kršitev členov 3d, 3e, 22(1) in (2) Direktive 89/552/EGS, ob upoštevanju dejstva, da spoštovanje temeljnih pravic predstavlja sestavni del splošnih načel zakonodaje Skupnosti.
(15)
Okvirna direktiva je vzpostavila enoten pravni okvir za vsa omrežja in storitve prenosa, vendar
glede na člen 1(3) ne posega v ukrepe, sprejete na ravni Skupnosti ali nacionalni ravni, za izpolnitev ciljev splošnega interesa, zlasti v zvezi z urejanjem vsebin in avdiovizualno politiko,
zato da je ureditev prenosa ločena od ureditve vsebine
.
(16)
V Direktivi o elektronskem poslovanju ni nobenih posebnih vsebinskih določb za avdiovizualne medijske storitve in države članice imajo možnost, da od primera do primera in v skladu s postopkom obveščanja pri posebnih vprašanjih splošnega interesa odstopajo od načela države izvora. Z določitvijo dodatnih minimalnih standardov za nelinearne avdiovizualne medijske storitve za varstvo mladoletnikov in spodbujanje kulturne raznolikosti se s to direktivo razširi področje usklajene zakonodaje Skupnosti. S tega vidika ta direktiva nadgrajuje Direktivo o elektronskem poslovanju na teh področjih, da se vključi specifična podskupina nelinearnih avdiovizualnih medijskih storitev, ki imajo velik pomen za družbo in jih opredeljuje njihova kulturna razsežnost. Za te storitve so nacionalna pravila bolje usklajena, notranji trg pa celovitejši.
(17)
Nobena določba te direktive ne sme od držav članic zahtevati ali jih spodbujati, da uvedejo nove sisteme podeljevanja dovoljenj ali upravnih pooblastil za katero koli vrsto
avdiovizualnih
medijev.
(18)
Opredelitev avdiovizualnih medijskih storitev zajema vse avdiovizualne storitve množičnih medijev,
katerih vsebina je primerna za razširjanje televizijskih programov ne glede na platformo, če se uredniški pristop in odgovornost ponudnika kažeta v programski shemi ali v katalogu izbire
. Vendar je njeno področje uporabe omejeno na storitve, kot so opredeljene s Pogodbo, in zato zajema vse vrste gospodarskih dejavnosti, vključno z dejavnostmi podjetij za javne storitve.
Gospodarski element mora biti pomemben, da je upravičena uporaba navedene direktive. Gospodarske dejavnosti se običajno opravljajo za plačilo, namenjene so za določeno obdobje, zanje pa je značilna določena kontinuiteta; ocena gospodarskega elementa bi se morala opraviti v skladu z merili in pravili države izvora. V skladu s tem opredelitev avdiovizualnih medijskih storitev
ne
zajema negospodarskih
dejavnosti
, ki se praviloma ne opravljajo za plačilo, kot so spletni dnevniki in druge vsebine, ki jih oblikujejo uporabniki, ali kakršna koli oblika zasebnega dopisovanja
, kot so
elektronska pošta in
zasebne spletne strani.
(19)
Opredelitev avdiovizualnih medijskih storitev zajema množične medije
z uredniško odgovornostjo
v njihovi vlogi obveščanja, zabavanja in izobraževanja
splošne javnosti
,
vključno z avdiovizualnimi komercialnimi sporočili
, vendar izključuje vse oblike zasebnega dopisovanja, kot je elektronska pošta, poslana omejenemu številu prejemnikov. Opredelitev izključuje tudi vse storitve,
katerih glavni namen ni
širjenje
avdiovizualne vsebine, tj. kadar je avdiovizualna vsebina le naključno povezana s
storitvijo. Sem
sodijo spletne strani, pri katerih so avdiovizualni elementi le pomožna dopolnitev, na primer animirani grafični elementi, majhni oglaševalski vložki ali informacije, povezane z izdelkom ali neavdiovizualno storitvijo.
Razen tega niso v skladu z Direktivo o elektronskem poslovanju zajete igre na srečo z denarnim vložkom, vključno z loterijami in stavami, če njihov glavni namen ni razširjanje avdiovizualnih vsebin. Nadalje spadajo sem tudi spletne igrice in spletni iskalniki, če njihov glavni namen ni širjenje avdiovizualnih vsebin.
(20)
Razširjanje televizijskih vsebin – tj. linearne storitve – trenutno vključuje zlasti analogno in digitalno televizijo, neposredne prenose, spletno razširjanje programskih vsebin in bližnji video na zahtevo, medtem ko med storitve na zahtevo, tj. nelinearne storitve, sodi na primer video na zahtevo. Za linearne avdiovizualne medijske storitve ali storitve razširjanja televizijskih vsebin, ki jih isti ponudnik medijskih storitev neposredno ali s časovnim zamikom ponuja kot nelinearne storitve, velja, da so zahteve te direktive uporabljajo le za linearni prenos. Kljub temu pa ta direktiva velja za tiste razločljive dele storitve, ki izpolnjujejo vsa merila za avdiovizualno medijsko storitev, kadar se različne vrste storitev ponujajo vzporedno, pri čemer en del ni jasno podrejen drugemu.
(21)
Opredelitve v tej direktivi in v Direktivi 89/552/EGS, zlasti opredelitev razširjanja televizijskih programov ter linearnih in nelinearnih storitev, veljajo le za namene te direktive in ne vplivajo na osnovne pravice, ki so zaščitene z zakonodajo o avtorskih in sorodnih pravicah. Te opredelitve ne posegajo v področje uporabe in ureditev teh pravic in so neodvisno urejene z ustrezno zakonodajo.
(22)
Ta direktiva ne zajema elektronskih različic časopisov in revij.
(23)
Vtej direktivi
izraz
"
avdiovizualni
"
velja za gibljive slike z zvokom ali brez njega, zato vključuje neme filme, vendar ne zajema zvočnega oddajanja
ali radijskih
storitev
.
(24)
Avdiovizualna medijska storitev pomeni programske vsebine, tj. zaključeno zaporedje gibljivih slik z zvokom ali brez, za katere je uredniško odgovoren ponudnik medijskih storitev in ki jih ta prenaša na podlagi stalne programske sheme ali pa so predstavljene v obliki kataloga.
(25)
Pojem uredniška odgovornost je bistven za opredelitev vloge ponudnika medijskih storitev in s tem za opredelitev avdiovizualnih medijskih storitev.
"Uredniška odgovornost" pomeni odgovornost za strokoven izbor in pripravo vsebine avdiovizualne ponudbe. To lahko velja za posamezno vsebino ali več vsebin. Takšna uredniška odgovornost velja za pripravo programske sheme, kadar gre za televizijske programe, ali za sestavo kataloga programov, kadar gre za nelinearne storitve.
Ta direktiva ne posega v izjeme glede odgovornosti iz Direktive
o elektronskem poslovanju
.
(26)
Zgolj tehnično posredovanje avdiovizualnih medijskih storitev po zemlji ali preko satelita samo po sebi ni dovolj za pridobitev statusa ponudnika medijskih storitev v smislu te direktive; to načelo velja tudi, kadar se sprejme odločitev o izbiri, če je jasno, da tretja stran pod jurisdikcijo države članice nosi uredniško odgovornost.
(27)
Merila, določena v opredelitvi avdiovizualnih medijskih storitev, kakor je navedeno v členu 1(a) te Direktive 89/552/EGS in nadalje pojasnjeno v uvodnih izjavah 18 do 26 te direktive, morajo biti izpolnjena sočasno.
(28)
Poleg oglaševanja in televizijske prodaje je uvedena še širša opredelitev avdiovizualnih komercialnih sporočil. Vključuje gibljive slike z zvokom ali brez njega, ki
se prenašajo kot del
avdiovizualne medijske storitve
in so del programov ali jih spremljajo
ter
so namenjene neposredni ali posredni promociji blaga, storitev ali podobe fizične ali pravne osebe, ki opravlja gospodarsko dejavnost in zato ne vključuje brezplačnega prenosa oglaševanja javnih storitev in dobrodelnih akcij.
(29)
Načelo države izvora ostaja
jedro Direktive 89/552/EGS
, ker je bistveno za vzpostavitev notranjega trga. To načelo se mora zato uporabiti za vse avdiovizualne medijske storitve, da se vsem ponudnikom medijskih storitev zagotovi pravna varnost kot potrebna podlaga za nove poslovne modele in uvajanje teh storitev. Bistveno je tudi zato, da se zagotovi prost pretok informacij in avdiovizualnih programov na notranjem trgu.
Uporaba tega načela ne more izključiti upoštevanja merila izvora virov storitve za zagotovitev pogojev za pošteno konkurenco.
(30)
Da se spodbudi močna, konkurenčna in integrirana evropska avdiovizualna industrija ter okrepi pluralnost medijev po vsej Evropski uniji, je še vedno bistveno, da je ena sama država članica pristojna za posameznega ponudnika avdiovizualnih medijskih storitev in da bi morala biti pluralnost informacij temeljno načelo Evropske unije.
(31)
Zato je bistveno, da države članice preprečijo pojav prevladujočih položajev, zaradi katerih bi bili omejeni pluralnost in svoboda medijskega obveščanja ter sektor informiranja v celoti, na primer z ukrepi za zagotovitev nediskriminatornega dostopa do ponudbe avdiovizualnih medijskih storitev javnega interesa (npr. s pravili obveznosti prenosa).
(32)
Zaradi tehnološkega razvoja, zlasti v zvezi z digitalnimi satelitskimi programi, je treba prilagoditi merila subsidiarnosti, da se zagotovita ustrezna ureditev in učinkovito izvajanje ter resnična odgovornost nosilcev za vsebine avdiovizualnih
medijskih
storitev.
(33)
Ker ta direktiva zadeva storitve, zagotovljene za splošno javnost v Evropski uniji,
bi morala
veljati le za avdiovizualne medijske storitve, do katerih javnost dostopa neposredno ali posredno s standardno potrošniško opremo v več državah članicah. Opredelitev
"
standardne potrošniške opreme
" bi bilo
treba prepustiti pristojnim nacionalnim organom.
(34)
Členi 43 do 48 Pogodbe določajo temeljno pravico do ustanavljanja. Zato lahko ponudniki avdiovizualnih medijskih storitev navadno prosto izberejo državo članico, v kateri bodo imeli sedež.
Sodišče Evropskih skupnosti (SES)
je poudarilo tudi, da
"
Pogodba ne prepoveduje podjetju, da uveljavlja pravico do opravljanja storitev, če ne zagotavlja storitev v državi članici, v kateri ima sedež
"
Zadeva
C-56/96 VT4
Ltd proti Vlaamse Gemeenschap [1997] PSES I-03143
, odstavek 22; Zadevo C-212/97 Centros
Ltd proti
Erhvervs-og Selskabsstyrelsen
[1999] PSES I-01459
; glej tudi: zadevo C-11/95 Komisija
proti Belgiji[1996] PSES I-04115
in zadevo C-14/96 Paul Denuit
[1997] PSES I-02785
.
.
(35)
Države članice za ponudnike avdiovizualnih medijskih storitev v svoji pristojnosti še naprej uporabljajo strožje predpise na področjih, ki jih usklajuje ta direktiva,
pri tem pa zagotovijo, da so ti predpisi v skladu z zakonodajo Skupnosti na področju konkurence
. Kodifikacija sodne prakse
SES
Zadeva C-212/97 Centros
Ltd proti
Erhvervs-og Selskabsstyrelsen; Zadeva
C-
33/74 Van Binsbergen proti Bestuur van de Bedrijfsvereniging
voor de Metaalnjverheid [1974] PSES 1299
; Zadeva C-23/93 TV 10 SA proti Commissariaat voor de Media
[1994] PSES I-04795
, odstavek 21.
je skupaj z učinkovitejšim postopkom primerna rešitev za zagotovitev, da se takšni predpisi ne zaobidejo, saj upošteva pomisleke držav članic in ne spodbija ustrezne uporabe načela države izvora.
(36)
Da lahko država članica od primera do primera dokaže, da se ponudnik medijskih storitev, ki ima sedež v drugi državi članici, izmika njenim pravilom, lahko ta država članica navede kazalnike, kot so vir oglaševanja in/ali dohodki iz naročnine, glavni jezik storitve ali obstoj programov ali komercialnih sporočil, posebej namenjenih javnosti v državi članici, kjer so sprejeti.
(37)
V skladu s to direktivo, ne glede na uporabo načela države izvora, lahko države članice še vedno sprejmejo ukrepe, ki omejujejo prost pretok razširjanja televizijskih programov
ali nelinearnih avdiovizualnih medijskih storitev
, vendar le pod nekaterimi pogoji, naštetimi v členu 2a
Direktive 89/552/EGS
, in v skladu s postopkom iz te direktive. Vendar si je treba v skladu z ustaljeno sodno prakso Evropskega sodišča vsako omejitev prostega pretoka storitev, kot je denimo vsako odstopanje od temeljnega načela Pogodbe, razlagati omejujoče Zadeva C-355/98, Komisija
v.
Belgiji [2000]
PSES
I-1221, odstavek 28; zadeva C-348/96 Calfa [1999]
PSES
I-0011, odstavek 23.
. Posebno pozornost bi bilo treba posvetiti varstvu mladoletnikov in zdravju, vendar pa v nobenem primeru ne bi smel biti dovoljen vnaprejšnji nadzor idej ali mnenj
.
Pri nelinearnih avdiovizualnih storitvah možnost države članice za sprejemanje ukrepov v okviru člena 2a Direktive 89/552/EGS nadomesti možne ukrepe, ki bi jih doslej lahko sprejela zadevna država članica, kakor je določeno v členih 3(4) in/ali 12(3) Direktive o elektronskem poslovanju na področju, ki ga usklajujeta člena 3d in 3e Direktive 89/552/EGS
.
(38)
V Sporočilu Svetu in Evropskemu parlamentu o bolje oblikovanih predpisih za rast in delovna mesta v Evropski uniji
COM(2005)0097 .
je Komisija poudarila, da je treba predvideti podrobno analizo o ustreznem pristopu oblikovanja predpisov, zlasti glede tega, ali je za določeni sektor in problem primernejša zakonodaja ali druge možnosti, kot so koregulacija ali samoregulacija.
Poleg tega
so izkušnje
pokazale, da lahko instrumenti koregulacije
kot tudi
samoregulacije v skladu z raznimi pravnimi tradicijami držav članic igrajo pomembno vlogo pri doseganju visoke ravni varstva potrošnikov.
Ukrepi, namenjeni doseganju ciljev javnega interesa na področju novo nastajajočih avdiovizualnih medijskih storitev, bodo učinkovitejši, če se bodo izvajali z aktivno podporo samih ponudnikov storitev. Samoregulacija tako predstavlja obliko prostovoljne pobude, ki gospodarskim subjektom, socialnim partnerjem in nevladnim organizacijam ali združenjem omogoča, da med seboj in zase sprejmejo splošne smernice. Vendar je samoregulacija lahko le dodaten način za izvajanje določenih določb te direktive in ne more nadomestiti obveznosti nacionalnega zakonodajalca. Koregulacija v minimalni obliki predstavlja "pravno povezavo" med samoregulacijo in nacionalnim zakonodajalcem v skladu s pravno tradicijo držav članic.
(39)
Splošen izraz "koregulacija" vključuje regulativne instrumente, ki temeljijo na sodelovanju med državnimi organi in organi samoregulacije ter se na nacionalni ravni močno razlikujejo glede na namen in strukturo. Dejanska oblika teh instrumentov odraža posebno tradicijo glede ureditve medijev v posameznih državah članicah. Vsem sistemom koregulacije je skupno, da se prvotno državne naloge in cilji izvajajo v sodelovanju z akterji, ki jih ureditev zadeva. Udeleženci, imenovani ali pooblaščeni s strani države, morajo sami zagotoviti, da bo dosežen cilj ureditve. Podlaga je vedno pravni okvir države, ki določa pravila glede vsebine, organizacije in postopka. Na podlagi tega zainteresirane strani oblikujejo dodatna merila, pravila in instrumente ter same nadzorujejo njihovo izvajanje. Prek tako opredeljenih oblik samoregulacije se lahko zlasti strokovno znanje uporabi neposredno za upravne naloge in zmanjšajo birokratski postopki. Nujno je, da v sistemu sodelujejo ali ga priznavajo vsi ali vsaj odločilni akterji. Delovanje koregulacije bo zagotovljeno s kombinacijo navodil zainteresiranim stranem in možnosti posredovanja države, če se ta navodila ne izpolnijo.
(40)
Izdajatelji televizijskega programa lahko pridobijo izključne pravice do prenosa dogodka javnega interesa. Vendar je nujno treba spodbujati pluralnost z različno produkcijo in pripravo informativnih oddaj v Evropski uniji ter spoštovati načela iz člena 11 Listine o temeljnih pravicah
Evropske unije
.
(41)
Zaradi zaščite temeljne pravice do prejemanja informacij in zagotavljanja celostnega in ustreznega varstva interesov gledalcev v Evropski uniji, morajo izdajatelji, ki imajo izključne pravice prenosa dogodka
velikega
javnega interesa, dovoliti drugim izdajateljem televizijskega programa in posrednikom, če delujejo v imenu izdajateljev televizijskega programa, da uporabijo kratke odlomke za namene
programov
splošnih informativnih oddaj, in sicer na podlagi pravičnih, razumnih in nediskriminacijskih pogojev ob upoštevanju izključnih pravic. Takšne pogoje je treba pravočasno sporočiti pred dogodkom javnega interesa, da imajo drugi dovolj časa za uveljavljanje takšne pravice. Običajno velja, da takšni kratki odlomki: ne smejo biti daljši od 90 sekund
; se ne smejo prenašati, preden se dogodek konča ali pri športnih dogodkih pred koncem igre posameznega dne – kar se prej zgodi; se ne smejo predvajati več kot 36 ur po dogodku; se ne smejo uporabiti za vzpostavitev javnega arhiva; ne smejo biti brez logotipa ali katerega koli drugega simbola izdajatelja gostitelja; ali ne smejo biti uporabljeni v nelinearnih storitvah, razen če jih isti ponudnik medijskih storitev ponudi neposredno ali s časovnim zamikom. Pravica do čezmejnega dostopa do poročil se lahko uveljavlja le, če je to potrebno. Zato je treba skladno s tem v primeru, ko je drugi izdajatelj v isti državi članici pridobil izključne pravice za dogodek, za dostop zaprositi zadevnega izdajatelja. Za izdajatelje vseevropskih televizijskih programov velja zakonodaja države članice, v kateri dogodek poteka.
(42)
Medijska pismenost pomeni spretnosti, znanje in razumevanje, ki potrošnikom omogočajo učinkovito uporabo medijev. Medijsko pismeni bodo sposobni ozaveščeno izbirati; razumeti značilnosti vsebine in storitev, izkoristiti celoten obseg priložnosti, ki jih omogočajo nove komunikacijske tehnologije, in bolje zaščititi sebe in svojo družino pred škodljivim in žaljivim gradivom. Zato je bistveno, da države članice in nacionalni regulativni organi dejavno spodbujajo medijsko pismenost v vseh družbenih skupinah in da izvajajo redne raziskave za njeno spremljanje in za obveščanje o pristopu k urejanju vsebin.
(43)
Nelinearne storitve se razlikujejo od linearnih po izbiri in nadzoru, ki ju ima uporabnik, ter po vplivu, ki ga imajo na družbo
Zadeva C.89/04 Mediakabel [2005] PSES I-4891.
. To upravičuje lažjo ureditev nelinearnih storitev, ki morajo biti skladne samo z osnovnimi pravili iz členov 3c do 3h
Direktive 89/552/EGS
.
(44)
Zaradi posebne narave avdiovizualnih medijskih storitev, zlasti vpliva teh storitev na oblikovanje mnenja ljudi, je nujno, da uporabniki natančno vedo, kdo je odgovoren za vsebino teh storitev. Zato je pomembno, da države članice zagotovijo,
imajo uporabniki dostop do informacij o načinih izvajanja uredniške odgovornosti za vsebino in o tem, kdo jo izvaja.
Vsaka država članica določi praktične podrobnosti o načinu izpolnjevanja tega cilja brez poseganja v katere koli druge določbe zakonodaje Skupnosti.
(45)
V skladu z načelom sorazmernosti so ukrepi iz te direktive strogo omejeni na najnujnejše, ki je potrebno za uresničitev cilja o ustreznem delovanju notranjega trga. Kadar je potrebno ukrepanje na ravni Skupnosti in da se zagotovi območje, ki je, kar zadeva avdiovizualne medijske storitve, dejansko brez notranjih meja, mora
Direktiva 89/552/EGS spodbujati
visoko stopnjo zaščite ciljev splošnega interesa, zlasti varstvo mladoletnikov
, varstvo pravic invalidov
in človekovega dostojanstva.
(46)
Zakonodajalce, industrijo in starše še vedno skrbi škodljiva vsebina in ravnanje pri avdiovizualnih medijskih storitvah.
V zvezi s tem je treba izobraževati ne le otroke, ampak tudi njihove starše, učitelje in strokovne delavce na področju šolstva, da se čim bolj izkoristijo sredstva komunikacije, zlasti avdiovizualne medijske storitve, ne glede na to, kako se razširjajo.
Zato je treba uvesti pravila za zaščito duševnega, moralnega in telesnega razvoja mladoletnikov ter človekovega dostojanstva pri vseh avdiovizualnih medijskih storitvah in avdiovizualnih komercialnih sporočilih,
oglaševanju, televizijski prodaji, sponzorstvih, promocijskemu prikazovanju izdelkov in katerem koli drugem tehnično izvedljivem načinu komunikacije
.
(47)
Države članice bi morale v svojih posameznih nacionalnih učnih načrtih in študijskih programih spodbujati kritično ocenjevanje medijev.
(48)
Ukrepi, sprejeti za varstvo mladoletnikov in človekovega dostojanstva, morajo biti pazljivo usklajeni s temeljno pravico do svobodnega izražanja, kot je določena v Listini o temeljnih pravicah
Evropske unije
. Cilj teh ukrepov
pa
mora biti zagotovitev ustrezne ravni zaščite mladoletnikov
in človekovega dostojanstva
, zlasti v zvezi z nelinearnimi storitvami, ne pa prepoved vsebin za odrasle kot takšnih
, prek obveznosti, da je treba jasno opozoriti na poseben značaj nekaterih programov, preden se predvajajo, kar je v skladu tako s členom 1 Listine o temeljnih pravicah Evropske unije, ki določa, da je treba spoštovati in varovati nedotakljivost človeškega dostojanstva, kakor s členom 24 Listine, ki navaja, da imajo otroci pravico do varstva in nege, ki sta potrebna za njihovo dobrobit, ter da je treba pri vseh ukrepih v zvezi z otroki, pa naj jih sprejmejo javni organi ali zasebne ustanove, najprej upoštevati koristi otroka.
(49)
Mladoletniki, ranljive ali invalidne osebe, vključno z osebami z duševnimi motnjami, so lahko še posebej prizadeti ter fizično ali psihološko pretreseni in razburjeni zaradi programov, ki prikazujejo prizore verbalnega, fizičnega ali moralnega nasilja ali kršijo človekovo dostojanstvo ali spodbujajo nestrpnost zaradi rase ali kakršno koli diskriminacijo. Ker je eden od ciljev te direktive zaščititi te osebe na splošno, se države članice spodbuja, da opozorijo ponudnike avdiovizualnih medijskih storitev na to zapoved ter da od njih zahtevajo jasno navedbo posebne narave takšnih programov, preden jih predvajajo.
(50)
Nobena določba te direktive, ki zadeva varstvo mladoletnikov in javnega reda, ne zahteva nujno, da je treba zadevne ukrepe izvajati s predhodnim nadzorom avdiovizualnih medijskih storitev.
(51)
Člen 151(4) Pogodbe zahteva, da Skupnost pri svoji dejavnosti na podlagi
določb Pogodbe
upošteva kulturne vidike
. Različnost
kultur
in jezikov ter medsebojno razumevanje
bi se morala spoštovati in spodbujati
.
(52)
Mogoče je, da bodo nelinearne avdiovizualne medijske storitve delno nadomestile linearne storitve. Zato
bi morale
, kjer je ustrezno, spodbujati produkcijo in distribucijo evropskih del in tako aktivno prispevati k spodbujanju kulturne raznolikosti.
Takšna podpora evropskim delom je lahko na primer v obliki minimalnega deleža evropskih del, sorazmernega z ekonomskim učinkom, minimalnega deleža evropskih del v katalogu videa na zahtevo ali privlačne predstavitve evropskih del v elektronskih sporedih televizijskih programov.
Treba bo redno preverjati uporabo določb v zvezi z uveljavljanjem evropskih del z avdiovizualnimi medijskimi storitvami. V sklopu poročil iz člena 3f(3)
Direktive 89/552/EGS
države članice upoštevajo finančni prispevek takih storitev k produkciji in pridobitvi pravic do evropskih del in delež evropskih del v katalogu avdiovizualnih medijskih storitev in v efektivni potrošnji uporabnikov evropskih del, ki jih predlagajo take storitve.
V teh poročilih bi bilo treba na ustrezen način upoštevati tudi dela neodvisnih producentov.
(53)
Osebe, ki samo združujejo ali prenašajo avdiovizualne medijske storitve ali ponujajo naprodaj pakete takšnih storitev, za katere ne nosijo nikakršne uredniške odgovornosti, ne bi smeli veljati za ponudnike medijskih storitev. Zato zgolj združevanje, prenos ali preprodaja ponudb vsebin, za katero ne nosijo nikakršne uredniške odgovornosti, ne sodi v področje uporabe te direktive.
(54)
Pri izvajanju določb iz člena 4 Direktive 89/552/EGS,
kakor
je bila nazadnje spremenjena, morajo države članice
sprejeti ustrezne ukrepe, s katerimi bodo spodbudile
izdajatelje
televizijskega programa
, da
vanj vključijo ustrezen delež evropskih del, ustvarjenih v koprodukciji, ali evropskih del nedomačega izvora.
(55)
Ponudniki medijskih storitev bi morali v svoje storitve vključiti tudi dela neodvisnih producentov ter pri tem upoštevati pravice, povezane s ponovitvami takih del, in pravično porazdelitev pravic avtorjev.
(56)
Pomembno je zagotoviti, da se kinematografska dela oddajajo v rokih, za katere se dogovorijo imetniki avtorskih pravic in ponudniki avdiovizualnih medijskih storitev.
(57)
Razpoložljive nelinearne storitve večajo izbiro za potrošnike.
Države članice bi morale zato v svojih nacionalnih učnih načrtih in študijskih programih predvideti zadostno vzgojo za kritično uporabo medijev, da za avdiovizualna komercialna sporočila ne bi bilo treba uvesti podrobnih predpisov.
Podrobni predpisi, ki urejajo avdiovizualna komercialna sporočila za nelinearne storitve, so tako očitno neupravičeni in s tehničnega stališča nesmiselni. Kljub temu
bi morala
vsa avdiovizualna komercialna sporočila upoštevati predpise o prepoznavnosti in osnovna pravila o kakovosti, da se izpolnijo jasni cilji javne politike.
(58)
Pravica do ugovora je zlasti v spletnem okolju ustrezno pravno sredstvo, ker omogoča takojšnje popravljanje spornih informacij. Kljub temu bi bilo treba to pravico uveljavljati v razumnem roku po prejetju zahteve, in sicer v takšnem času in na tak način, ki sta ustrezna glede na program, za katerega zahteva velja. Ugovor mora zlasti vsebovati enak pomen kot sporna informacija, zato da isti uporabniki občutijo iste vplive.
(59)
Kot je priznala Komisija v svojem razlagalnem sporočilu o nekaterih vidikih določb o oglaševanju v Direktivi o televiziji brez meja
UL C 102, 28.4.2004, str. 2.
, je razvoj novih tehnik oglaševanja in inovacij v trženju ustvaril nove učinkovite možnosti za komercialna sporočila v tradicionalnih storitvah prenosa, in jim tako v enakih pogojih omogočil večjo konkurenčnost pri enakih pogojih glede inovacij na zahtevo. To razlagalno sporočilo ostaja veljavno, dokler se nanaša na določbe Direktive
89/552/EGS
, ki jih
ta
direktiva ne obravnava.
(60)
Zaradi poslovnega in tehnološkega razvoja imajo uporabniki večjo izbiro in odgovornost pri uporabi avdiovizualnih medijskih storitev. Za ohranitev sorazmernosti pri ciljih splošnega interesa mora
uredba
omogočiti določeno stopnjo prilagodljivosti v zvezi z linearnimi avdiovizualnimi medijskimi storitvami: načelo ločevanja
bi moralo
biti omejeno na oglaševanje in televizijsko prodajo, promocijsko prikazovanje izdelkov
bi
se
moralo
v določenih okoliščinah
omogočiti
za določene primere, določene na podlagi pozitivnega seznama
, odpraviti je treba nekatere količinske omejitve. Toda kadar je plasiranje izdelkov prikrito, ga je treba prepovedati. Načelo ločevanja ne sme preprečiti uporabe novih tehnik oglaševanja.
(61)
Treba je zagotoviti skladnost med to direktivo in obstoječo zakonodajo Skupnosti. Z ato bi morali v primeru neskladja med predpisi te direktive in predpisi drugih aktov Skupnosti, ki urejajo posebne vidike dostopa do dejavnosti avdiovizualnih medijskih storitev ali izvajanja, prevladati predpisi te direktive. Ta direktiva torej dopolnjuje pravni red Skupnosti. Zato
se Direktiva
2005/29/ES
Direktiva 2005/29/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. maja 2005 o nepoštenih poslovnih praksah podjetjih v razmerju do potrošnikov na notranjem trgu ter o spremembi Direktive Sveta 84/450/EGS, direktiv Evropskega parlamenta in Sveta 97/7/ES, 98/27/ES in 2002/65/ES ter Uredbe (ES) št. 2006/2004 Evropskega parlamenta in Sveta (Direktiva o nepoštenih poslovnih praksah) (UL L 149, 11.6.2005, str. 22).
se razen za prakse, ki jih zajema ta direktiva, uporablja za nepošteno poslovno prakso, kot sta zavajajoče in agresivno oglaševanje, ki se pojavljata v avdiovizualnih medijskih storitvah. Poleg tega ker Direktiva 2003/33/ES
Direktiva 2003/33/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. maja 2003 o približevanju zakonov in drugih predpisov držav članic o oglaševanju in sponzorstvu tobačnih izdelkov (UL L 152, 20.6.2003, str. 16).
, ki prepoveduje oglaševanje in sponzoriranje cigaret in drugih tobačnih izdelkov v tiskanih medijih, storitvah informacijske družbe in radijskih oddajah, ne posega v
Direktivo 89/552/EGS, bi moral
zaradi posebnih značilnosti avdiovizualnih medijskih storitev odnos med Direktivo 2003/33/ES in Direktivo 89/552/EGS ostati enak po začetku
veljavnosti te
direktive. Ne glede na člen 14 Direktive 89/552/EGS se uporablja člen 88(1) Direktive 2001/83/ES
Direktiva 2001/83/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 6. novembra 2001 o zakoniku Skupnosti o zdravilih za uporabo v humani medicini (UL L 311, 28.11.2001, str. 67).
, ki prepoveduje oglaševanje določenih zdravil širši javnosti, kot to določa odstavek 5 istega člena. Odnos med Direktivo 2001/83/ES in Direktivo 89/552/EGS
bi moral ostati
enak tudi po začetku veljavnosti te direktive.
Poleg tega ta direktiva ne posega v Uredbo (ES) št. 1924/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. decembra 2006 o prehranskih in zdravstvenih trditvah na živilih
UL L 404, 30.12.2006, str. 9
.
.
(
62
)
Zaradi večje uporabe novih tehnologij, kot so osebni video zapisovalniki, in širše izbire kanalov
ni več upravičena podrobnejša ureditev v zvezi z vstavljanjem oglasov, ki želi zaščititi gledalce.
Ta direktiva izdajateljem
televizijskega programa omogoča prožnost pri vstavljanju oglasov, če to bistveno ne moti celovitosti programskih vsebin.
(
63
)
Direktiva je namenjena ohranitvi posebnega značaja evropske televizije.
Reklamni oglasi in vložki televizijske prodaje se med oddajo lahko vstavljajo le tako, da se upoštevajo njihovi naravni premori, trajanje in narave ter da se ne posega v njihovo celovitost in pomen ali v pravice imetnikov pravic.
(
64
)
Omejitev trajanja dnevnega oglaševanja je obstajala samo teoretično. Urna omejitev je pomembnejša, saj prav tako velja za čas, ko je gledanost največja. Zato
bi bilo treba
dnevno
omejitev opustiti
, urno omejitev pa
bi bilo
treba obdržati za oglaševalne vložke in prikazovanje televizijske prodaje; prav tako niso več upravičene kvantitativne omejitve časa, dovoljenega za televizijsko prodajo ali oglaševalske kanale, saj je potrošniška izbira vedno večja. 20-odstotna omejitev oglaševanja na uro ostaja v veljavi za vse oglase razen tistih, ki zahtevajo več časa, kot so npr. televizijske promocije in televizijska prodajna okna, ki potrebujejo več časa zaradi svojih značilnosti in načina predstavitve Zadeve
Reti Televisive Italiane
(RTI) C-320/94;
Radio Torre
C-328/94;
Rete A
C-329/94;
Vallau Italiana Promomarket
C_337/94;
Radio Italia Solo Musica in drugi
C-338/94 in
GETE
C_339/94
proti Ministero delle Poste e Telecomunicazioni
,
[1996] PSES
I-06471.
.
(
65
)
Prikrito oglaševanje je praksa, ki jo ta direktiva prepoveduje zaradi negativnega vpliva na potrošnike. Prepoved prikritega oglaševanja ne zajema zakonitega promocijskega prikazovanja izdelkov v okviru te direktive.
(
66
)
Promocijsko prikazovanje izdelkov je stvarno dejstvo v kinematografskih delih in avdiovizualnih delih za televizijo, vendar države članice to prakso urejajo različno. Za zagotovitev enakih pogojev in s tem konkurenčnosti evropske medijske industrije je zato treba sprejeti pravila za promocijsko prikazovanje izdelkov.
Koristno bi bilo sestaviti pozitivni seznam za upravičeno promocijsko prikazovanje izdelkov v vrstah vsebin, katerih glavni namen ni vplivati na mnenje, ter za primere, ko v zameno ni izplačano nadomestilo ali je to zanemarljivo
.
Opredelitev
promocijskega prikazovanja izdelkov zajema katero koli obliko avdiovizualnega komercialnega sporočila, ki vključuje izdelek, storitev ali njegovo/njeno blagovno znamko ali jih navaja, tako da jih pokaže v oddaji, običajno za plačilo ali podobno nadomestilo.
Zajema lahko tudi dajanje storitev in predmetov, ki imajo denarno vrednost, na razpolago osebi, ki bi sicer za njihov nakup morala uporabiti lastne finančne, osebne ali materialne vire. Zanj
veljajo enaka pravila o kakovosti in omejitve kot za oglaševanje.
Poleg tega pa bi moral izpolnjevati posebne zahteve. Uredniška odgovornost in neodvisnost ponudnika medijskih storitev ne smeta biti ogroženi. Način vključevanja izdelka v programsko vsebino predvsem ne sme ustvariti vtisa, da program ali voditelji podpirajo izdelek. Poleg tega izdelek ne sme biti "pretirano poudarjen", kar pomeni takšen poudarek, ki ni upravičen na podlagi uredniških potreb programa ali potreb po prikazovanju stvarnosti. Pretirana poudarjenost je tudi ponavljajoče se pojavljanje blagovnih znamk, blaga ali storitev ali način, kako so postavljeni v ospredje. Upoštevati bi bilo treba tudi vsebino programa, v katerem so prikazani.
(67)
"Produkcijski rekviziti" pomeni, da se zaradi uredniških razlogov brez plačila ali podobnega nadomestila omeni ali predstavi določeno blago ali storitev. Da se doseže razločevanje od promocijskega prikazovanja v smislu te direktive, bi bilo treba pojasniti pravni režim za uporabo produkcijskih rekvizitov, dovoljene v vseh programskih oblikah.
(68)
"Pretirano poudarjanje" pomeni, da se s ponavljajočim predstavljanjem ali načinom, kako je predstavljen izdelek v smislu produkcijskega rekvizita, ali promocijsko prikazovanje, pretirano poudarja blagovna znamka, blago ali storitev glede na vsebino programa, v katerem se pojavijo.
(
69
)
Regulativni organi
bi morali
biti neodvisni od nacionalnih vlad in ponudnikov avdiovizualnih medijskih storitev, da lahko opravljajo svoje delo nepristransko in pregledno ter prispevajo k pluralnosti. Tesno sodelovanje med nacionalnimi regulativnimi organi in Komisijo je potrebno za zagotovitev pravilne uporabe te direktive.
Tudi tesno sodelovanje med državami članicami in med regulativnimi organi držav članic je posebej pomembno glede na vpliv, ki bi ga izdajatelji televizijskih programov s sedežem v eni državi članici lahko imeli v drugi državi članici. Kjer so postopki za izdajanje dovoljenj predvideni v nacionalni zakonodaji in če to zadeva več kot eno državo članico, je zaželeno, da zadevni organi stopijo v stik, preden podelijo dovoljenja. To sodelovanje naj zajema vsa področja, ki jih usklajuje Direktiva 89/552/EGS, zlasti členi 2, 2a in 3 Direktive.
(70)
Kulturna raznolikost, svoboda izražanja in pluralnost medijev spadajo med pomembne vidike evropskega avdiovizualnega sektorja in so tako nujni predpogoj za zagotovitev demokracije in raznolikosti.
(71)
Pravica invalidov, starejših oseb in oseb, ki niso državljani EU in katerih materni jezik je drugačen od jezika njihove države gostiteljice, do udeležbe v kulturnem in družbenem življenju Skupnosti ter vključevanja vanj v skladu s členoma 25 in 26 Listine o temeljnih pravicah Evropske unije je neločljivo povezana z zagotavljanjem dostopnih avdiovizualnih medijskih storitev. To vključuje znakovni jezik, podnaslavljanje, zvočne opise in preproste menije, vendar ni nujno omejena zgolj na to
–
SPREJELA NASLEDNJO DIREKTIVO: Člen 1
Direktiva
89/552/EGS se
spremeni:
(1)
Naslov se nadomesti z naslednjim:
Direktiva
2007/.../ES
Evropskega parlamenta in
Sveta o
usklajevanju nekaterih določb in drugih predpisov držav članic o izvajanju avdiovizualnih medijskih storitev (Direktiva o avdiovizualnih medijskih storitvah)
(2)
Člen 1 se nadomesti z naslednjim besedilom:
Člen 1
Za namene te direktive:
a)
"
avdiovizualna medijska storitev
"
pomeni storitev, kakor je opredeljena v členih 49 in 50 Pogodbe,
ki jo izvaja ponudnik medijske storitve in zanjo nosi uredniško odgovornost,
in katere glavni namen je zagotavljanje
programskih vsebin, ki sestojijo iz
gibljivih slik z zvokom ali brez za obveščanje, zabavo ali izobraževanje splošne javnosti po elektronskih komunikacijskih mrežah v skladu s členom 2(a) Direktive 2002/21/ES
, in/ali avdiovizualnih komercialnih sporočil. Ne vključuje storitev, pri katerih je zagotavljanje avdiovizualne vsebine samo postransko in ni glavni namen, niti publikacij v tiskani ali elektronski obliki
;
b)
"
ponudnik medijske storitve
"
pomeni fizično ali pravno osebo, ki odgovarja za izbiro avdiovizualne vsebine avdiovizualne medijske storitve in določa, kako bo ta organizirana.
Ne vključuje fizičnih ali pravnih oseb, ki samo prenašajo vsebino, za katero nosijo uredniško odgovornost tretje osebe
;
c)
"
televizijska programska vsebina
"
ali
"linearna storitev"
pomeni linearno avdiovizualno medijsko storitev, pri kateri
se programske vsebine, urejene po časovnem zaporedju, prenašajo nedoločenemu številu potencialnih gledalcev v času, ki ga v skladu s stalno programsko shemo določi ponudnik medijskih storitev
;
d)
"
izdajatelj televizijskih programov
"
pomeni ponudnika linearnih avdiovizualnih medijskih storitev;
e)
"storitev na zahtevo" ali
"
nelinearna storitev
"
pomeni avdiovizualno medijsko storitev,
sestavljeno iz ponudbe avdiovizualne vsebine, ki jo uredniško oblikuje in pripravi ponudnik medijskih storitev ter
pri kateri uporabnik
na podlagi vsebinske izbire individualno zahteva prenos določenega programa ob izbranem času, ali storitev, ki ni zajeta v opredelitvi linearnih storitev v točki (c)
;
f)
"
avdiovizualno komercialno sporočilo
"
pomeni gibljive slike z zvokom ali brez
njega
, ki
se prenašajo kot del avdiovizualne medijske storitve ali, v primeru kanalov televizijske prodaje, kot avdiovizualna medijska storitev, katere cilj je
neposredno ali posredno uveljavljanje
blaga, storitev ali ugleda fizične ali pravne osebe, ki opravlja gospodarsko dejavnost;
g)
"
televizijsko oglaševanje
"
pomeni vsako obliko obvestila, ki ga javno ali zasebno podjetje predvaja bodisi za plačilo ali podobno nadomestilo bodisi za samooglaševalske namene in ki zadeva trgovino, poslovno dejavnost, obrt ali stroko ter želi v zameno za plačilo spodbuditi preskrbo z blagom in storitvami, vključno z nepremičninami, pravicami in obveznostmi;
h)
"
prikrito oglaševanje
"
pomeni besedno ali slikovno predstavitev blaga, storitev, imena, blagovne znamke ali dejavnosti proizvajalca blaga ali ponudnika storitev v programskih vsebinah, kadar
ponudnik medijskih storitev
uporabi takšno predstavitev za oglaševanje in bi javnost lahko bila zavedena glede narave te predstavitve; Takšna predstavitev velja za namerno zlasti tedaj, kadar se opravlja za plačilo ali podobno nadomestilo;
i)
"vključevanje izdelkov" in "tematsko prikazovanje" pomenita posredovanje katerega koli podjetja v zgodbi filma ali igranega programa z namenom uveljavljanja zlasti izdelka, storitve ali blagovne znamke;
j)
"
sponzorstvo
"
pomeni vsak prispevek, ki ga javno ali zasebno podjetje
ali fizična oseba
, ki se ne ukvarja z zagotavljanjem avdiovizualnih medijskih storitev ali produkcijo avdiovizualnih del, nameni za
posredno ali neposredno
financiranje avdiovizualnih medijskih storitev zaradi uveljavljanja svojega imena, blagovne znamke, ugleda, dejavnosti ali proizvodov;
k)
"televizijska promocija" pomeni obliko oglaševanja, ki zajema prikazovanje blaga ali storitev ali govorno ali vizualno predstavitev blaga in storitev proizvajalca blaga ali ponudnika storitev kot del programa z namenom promocije blaga ali storitev, predstavljenih ali prikazanih za plačilo;
l)
"
televizijska prodaja
"
pomeni neposredne ponudbe, ki se v zameno za plačilo predvajajo javnosti zaradi spodbujanja preskrbe z blagom ali storitvami, vključno z nepremičninami, pravicami in dolžnostmi;
1.1.
"
promocijsko prikazovanje izdelkov
"
pomeni katero koli obliko avdiovizualnega komercialnega sporočila, ki vključuje izdelek, storitev ali podatke o izdelku, storitvi ali njegovi/njeni blagovni znamki, tako da jih pokaže v avdiovizualni medijski storitvi
proti ali brez
plačila
ali
podobnega nadomestila
ponudniku avdiovizualnih medijskih storitev
.
Vendar ne vključuje sporočil, ki izhajajo iz neodvisne uredniške odločitve za uporabo izdelkov, vendar brez pretiranega poudarjanja, ki so naravni del programa in lajšajo njegovo pripravo, na primer nagrade, ki so podeljene v oddajah, postranski predmeti in rekviziti
;
n)
"produkcijski rekviziti" pomeni blago ali storitve, ki se brez plačila ali drugega nadomestila uporabljajo zaradi uredniških razlogov;
o)
"program" pomeni niz gibljivih slik z zvokom ali brez njega, ki predstavlja posamezno točko znotraj sporeda ali kataloga, ki ga oblikuje ali sestavi ponudnik medijskih storitev;
p)
"koregulacija" pomeni obliko ureditve, ki temelji na sodelovanju med javnimi organi in samoregulativnimi organi;
q)
"uredniška odgovornost" pomeni odgovornost za strokovno sestavo sporeda ali programskih vsebin, namenjenih širši javnosti, da bi se medijske vsebine predvajale v določenem časovnem okviru ali da jih je mogoče naročiti iz kataloga.
(3)
Člen 2 se spremeni:
a)
v odstavku 1 se izraz
"
televizijske programske vsebine, ki jih oddajajo izdajatelji televizijskih programov
"
nadomesti z izrazom
"
avdiovizualne medijske storitve, ki jih predvajajo ponudniki medijskih storitev
"
in izraz
"
programi
"
se nadomesti z izrazom
"
avdiovizualne medijske storitve
"
;
1.2.
v odstavku 2 se izraz
"
izdajatelji
"
nadomesti z izrazom
"
ponudniki medijskih storitev
"
;
1.3.
v odstavku 3 se izraz
"
izdajatelj
"
nadomesti z izrazom
"
ponudnik medijskih storitev
"
; izraz
"
uredniške odločitve v zvezi s programskimi shemami
"
se nadomesti z izrazom
"
uredniške odločitve v zvezi z avdiovizualnimi medijskimi storitvami
"
; izraz
"
dejavnosti razširjanja televizijskega programa
"
se nadomesti z izrazom
"
dejavnosti avdiovizualnih medijskih storitev
"
in izraz
"
v kateri je začel razširjati program
"
se nadomesti z izrazom
"
v kateri je začel svojo dejavnost
"
, izraz
"
odločitve v zvezi s programskimi shemami
"
pa se nadomesti z
"
odločitve v zvezi z avdiovizualnimi medijskimi storitvami
"
.
1.4.
Odstavek 4 se nadomesti z naslednjim besedilom:
4.
Šteje se, da ponudniki medijske storitve, za katere se določbe odstavka 3 ne uporabljajo, spadajo pod jurisdikcijo države članice v naslednjih primerih:
a)
uporabljajo satelitsko dovodno povezavo v tej državi članici;
b)
čeprav ne uporabljajo satelitske dovodne povezave, ki je v tej državi članici, uporabljajo satelitske zmogljivosti, ki pripadajo tej državi članici.
1.5.
V odstavku 5 se izraz
"
izdajatelj televizijskega programa
"
nadomesti z izrazom
"
ponudnik medijskih storitev
"
in
"
člen 52
"
se nadomesti s
"
člen 43
"
.
1.6.
Odstavek 6 se nadomesti z naslednjim besedilom:
6.
Ta direktiva se ne uporablja za avdiovizualne medijske
storitve, ki
jih javnost v eni ali več državah članicah posredno ali neposredno ne sprejema s standardno potrošniško
opremo.
(4)
Člen
2a se
nadomesti z naslednjim
:
Člen 2a
1.
Države članice zagotovijo svobodo sprejemanja avdiovizualnih medijskih storitev iz drugih držav članic in ne smejo omejevati njihovega razširjanja na svojem ozemlju zaradi razlogov, pripadajočih področju, ki ga usklajuje direktiva.
2.
Države članice smejo začasno odstopati od odstavka 1, če so izpolnjeni naslednji pogoji:
a)
avdiovizualna medijska storitev, ki izvira iz druge države članice, očitno, resno in huje krši člen 3d ali 3e in/ali člen 22(1) ali (2);
b)
v predhodnih 12 mesecih je ponudnik zadevnih avdiovizuelnih medijskih storitev kršil določbo(e) iz točke (a) vsaj še v dveh predhodnih primerih;
c)
zadevna država članica je ponudnika medijskih storitev, državo članico, v kateri ima ta sedež, in Komisijo pisno obvestila o domnevnih kršitvah in o ukrepih, ki jih namerava sprejeti, če bi se takšna kršitev ponovila;
d)
posvetovanja z državo članico, v kateri je ponudnik medijskih storitev ustanovljen, in s Komisijo se v 15 dneh od obvestila iz točke (c) niso končala z mirno poravnavo, domnevna kršitev pa se je ponovila.
3.
Kar zadeva storitve na zahtevo, sme država članica v nujnih primerih začasno sprejeti ukrepe za odstopanje od odstavka 1 brez izpolnitve pogojev iz točk (b), (c) in (d) odstavka 2. Če to stori, je treba o ukrepih čim prej uradno obvestiti Komisijo in državo članico, v kateri ima ponudnik medijskih storitev sedež, ter navesti razloge, zaradi katerih prva država članica meni, da gre za nujen primer.
4.
Komisija v dveh mesecih po tem, ko so jo države članice obvestile o sprejetih ukrepih, odloči, ali so ti ukrepi skladni z zakonodajo Skupnosti. Če Komisija odloči, da niso, se od države članice zahteva, naj zadevne ukrepe nemudoma prekliče.
5
.
Odstavek 2 ne vpliva na uporabo nobenega postopka, pravnega sredstva ali sankcije, ki se uporablja za zadevne kršitve v državi članici, pod katere jurisdikcijo je zadevni ponudnik medijskih storitev."
(5)
Člen 3 se nadomesti z
naslednjim:
"
Člen 3
1.
Države članice lahko od ponudnikov medijskih storitev pod svojo jurisdikcijo zahtevajo, da na področjih, ki jih zajema ta direktiva, ravnajo v skladu z natančnejšimi ali strožjimi pravili
, če so ta pravila v skladu z zakonodajo Skupnosti in ne izkrivljajo konkurence
.
2.
V primerih, ko je država članica:
a)
uporabila pravico za sprejetje natančnejših ali strožjih pravil iz odstavka 1 in
b)
kadar so taka pravila upravičena zaradi javne politike, vključno z varstvom mladoletnikov, javno varnostjo, javnim zdravjem ali varstvom kulturne raznolikosti, ter
c)
če država članica meni, da ponudnik medijskih storitev pod jurisdikcijo druge države članice zlorablja to direktivo ali jo uporablja na goljufiv način, da bi zaobšel taka pravila,
se lahko obrne na državo članico z jurisdikcijo, da bi dosegli za obe strani zadovoljivo rešitev vseh nastalih težav. Ko država članica z jurisdkcijo od prve države članice prejme utemeljeno zahtevo, od ponudnika medijskih storitev zahteva, naj spoštuje zadevna pravila. Država članica z jurisdikcijo v dveh mesecih od prejema zahteve obvesti prvo državo članico o doseženih rezultatih.
3.
Kadar prva država članica meni:
a)
da rezultati, doseženi z uporabo odstavka 1a, niso zadovoljivi; in
b)
da je zadevni ponudnik medijskih storitev registriral sedež v državi članici z jurisdikcijo zgolj zato, da bi se izognil strožjim pravilom na področjih, ki jih usklajuje ta direktiva in ki bi zanj veljala, če bi sedež registriral v prvi državi članici,
lahko proti njemu sprejme ustrezne ukrepe, da bi preprečila zlorabo ali goljufivo ravnanje.
Ti ukrepi so objektivno potrebni, uporabljajo se na nediskriminatoren način, ustrezni so za uresničitev zastavljenih ciljev in ne smejo preseči tega, kar je potrebno za njihovo uresničitev.
4.
Država članica lahko sprejme ukrepe v skladu z odstavkom 3 samo, če so izpolnjeni vsi naslednji pogoji:
a)
zadevna država članica uradno obvesti Komisijo in državo članico, v kateri ima ponudnik medijskih storitev sedež, da bo sprejela takšne ukrepe, pri tem pa utemelji razloge, zaradi katerih jih je predlagala, in
(b)
Komisija odloči, da so ukrepi skladni z zakonodajo Skupnosti in zlasti, da so razlogi, zaradi katerih država članica predlaga, da se sprejmejo ukrepi na podlagi odstavkov 2 in 3, pravilno utemeljeni.
5.
Komisija odloči v treh mesecih po prejemu obvestila iz odstavka 4(a). Če Komisija odloči, da ukrepi niso v skladu z zakonodajo Skupnosti, zadevna država članica ne sprejme nobenega predlaganega ukrepa.
6
.
Države članice s primernimi sredstvi v okviru svoje zakonodaje zagotovijo, da ponudniki medijskih storitev pod njihovo jurisdikcijo učinkovito izpolnjujejo določbe te direktive.
7
.
Države članice spodbujajo
samoregulativno in/ali
koregulativno ureditev
na nacionalni ravni
na področjih, ki jih usklajuje ta direktiva. Te ureditve so takšne, da jih glavne interesne skupine
v zadevni državi članici
na splošno sprejemajo ter da zagotavljajo učinkovito izvajanje.
8.
Če določbe te direktive nasprotujejo določbi drugega akta Skupnosti, ki ureja vidike dostopa do dejavnosti, povezane z avdiovizualnimi medijskimi storitvami, ali izvajanja takšne dejavnosti, imajo prednost določbe te direktive.
9.
Države članice z ustreznimi sredstvi spodbujajo razvoj medijske pismenosti med potrošniki."
(6)
Vstavijo se naslednji členi od 3b do 3l:
Člen 3b
1.
V skladu z načelom prostega dostopa do informacij, ki je poudarjeno zlasti v členu 11 Listine o temeljnih pravicah Evropske unije, ter brez poseganja v obstoječe pogodbene dogovore med izdajatelji televizijskih programov in ob upoštevanju izključnih pravic vsaka
država članica
pravično, primerno in nediskriminatorno
zagotovi
, da za namene kratkega poročanja
, vključno s poročanjem, namenjenim vseevropskim programom,
izdajatelji televizijskih programov, ki imajo sedež v drugih državah članicah, niso prikrajšani za dostop do dogodkov velikega javnega interesa, ki jih prenašajo izdajatelji pod njihovo jurisdikcijo.
Izdajatelj televizijskega programa, ki odobri tak dostop, je upravičen do ustreznega nadomestila za nastale tehnične stroške.
2.
Izdajatelji
televizijskih programov
lahko
prosto izberejo
kratke izseke
iz signala izdajatelja, ki jih prenaša, pri čemer navedejo vsaj vir.
Takšni izseki se uporabijo samo za splošne informativne oddaje.
3.
Določbe tega člena seuporabljajo ne glede na obveznost posameznih izdajateljev televizijskih programov v zvezi z zakonodajo o avtorskih pravicah, vključno z Direktivo 2001/29/ES
Direktiva 2001/29/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. maja 2001 o usklajevanju določenih vidikov avtorske in sorodnih pravic v informacijski družbi (UL L 167, 22.6.2001, str. 10).
in/ali Mednarodno konvencijo za varstvo izvajalcev, proizvajalcev fonogramov in radiodifuznih organizacij, Rim, 26. oktobra 1961 in Bernske konvencije za varstvo književnih in umetniških del z dne 9. septembra 1886, kakor je bila naknadno revidirana in spremenjena.
4.
Države članice zagotovijo, da so opredeljeni načini in pogoji, ki urejajo uporabo takšnih kratkih izsekov, zlasti največja dolžina izsekov, časovne omejitve glede njihovega prenosa in zahteve za identifikacijo izdajatelja prenosa.
5.
Izdajatelji televizijskih programov lahko v skladu z zakonodajo zadevne države članice in za namene prenosa sami dobijo dostop do zadevnega dogodka.
Člen 3c
Države članice zagotovijo, da ponudniki avdiovizualnih medijskih storitev pod njihovo jurisdikcijo omogočijo prejemnikom storitve lahek, neposreden in stalen dostop vsaj do naslednjih informacij:
a)
ime ponudnika medijske storitve;
1.7.
geografski naslov, na katerem ima ponudnik medijske storitve svoj sedež;
1.8.
podatke o ponudniku medijske storitve, vključno z njegovim elektronskim naslovom ali spletno stranjo, ki mu omogoča hitro, neposredno in učinkovito navezovanje stikov;
1.9.
po potrebi
ustrezna
regulativna
ali nadzorna institucija
.
Člen 3d
1.
Države članice z ustreznimi
sredstvi
zagotovijo, da zaradi dostopa do avdiovizualnih medijskih storitev pod njihovo jurisdikcijo ni resno ogrožen duševni, moralni ali telesni razvoj mladoletnikov.
Ta člen se uporablja zlasti za programe, ki vsebujejo pornografijo in neupravičeno nasilje. Komisija in države članice bi morale spodbujati zadevne akterje medijske industrije, da kot nadaljnji ukrep varstva mladoletnikov podprejo sistem identifikacije, vrednotenja in omejevanja za celotno Skupnost. Države članice spodbujajo ukrepe, ki bi omogočili staršem in drugim nadzornim osebam boljše možnosti za nadzor programov, ki vsebujejo pornografijo in neupravičeno nasilje.
2.
Države članice zagotovijo, da ponudniki avdiovizualnih medijskih storitev pod njihovo jurisdikcijo zagotavljajo sisteme za omejevanje vsebin, ki bi lahko škodovale telesnemu, duševnemu ali moralnemu razvoju mladoletnikov, in uporabnike o tem obvestijo.
3.
Komisija in države članice spodbujajo ponudnike avdiovizualnih medijskih storitev, regulativne organe in vse zadevne strani, da razmislijo, ali je razvoj usklajenega označevanja vsebin, ki bi pripomogel k boljšemu filtriranju in klasifikaciji že na samem začetku, tehnično in pravno izvedljiv ne glede na vrsto predvajanja, da bi tako zagotovili boljše varstvo mladoletnikov.
4.
Države članice zagotovijo, da ponudniki avdiovizualnih medijskih storitev pod njihovo jurisdikcijo v nobenem primeru ne predvajajo otroške pornografije, za kar so predvidene upravne in/ali kazenske sankcije.
5.
Države članice pozivajo ponudnike avdiovizualnih medijskih storitev pod njihovo jurisdikcijo, naj, kjer je možno, v sodelovanju z javnimi ali zasebnimi združenji in subjekti, ki delujejo na tem področju, spodbujajo informacijske kampanje za preprečevanje nasilja nad ženskami in mladoletniki.
Člen 3e
Države članice s primernimi sredstvi zagotovijo, da avdiovizualne medijske storitve in avdiovizualna komercialna sporočila, ki jih omogočajo ponudniki pod njihovo jurisdikcijo, ne spodbujajo nestrpnosti zaradi spola,
rase,
etnične pripadnosti, vere ali prepričanja, invalidnosti, starosti ali spolne usmerjenosti
ali kakor koli drugače kršijo človekovo dostojanstvo
.
Člen 3f
1.
Države članice zagotovijo, da ponudniki medijskih storitev pod njihovo jurisdikcijo ustrezno uveljavljajo, kadar je to izvedljivo
in ob upoštevanju različnih načinov predvajanja, razvoj
, produkcijo in dostop do evropskih del iz člena 6.
Nelinearne avdiovizualne medijske storitve se lahko podpirajo in spodbujajo z najnižjim številom evropskih del, sorazmernim glede na gospodarsko uspešnost, z najmanjšim deležem evropskih del in evropskih del, ki jih ustvarijo producenti, neodvisni od izdajateljev televizijskih programov, v katalogih "videa na zahtevo" ali s privlačno predstavitvijo evropskih del in del, ki jih ustvarijo takšni neodvisni producenti, v elektronskih sporedih programov.
2.
Države članice zagotovijo, da ponudniki medijskih storitev pod njihovo jurisdikcijo ne predvajajo kinematografskih del zunaj časa, dogovorjenega z imetniki pravic.
3.
Države članice Komisijo najpozneje ob koncu četrtega leta po sprejetju te direktive in vsaka tri leta obvestijo o izvajanju ukrepa iz odstavka 1.
4.
Komisija na podlagi informacij, ki jih predložijo države članice,
in na podlagi neodvisne študije vsaka tri leta
poroča Evropskemu parlamentu in Svetu o uporabi odstavka 1, pri čemer upošteva tržni in tehnološki razvoj
ter cilj kulturno raznolikost
.
Člen 3g
Države članice zagotovijo, da so avdiovizualna komercialna sporočila, ki jih predvajajo ponudniki pod njihovo jurisdikcijo, v skladu
z načeli Listine o temeljnih pravicah Evropske unije, zlasti
z naslednjimi zahtevami:
a)
avdiovizualna komercialna sporočila morajo biti kot takšna jasno prepoznavna
in razločljiva od uredniške vsebine. Ne glede na uporabo novih oglaševalnih tehnik so televizijsko oglaševanje, televizijska prodaja in televizijska promocija z optičnimi in/ali akustičnimi in/ali prostorskimi sredstvi povsem ločeni od drugih delov programskih storitev.
Prikrita
avdiovizualna komercialna sporočila so prepovedana;
b)
avdiovizualna komercialna sporočila upoštevajo celovitost programa, med katerim so predvajana, in njegove naravne prekinitve;
c)
avdiovizualna komercialna sporočila ne smejo uporabljati subliminalnega oglaševanja.
Skladno s tem zvočna jakost oglasov ter programov ali zaporedij pred njimi in za njimi ne presega jakosti zvoka drugih delov programske storitve. Za to dolžnost so odgovorni tako oglaševalci kot izdajatelji televizijskih programov, ki zagotovijo, da jo oglaševalci izpolnjujejo, ko priskrbijo oglaševalski material
;
1.10.
avdiovizualna komercialna sporočila
morajo biti skladna z načeli, opredeljenimi v Listini o temeljnih pravicah Evropske unije, in še zlasti
ne smejo:
i)
žaliti človekovega dostojanstva;
ii)
biti žaljiva
zaradi
diskriminacije
na podlagi
rase, spola
,
državljanstva,
invalidnosti, starosti ali spolne usmerjenosti
;
iii)
kršiti pravic otrok, kakor so določene v Konvenciji ZN o pravicah otroka
;
iv)
spodbujati vedenja, škodljivega za zdravje ali varnost;
v)
spodbujati vedenja,
izjemno
škodljivega za okolje,
1.11.
prepovedane so vse oblike avdiovizualnih komercialnih
sporočil za
cigarete in druge tobačne izdelke;
f)
pornografija s prizori, ki bi lahko spodbujali nestrpnost zaradi spola, je prepovedana v vseh oblikah avdiovizualnih komercialnih sporočil in televizijske prodaje.
g)
avdiovizualna komercialna sporočila za alkoholne pijače ne smejo biti namenjena mladoletnikom in ne smejo spodbujati čezmernega uživanja takšnih pijač;
h)
avdiovizualna komercialna sporočila za zdravila in zdravljenje, ki so v državi članici, pod katere jurisdikcijo je ponudnik medijskih storitev, na voljo le na recept, so prepovedana;
i)
avdiovizualna komercialna sporočila ne smejo moralno ali telesno škodovati
mladoletnikom
; zato ne smejo spodbujati mladih, da zaradi svoje neizkušenosti in lahkovernosti kupujejo proizvode ali storitve, jih neposredno
spodbujati
, da prepričujejo starše ali druge, da kupujejo oglaševano blago ali storitve,
izkoriščati zaupanja
mladoletnikov v starše, učitelje ali druge osebe,
ali prikazovati
mladih
v nevarnih situacijah.
(j)
Države članice in Komisija spodbujajo ponudnike medijskih storitev, naj oblikujejo pravila ravnanja v zvezi z otroškimi programskimi vsebinami, ki vsebujejo sponzorstvo ali kakršno koli trženje nezdrave ali neprimerne hrane in pijače, na primer take z visoko vsebnostjo maščob, sladkorja in soli, ter alkoholnih pijač, ali jih prekinja oglaševanje takšne hrane in pijače.
Člen 3h
1.
Avdiovizualne medijske storitve
ali programi
, ki so
sponzorirani izpolnjujejo
naslednje zahteve:
a)
na njihovo vsebino in, v primeru razširjanja televizijskih programov, na njihov spored
se nikakor ne sme vplivati tako, da bi to posegalo v odgovornost in uredniško neodvisnost ponudnika medijske storitve;
b)
ne smejo neposredno spodbujati nakupa ali najema proizvodov in storitev, zlasti ne s posebnim promocijskim navajanjem navedenih proizvodov ali storitev;
c)
gledalci morajo biti nedvoumno seznanjeni s sporazumom o
sponzorstvu. Sponzorirani
programi morajo biti kot taki jasno označeni z imenom, logotipom in/ali katerim koli drugim simbolom sponzorja, na primer z navedbo njegovega izdelka/njegovih izdelkov ali storitve/storitev ali njihovim razpoznavnim znakom na začetku
oddaje
, med
njo
in/ali na koncu
oddaje.
2.
Avdiovizualnih medijskih storitev
ali programov
ne smejo sponzorirati podjetja, katerih glavna dejavnost je izdelava ali prodaja cigaret in drugih tobačnih
izdelkov.
3.
Kadar avdiovizualne medijske storitve
ali programe
sponzorirajo podjetja, katerih dejavnosti vključujejo izdelavo ali prodajo zdravil in zdravljenje, se lahko promocijsko uveljavlja ime ali podoba podjetja, ne sme pa se uveljavljati
posameznih
zdravil ali zdravljenja, ki so v državi članici, pod katere jurisdikcijo spada ponudnik medijskih storitev
, na voljo le na recept
.
4.
Poročila in aktualne informativne oddaje ne smejo biti sponzorirane.
Člen 3i
1.
Promocijsko prikazovanje izdelkov je prepovedano. Zlasti poročila ter aktualno-informativne, otroške, dokumentarne in svetovalne oddaje ne smejo promovirati izdelkov.
Vključevanje izdelkov in promocijsko prikazovanje tem sta načeloma prepovedana.
2.
Vendar je promocijsko prikazovanje izdelkov je dopustno pri kinematografskih delih, televizijskih filmih in nadaljevankah ter športnih prenosih, če države članice ne odločijo drugače.
Dovoljeni so produkcijski rekviziti, za katere ni plačila, vendar se izdelki ali storitve ponudijo brezplačno z namenom, da bi bili vključeni v program.
Oddaje, ki vsebujejo promocijsko prikazovanje izdelkov ali produkcijske rekvizite, izpolnjujejo naslednje zahteve:
a)
na njihovo vsebino in – kadar gre za razširjanje televizijskih programov – na spored se nikakor ne sme vplivati tako, da bi to posegalo v odgovornost in uredniško neodvisnost ponudnika medijske storitve;
b)
ne smejo neposredno spodbujati nakupa ali najema blaga in storitev, zlasti ne z njunim posebnim promocijskim navajanjem;
c)
zadevni izdelek ne sme biti pretirano poudarjen;
d)
gledalci so nedvoumno seznanjeni, da gre za promocijsko prikazovanje izdelkov. Če oddaje vsebujejo promocijsko prikazovanje izdelkov, je to ustrezno označeno na začetku in koncu oddaje in s posebnim obvestilom vsaj vsakih 20 minut med oddajo, da se tako pri gledalcih prepreči vsakršen nesporazum.
Gledalce se na ustrezen način obvesti o uporabi produkcijskih rekvizitov.
3.
Oddaje v nobenem primeru ne smejo vsebovati promocijskega prikazovanja naslednjih izdelkov ali jih uporabljati kot produkcijke rekvizite:
–
tobačnih izdelkov, cigaret ali izdelkov podjetij, katerih glavna dejavnost je izdelava ali prodaja cigaret in drugih tobačnih izdelkov, ali
–
zdravil ali zdravljenja, ki so v državi članici, pod katere jurisdikcijo je ponudnik medijskih storitev, na voljo le na recept.
4.
Določbe odstavkov 1, 2 in 3 se uporabljajo za oddaje, pripravljene po datumu, ko bodo države članice začele izvajati to direktivo.
Člen 3j
1.
Delež kratkih oblik oglaševanja, kot so oglaševalski vložki in vložki televizijske prodaje, ne sme preseči 20 % dane ure.
2.
Odstavek 1 se ne uporablja za napovedi, ki jih izdajatelj televizijskih programov predvaja v zvezi s svojimi programskimi vsebinami in pomožnimi proizvodi, ki izhajajo neposredno iz njih, ter napovedi sponzorjev.
Člen 3k
1.
Države članice sprejmejo ustrezne ukrepe, da osebam z izgubo vida ali sluha postopoma zagotovijo dostop do avdiovizualnih medijskih storitev pod njihovo jurisdikcijo.
2.
Države članice najpozneje ...* in nato vsaki dve leti predložijo Komisiji nacionalno poročilo o uporabi tega člena. Poročilo vključuje zlasti statistične podatke o napredku pri doseganju dostopnosti, opisane v odstavku 1. V njem so opisane vse ovire in ukrepi, ki so potrebni, da se te premagajo.
_________________
* Tri leta po sprejetju te direktive.
Člen 3l
1.
Brez poseganja v druge predpise, ki so jih sprejele države članice v civilnem, upravnem ali kazenskem pravu, imajo vse fizične in pravne osebe, ne glede na nacionalnost, katerih legitimni interesi, kot sta med drugim ugled in dobro ime, so bili prizadeti zaradi trditev pri izvajnju avdiovizuelne storitve, pravico do odgovora ali do enakovrednih pravnih sredstev.
2.
Pravica do odgovora velja v zvezi z vsemi ponudniki medijskih storitev pod jurisdikcijo države članice.
3.
Države članice sprejmejo ukrepe, ki so potrebni za vzpostavitev pravice do odgovora ali enakovrednih pravnih sredstev, in določijo postopek za njeno izvajanje. Zagotovijo zlasti, da je predvideni rok dovolj dolg in da postopki fizičnim ali pravnim osebam, ki živijo ali imajo sedež v drugih državah članicah, omogočajo ustrezno izvajanje te pravice ali enakovrednih pravnih sredstev.
4.
Zahteva za uresničevanje pravice do odgovora ali enakovrednih pravnih sredstev se sme zavrniti, če takšen odgovor ali enakovredno pravno sredstvo glede na pogoje iz odstavka 1 ni upravičen, če bi pomenil kaznivo dejanje, če bi s tem ponudnik avdiovizualnih medijskih storitev postal odgovoren v skladu s civilnim procesnim pravom ali če bi z njimi prekršil pravila javne spodobnosti.
5.
Države članice zagotovijo sodno presojo sporov v zvezi z izvajanjem pravice do odgovora ali enakovrednih pravnih sredstev.
6.
Pravica do odgovora ne vpliva na druge načine pritožb, ki jih imajo na razpolago osebe, katerih pravice do dostojanstva, časti, ugleda ali zasebnega življenja ponudnik medijskih storitev ni spoštoval.
(7)
V členu 5 se doda novi odstavek:
Države članice pri opredelitvi izraza "neodvisni producent" upoštevajo naslednja tri merila:
lastništvo in intelektualno lastnino produkcijske družbe; število programov, poslanih istemu ponudniku medijskih storitev, in lastništvo sekundarnih pravic.
(8)
Člen 6 se spremeni:
a)
odstavek 1(c) se nadomesti z
naslednjim:
(c) dela, ki nastanejo v koprodukciji v okviru sporazumov, ki so povezani z avdiovizualnim sektorjem in jih sklenejo Evropska skupnost in tretje države, ter izpolnjujejo pogoje iz vsakega od teh sporazumov.
(b)
Odstavek 3 se črta.
(c)
Odstavek 4 postane odstavek 3.
(d)
Odstavek 5 se črta.
(9)
Člen 7 se črta.
(10)
Člen 10 se nadomesti z
naslednjim:
Člen 10
1.
Televizijsko oglaševanje in televizijska prodaja
sta
jasno razpoznavna kot takšna in
sta
razločljiva od uredniške vsebine. Brez poseganja v uporabo novih oglaševalskih tehnik
sta
televizijsko oglaševanje in televizijska prodaja
z optičnimi
in/ali prostorskimi
sredstvi povsem ločena od drugih delov programskih storitev.
2.
Izolirani oglaševalni in prodajni vložki, ki se ne pojavljajo v športnem programu, naj ostanejo izjema.
(11)
Člen 11 se nadomesti z
naslednjim:
Člen 11
1.
Oglasi in vložki
televizijske prodaje
se lahko
vstavljajo
med posamezne oddaje. Lahko se vstavijo tudi
v oddaje
, a tako, da ne ogrožajo njihove celovitosti, pri čemer se upoštevajo naravne prekinitve v oddaji na tak način, da
pravice imetnikov pravic niso ogrožene.
2.
Predvajanje televizijskih filmov (pri čemer so izvzeti nadaljevanke, nanizanke, lažje zabavne oddaje in dokumentarni filmi), kinematografskih del, programov za otroke, poročil lahko prekine premor z oglasi in/ali televizijsko prodajo enkrat na vsakih
predvidenih 30 minut
.
Oglasi ali televizijska prodaja se ne smejo predvajati med prenosom verskih obredov.
(12)
Člena 12 in 13 se črtata.
(13)
Člena 16 in 17 se črtata.
(14)
Člen 18 se nadomesti z
naslednjim:
"
Člen 18
1.
Delež kratkih oblik oglaševanja, kot so oglaševalski vložki in vložki televizijske prodaje, ne sme preseči 20 % dane ure.
2.
Odstavek 1 se ne uporablja za napovedi, ki jih izdajatelj televizijskega programa predvaja
za oglaševanje
svojih programskih vsebin
ali za televizijsko prodajo, sponzorirane programe ali, kjer je primerno, za
promocijsko prikazovanje izdelkov.
"
(15)
Člen 18a se nadomesti z naslednjim:
Člen 18a
Okna za avdiovizualna komercialna sporočila, kakor so televizijska prodaja, televizijska prodajna okna in televizijske promocije, so kot taka jasno opredeljena z optičnimi in akustičnimi sredstvi.
(16)
Člen 19 se nadomesti z
naslednjim:
Člen 19
Določbe te direktive se smiselno uporabljajo za televizijske programske vsebine, namenjene izključno oglaševanju in televizijski prodaji, in televizijske programske vsebine, namenjene izključno samooglaševanju
, ki so zaradi optičnih in/ali akustičnih znakov jasno razpoznavne kot takšne
. Poglavje 3 in člen 11 (pravila o vstavljanju oglasov) ter člen 18 (dolžina oglasov in televizijske prodaje) se ne uporabljajo za te programske vsebine.
(17)
Člen 19a se črta.
(18)
Člen 20 se nadomesti z
naslednjim:
Člen 20
Ne glede na člen 3 smejo države članice ob upoštevanju prava Skupnosti v zvezi s
televizijskimi programskimi vsebinami
, namenjenimi samo nacionalnemu ozemlju, ki jih javnost posredno ali neposredno ne more sprejemati v eni ali več državah
članicah, določiti
drugačne pogoje od tistih iz člena 11(2) in člena 18.
(19)
Člen 22(1) se nadomesti z naslednjim:
1.
Države članice sprejmejo ustrezne ukrepe za zagotovitev, da programske vsebine ponudnikov medijskih storitev, ki so pod njihovo jurisdikcijo, ne vsebujejo ničesar, kar bi resno oviralo telesni, duševni ali moralni razvoj mladoletnikov, zlasti oddaj, ki prikazujejo pornografijo ali neutemeljeno nasilje.
(20)
Člena 22a in 22b se nadomestita z naslednjim:
Člen 22a
(1)
Države članice spodbujajo produkcijo ter pripravo avdiovizualnih medijskih storitev in programov, ki so primerni za mladoletnike in so namenjeni izboljšanju njihovega poznavanja komunikacijskih sredstev.
(2)
S tovrstnimi ukrepi poskušajo olajšati izobraževalne dejavnosti staršev, učiteljev in strokovnih delavcev na področju šolstva, da se ustvari ozaveščenost o vplivu oddaj, ki jih gledajo mladoletniki, in sicer:
–
z vzpostavitvijo ustreznih sistemov za ocenjevanje,
–
s spodbujanjem politike za večjo ozaveščenost o medijih in njihovo poznavanje, ki bi moralo vključevati sodelovanje izobraževalnih ustanov ter omogočiti produkcijo evropskih programov, primernih za družine ali namenjenih otrokom in adolescentom,
–
z upoštevanjem izkušenj na tem področju, pridobljenih v Evropi ali drugje, ter mnenja zainteresiranih strani, kot so izdajatelji televizijskih programov, producenti, starši, vzgojitelji, strokovnjaki s področja komunikacij in zadevna združenja.
(3)
Zakonodaja posameznih držav članic določa tudi, da se novi televizorji opremijo s tehničnimi napravami, s katerimi bi se dalo izločiti nekatere programe.
(21)
Člen 23a se spremeni:
V odstavku 2(e) se izraz
"
storitve razširjanja televizijskih programov
"
nadomesti z izrazom
"
avdiovizualne medijske storitve
"
.
(22)
Vstavita
se
naslednja člena
23b
in 23c
:
Člen 23b
1.
Države članice
sprejmejo ustrezne ukrepe za oblikovanje
nacionalnih regulativnih organov
in institucij v skladu z nacionalno zakonodajo, za
zagotovitev
njihove neodvisnosti
,
za zagotovitev enakopravne zastopanosti žensk in moških v njih ter za zagotovitev
, da
bodo
svoja pooblastila
izvajali
nepristransko in pregledno.
2.
Države članice nacionalnim regulativnim organom poverijo nalogo zagotavljanja, da bodo ponudniki medijskih storitev upoštevali določbe te direktive, zlasti v zvezi s svobodo izražanja, pluralnostjo medijev, človekovim dostojanstvom, načelom nediskriminacije ter varstvom mladoletnikov, ranljivih in invalidnih oseb.
3
.
Nacionalni regulativni organi
tesneje sodelujejo in
predložijo drug drugemu in Komisiji informacije, potrebne za uporabo določb te direktive.
Člen 23c
Države članice z ustreznimi ukrepi zagotovijo pluralnost informacij v sektorju oddajanja televizijskih programov
Države članice v skladu z zakonodajo Skupnosti spodbujajo ukrepe za predvajanje, da bi ponudniki medijskih storitev televizijskih programov pod njihovo jurisdikcijo kot celota odražali potrebno pluralnost pomembnih vrednot in možnosti v njihovi družbi, ki so v skladu z načeli Listine o temeljnih pravicah Evropske unije.
(23)
Člena 25 in 25a se črtata.
(24)
Člen 26 se nadomesti z naslednjim besedilom:
Člen 26
Najpozneje do
...*
in
potem
vsaki dve leti Komisija predloži Evropskemu parlamentu, Svetu ter Ekonomsko-socialnemu odboru poročilo o uporabi te direktive, kakor je bila spremenjena,
vključno s poročili iz členov 3f(3) in 3k(2), zlasti pa, kar zadeva izvajanje ukrepov iz členov 3f(1),
in, če je potrebno, nadalje ponudi predloge za njeno prilagoditev razvoju na področju avdiovizualnih medijskih storitev, zlasti ob upoštevanju tehnološkega razvoja
,
konkurenčnosti sektorja
in spodbujanja kulturne raznolikosti
.
_________________
* Konec petega leta po sprejetju te direktive."
Člen 2
Uredba (ES) št. 2006/2004/ES
Evropskega parlamenta in Sveta z dne 27. oktobra 2004 o sodelovanju med nacionalnimi organi, odgovornimi za izvrševanje zakonodaje o varstvu potrošnikov (Uredba o sodelovanju na področju varstva potrošnikov)
UL L 364, 09.12.2004, str. 1.
Uredba, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2005/29/ES (UL L 149, 11.6.2005, str. 22).
se spremeni:
Točka 4 Priloge se
nadomesti z
naslednjim:
4.
Direktiva Sveta 89/552/EGS z dne 3. oktobra 1989 o usklajevanju nekaterih zakonov in drugih predpisov držav članic o opravljanju dejavnosti razširjanja televizijskih programov: členi 3g do 3h in členi 10 do 20
(UL L 298, 17.10
.
1989, str. 23)
. Direktiva, kakor je bila nazadnje spremenjena z Direktivo
.../.../ES
Evropskega parlamenta in
Sveta (UL ...).
Člen 3
1.
Države članice sprejmejo zakone in druge predpise, potrebne za uskladitev s to direktivo, najpozneje
do ...
*
Dve leti po dnevu začetka veljavnosti te direktive.
. Besedilo navedenih določb in primerjalno tabelo med navedenimi določbami in to direktivo nemudoma pošljejo Komisiji.
Države članice se v sprejetih določbah sklicujejo na to direktivo ali pa sklic nanjo navedejo ob njihovi uradni objavi. Način sklicevanja določijo države članice.
2.
Države članice predložijo Komisiji besedila glavnih določb nacionalne zakonodaje, sprejetih na področju, ki jih zajema ta direktiva.
Člen 4
Ta direktiva začne veljati dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije.
Člen 5
Ta direktiva je naslovljena na države članice.
V ,
Za Evropski parlament Za Svet
Predsednik Predsednik
