P6_TA(2006)0316
Domnevna uporaba evropskih držav za prevoz in nezakonito pridržanje ujetnikov s strani obveščevalne agencije CIA
A6-0213/2006
Resolucija Evropskega parlamenta o domnevni uporabi evropskih držav za prevoz in nezakonito pridržanje ujetnikov s strani ameriške obveščevalne agencije CIA ob delnem zaključku delu začasnega odbora ( 2006/2027(INI) )
Evropski parlament
, –
ob upoštevanju svoje resolucije z dne 15. decembra 2005 o domnevni uporabi evropskih držav za prevoz in nezakonito pridržanje ujetnikov s strani obveščevalne agencije CIA Sprejeta besedila, P6_TA(2005)0529 .
,
–
ob upoštevanju svojega sklepa z dne 18. januarja 2006 o ustanovitvi začasnega odbora za preučitev domnev o uporabi evropskih držav za prevoz in nezakonito pridržanje ujetnikov s strani obveščevalne agencije CIA Sprejeta besedila, P6_TA(2006)0012 .
,
–
ob upoštevanju člena 175 svojega Poslovnika,
–
ob upoštevanju vmesnega poročila začasnega odbora za preučitev domnev o uporabi evropskih držav za prevoz in nezakonito pridržanje ujetnikov s strani obveščevalne agencije CIA ( A6-0213/2006 ),
A.
ker je glavni cilj začasnega odbora, da ugotovi, če Evropska unija in države članice v zvezi z izraženimi domnevami spoštujejo temeljna načela iz člena 6 Pogodbe o Evropski uniji in zagotavljajo še zlasti varstvo temeljnih pravic, kot so med drugim določene v Konvenciji o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, ki jo je Svet Evrope sprejel 4. novembra 1950 (v nadaljevanju "EKČP"),
B.
ker Listina Evropske unije o temeljnih pravicah UL C 364, 18.12.2000, str. 1.
, ki so jo razglasili Parlament, Svet in Komisija na srečanju Evropskega sveta v Nici 7. decembra 2000 in ki je vključena v delu II Pogodbe o Ustavi za Evropo, na evropski celini predstavlja enega od referenčnih besedil ne samo za Sodišče Evropske skupnosti, temveč tudi za ustavna in druga sodišča v državah članicah,
C.
ker je boj proti terorizmu nemogoče zmagati z žrtvovanjem načel, ki jih terorizem želi uničiti, predvsem načelo zaščite temeljnih pravic ne sme nikoli biti ogroženo; ker se je proti terorizmu treba boriti s pravnimi sredstvi in ga je treba premagati z upoštevanjem mednarodne in nacionalne zakonodaje ter z odgovornim odnosom vlad in tudi javnega mnenja,
D.
ker je načelo nedotakljivosti človekovega dostojanstva vsebovano v členu 1 Listine o temeljnih pravicah in ker je neločljivo povezano z vsemi ostalimi temeljnimi pravicami, zlasti pravico do življenja (člen 2), prepovedjo mučenja in nečloveškega ali ponižujočega ravnanja in kaznovanja (člen 4), pravico do varstva v primeru odstranitve, izgona ali izročitve (člen 19), pravico do učinkovitega pravnega sredstva in nepristranskega sojenja (člen 47), in ker se ne more omejevati niti v času miru niti v času vojne, četudi bi to narekovale varnostne zahteve,
E.
ker so države članice Evropske unije po mednarodnih pogodbah o standardih človekovih pravic, kot so tisti iz Splošne deklaracije Združenih narodov (ZN) o človekovih pravicah, Mednarodnega pakta o državljanskih in političnih pravicah ter sorodnih instrumentov, in zlasti EKČP, vsem osebam pod njihovo pristojnostjo obvezane zagotoviti uživanje temeljnih pravic, zagotovljenih na mednarodni ravni, vključno s prepovedjo transferja v kraje, kjer obstaja nevarnost mučenja ali drugega krutega, nečloveškega ali ponižujočega ravnanja ali kaznovanja,
F.
ker evropska in mednarodna zakonodaja o človekovih pravicah prepovedujeta prisilna izginotja, vključno s tajnimi pridržanji, kjer je posameznik pridržan v osamitvi, brez razkrivanja informacij o njegovi usodi njemu, družini ali javnosti, zunaj dometa vsakega pravnega postopka,
G.
ker lahko države članice v zvezi z izraženimi domnevami nosijo odgovornost ne samo po določbah EKČP, temveč tudi kot podpisnice:
–
Konvencije proti mučenju in drugim krutim, nečloveškim ali poniževalnim kaznim ali ravnanju, ki jo je Generalna skupščina Združenih narodov sprejela 10. decembra 1984,
–
Mednarodnega pakta o državljanskih in političnih pravicah, ki ga je Generalna skupščina Združenih narodov sprejela 16. decembra 1966,
–
Konvencije iz Chicaga z dne 7. decembra 1944 o mednarodnem civilnem letalstvu in zlasti členov 3, 4 in 6 Konvencije,
H.
ker je za boj proti terorizmu potrebno najtesnejše možno sodelovanje med evropskimi, ameriško in vsemi drugimi svetovnimi vladami, ki so zavezane k istemu cilju,
I.
ker je potrebno čim tesnejše posvetovanje in sodelovanje med začasnim odborom in Svetom Evrope, visokim komisarjem Združenih narodov za človekove pravice ter organi držav članic, zlasti nacionalnimi parlamenti,
J.
ker je pri tem posvetovanju in sodelovanju treba upoštevati dejavnosti in preiskave, ki so bile že izvršene, še posebej:
–
končna poročila švedskega varuha človekovih pravic Parlamentarni varuh človekovih pravic, "Pregled izvrševanja vladne odločitve za izgon dveh egiptovskih državljanov s strani varnostne policije", referenca št. 2169-2004 (22. maj 2005).
, ustavnega odbora švedskega parlamenta Švedski parlament, "Ravnanje švedske vlade v zadevah v zvezi z izgonom v Egipt", poročilo preiskave 2005/06.KU2, http://www.riksdagen.se/templates/R_PageExtended____7639.aspx.
in poročila Odbora Združenih narodov proti mučenju Sklep Odbora proti mučenju, sporočilo št. 233/2003, Ahmed Hussein Kamil Agiza/Švedska (20. maj 2005), http://www.unhchr.ch/tbs/doc.nsf/MasterFrameView/3ef42bcd48fe9d9bc1257020005533ca?Opendocument.
, ki ga še čakamo, in ki med drugim zadevajo izročitev Muhammeda Al Zerija in Ahmeda Agiza v Egipt,
–
informacijske memorandume senatorja Dicka Martyja, predsednika in poročevalca Odbora za pravne zadeve in človekove pravice v parlamentarni skupščini Sveta Evrope, z dne 22. novembra 2005 in 22. januarja 2006 o "domnevnih tajnih pridržanjih v državah članicah Sveta Evrope",
–
sodne preiskave v teku v različnih državah članicah, zlasti zaključke, oblikovane v Italiji v okviru preiskave namestnika tožilca v Milanu Milansko sodišče, Sodni oddelek za predhodne preiskave (Sezione Giudice per le indagini preliminari), referenci št. 10838/05 R.G.N.R in št. 1966/05 R.G.GIP.
o nelegalni ugrabitvi in izročitvi Egiptu egiptovskega državljana Abuja Omarja in preiskave pisarne javnega tožilca v Münchnu, o domnevni ugrabitvi in pridržanju nemškega državljana Kaleda El-Masrija, ki je v teku v Nemčiji,
–
parlamentarne preiskave, ki so v teku ali že zaključene v različnih državah članicah in državah pristopnicah,
–
izjave organov oblasti v več državah članicah, zlasti v Nemčiji, Združenem kraljestvu, Španiji in Irski, o pristajanju civilnih letal, ki jih je uporabljala Centralna obveščevalna agencija (CIA), na njihovem ozemlju,
K.
ker je treba posebno pozornost nameniti tudi vmesnemu poročilu, ki ga je pripravil generalni sekretar Sveta Evrope Poročilo generalnega sekretarja, izdelano v skladu s členom 52 Evropske konvencije o človekovih pravicah, o vprašanju tajnega pridržanja in prevoza ujetnikov, osumljenih terorističnih dejanj, zlasti s strani agencij iz drugih držav ali na njihovo pobudo, https://wcd.coe.int/ViewDoc.jsp?Ref=SG/Inf%282006%295&Sector=secPrivateOffice&Language=lanEnglish&Ver=original&BackColorInternet=9999CC&BackColorIntranet=FFBB55&BackColorLogged=FFAC75.
v okviru preiskave, vodene v skladu s členom 52 EKČP, in njegovim izjavam na tiskovni konferenci dne 12. aprila 2006 v zvezi s podrobnimi odgovori, ki so jih podale države članice Sveta Evrope http://www.coe.int/T/E/Com/Files/Events/2006-cia/annexes.asp.
in med njimi tudi države članice Evropske unije; ker generalni sekretar izjavlja, da je jasno, da so se poleti za izročitev ujetnikov izvajali, in da praktično nobena od držav članic Sveta Evrope ne premore zakonodajnih in upravnih ukrepov, ki bi ljudi učinkovito varovale pred kršitvami človekovih pravic, ki jih storijo prijateljske tuje varnostne službe, delujoče na njihovem ozemlju, in da je prejel odgovor, ki uradno potrjuje, da so bile osebe izročene tujim agentom s pomočjo postopkov, ki ne spoštujejo standardov in ukrepov varovanja, ki jih zahtevajo EKČP in drugi pravni instrumenti Sveta Evrope Opombe za tiskovno konferenco generalnega sekretarja Sveta Evrope Terryja Davisa, sreda, 12. april 2006; http://www.coe.int/T/E/Com/Files/PA-Sessions/April-2006/20060412_Speaking-notes_sg.asp
,
L.
ker je prva faza delovanja začasnega odbora omogočila zbrati dokumentacijo s podatki, ki izvirajo zlasti:
–
z zaslišanj z dne 13. in 23. februarja, 6., 13., 21. in 23. marca, 20. in 25. aprila ter 2. maja
2006 z odvetniki, novinarji, predstavniki nevladnih organizacij, domnevnimi žrtvami izrednih izročitev
,
predstavniki javnih organov držav članic in predstavniki evropskih institucij,
–
iz pisnih prispevkov povabljenih govornikov ter uradnih in drugih dokumentov, do katerih je imel začasni odbor do zdaj dostop,
–
iz izjav predstavnikov vlade Združenih držav Amerike (ZDA)
,
ki je priznala uporabo postopka izročitve, a hkrati zanikala uporabo mučenja na ozemlju ZDA ali izven njega,
M.
ker je v odsotnosti kakršnih koli sodnih preiskovalnih oblasti in glede na domnevno dejavnost obveščevalnih služb, ki jo nacionalni organi skrivajo, začasni odbor zbral dodatne informacije, da so se na evropskem ozemlju izvajali nekateri nezakoniti postopki in prizadeli evropske državljane ter prebivalce, in je zato evropskim vladam naložil breme dokazovanja, ali pravzaprav izpolnjujejo svoje obveznosti glede človekovih pravic iz člena 6 Pogodbe o Evropski uniji in iz Evropske konvencije o človekovih pravicah,
N.
ker dosedanje delovanje začasnega odbora potrjuje utemeljenost sklepa Parlamenta z dne 18. januarja 2006 o ustanovitvi odbora, hkrati pa kaže na potrebo, da se opravijo še druga preverjanja in da se zberejo dodatne informacije, in ker mu mora biti zato omogočeno, da nadaljuje s svojim delom in tako v celoti izpolni poslanstvo, ki mu je bilo zaupano,
O.
ker sklep z dne 18. januarja 2006 v odstavku 3 določa, da mora začasni odbor predložiti Parlamentu vmesno poročilo s podrobnimi predlogi o nadaljnjem poteku svojega delovanja,
P.
ker v tej resoluciji "evropske države" pomenijo države članice in pristopnice, kandidatke ter pridružene države, kot je opredeljeno v mandatu začasnega odbora, sprejetem 18. januarja 2006,
Q.
ker ta resolucija zajema tri različne vrste ureditev, ki jih imajo Združene države Amerike:
–
izredne izročitve, kjer so posamezniki izročeni drugi vladi za zaslišanje;
–
tajno pridržanje, kjer so posamezniki prepeljani na lokacije, ki so pod nadzorom Združenih držav Amerike; in
–
pooblaščeno pridržanje, kjer so posamezniki prepeljani v zapor tretje države za pridržanje po ukazu Združenih držav Amerike; ker ni nobenih evidenc v evropskih državah o pridržanju posameznika na zahtevo Združenih držav Amerike, je velika možnost, da so posamezniki na poti do takšnih pridržanj potovali prek evropskih držav,
O informacijah, ki jih je do zdaj pridobil začasni odbor
1.
podpira zaključke generalnega sekretarja Sveta Evrope v zvezi s preiskavo, vodeno v skladu s členom 52 EKČP;
2.
v tej zvezi vzame na znanje mnenje št. 363/2005, ki ga je predložila Evropska komisija za demokracijo skozi pravo (Beneška komisija) http://www.venice.coe.int/docs/2006/CDL-AD%282006%29009-e.asp#_Toc130704767.
parlamentarni skupščini Sveta Evrope, in zlasti naslednje točke:
–
država članica Sveta Evrope, ki aktivno ali pasivno sodeluje pri izdajanju zahtev za tajna pridržanja in njihovem izvrševanju, je odgovorna v skladu z EKČP,
–
država članica Sveta Evrope je odgovorna tudi v primeru, če njeni agentje (policija, varnostne sile itd.) delujejo "ultra vires", in sicer tako, da sodelujejo s tujimi organi ali ne preprečijo aretacij ali tajnih pridržanj, o katerih vlada ni bila obveščena;
3.
obžaluje, da so pravila, ki urejajo delovanje tajnih služb, v več državah članicah neprimerna, kar pomeni, da je treba zagotoviti učinkovitejši nadzor, zlasti kar zadeva delovanje tujih tajnih služb na njihovem ozemlju in tudi na ozemlju tujih vojaških oporišč, in meni, da je treba pravila sodelovanja vpeljati na ravni EU;
4.
obžaluje, da je NATO odboru do sedaj onemogočil začasni dostop do celotnega besedila Sklepa Sveta NATO z dne 4. oktobra 2001 o izvajanju člena 5 Washingtonske pogodbe; nujno poziva NATO, da za pojasnitev zadeve odobri dostop do celotnega besedila sklepa;
5.
razume pomen tesnega sodelovanja med obveščevalnimi službami držav članic in njihovih zaveznikov, vendar poudarja, da takega sodelovanja ne bi smeli zamenjati za odpoved suverenosti nad evropskim ozemljem in zračnim prostorom;
6.
se je seznanil s prispevki koordinatorja EU za boj proti terorizmu De Vriesa in visokega predstavnika za skupno zunanjo in varnostno politiko Solane, ki sta izjavila, da nista vedela za kršenja nacionalnega, evropskega ali mednarodnega prava s strani držav članic, ki so sodelovale z obveščevalno službo CIA, ter hkrati poudarila, da jima zakonodaja EU ne podeljuje pooblastil, na podlagi katerih bi lahko od držav članic zahtevala podatke, povezane s to temo;
O nezakonitih prijetjih, odstranitvah, aretacijah, ugrabitvah, izrednih izročitvah in tajnih pridržanjih, ki jih izvaja CIA, druge ameriške agencije ali varnostne službe tretjih držav
7.
izraža zaskrbljenost nad dejstvom, da je glede na informacije, ki so že bile razkrite v državah članicah in v Svetu Evrope, ter glede na delo začasnega odbora po 11. septembru 2001 in v okviru temeljnih ukrepov za boj proti terorizmu večkrat prišlo do hudih in nedopustnih kršitev temeljnih človekovih pravic, zlasti tistih, ki so opredeljene v EKČP, Konvenciji ZN proti mučenju in Listini Evropske unije o temeljnih pravicah ter Mednarodnem paktu o državljanskih in političnih pravicah;
8.
na podlagi dokazov, predstavljenih začasnemu odboru, meni, da so bile CIA ali druge ameriške tajne službe neposredno odgovorne za
nekatera
nezakonita prijetja, odstranitve, ugrabitve in pridržanja oseb, osumljenih terorizma, na ozemlju držav članic ter držav pristopnic in kandidatk, kakor tudi za izredne izročitve med drugim evropskih državljanov in prebivalcev; ponovno poudarja, da ti ukrepi ne ustrezajo znanim mednarodnim pravnim pojmovanjem ter so v nasprotju s temeljnimi načeli prava človekovih pravic;
9.
obžaluje, da začasnemu odboru niso na voljo sporazumi o soglasju med ZDA in evropskimi državami;
10.
obsoja izredne izročitve, katerih namen je, da se proti osumljencem ne sproži sodnega postopka, temveč da se jih prepelje v tretje države, zato da se jih zaslišuje, po možnosti tudi muči, in pridrži v objektih, ki jih nadzorujejo Združene države ali lokalni organi; meni, da so nesprejemljive prakse nekaterih vlad, s katerimi omejijo svoje odgovornosti tako, da zahtevajo diplomatsko zagotovilo od držav, glede katerih so tehtni razlogi za sum, da izvajajo mučenje, to stališče pa je izrazil tudi Manfred Nowak, posebni poročevalec ZN o mučenju; poleg tega meni, da je izredna izročitev državam, kjer je mučenje običajno, kršitev načela neizročanja iz člena 3 Konvencije ZN proti mučenju;
11.
meni, da so diplomatska zagotovila, če zahtevajo izjemo od pravila, tiho priznanje obstoja uporabe mučenja v tretjih državah, in so zato v nasprotju z odgovornostmi EU iz "Smernic politike EU proti mučenju in drugemu krutemu, nečloveškemu ali ponižujočemu ravnanju ali kaznovanju v tretjih državah", ki jih je Svet sprejel 9. aprila 2001;
12.
je zaskrbljen zaradi pričanja pred začasnim odborom kanadskega državljana Maherja Ararja, ki so mu ameriški organi odvzeli prostost in ki ga je CIA prek evropskega letališča prepeljali v Sirijo, kjer so ga pridržali in mučili dvanajst mesecev; hkrati ugotavlja, da izjava pravnega svetovalca ameriške vlade Johna Bellingerja, ki je med obiskom delegacije začasnega odbora v Združenih državah rekel, da je bil primer Ararja obravnavan v skladu z ameriško zakonodajo o priseljencih in carini ter ni bil nikakor povezan z domnevnimi primeri izročanja;
13.
je hudo zaskrbljen, da vse ugotovitve začasnega odbora do zdaj nakazujejo, da so "navidezne družbe" agencije CIA uporabljale evropski zračni prostor in letališča za izognitev pravnim obveznostim za državna letala iz Konvencije iz Chicaga, s čimer je bilo omogočeno, da so bile osebe, osumljene terorizma, nezakonito prepeljane pod nadzor agencije CIA, ameriške vojske ali druge države (med drugimi Egipta, Jordanije, Sirije in Afganistana), ki se med zaslišanji poslužujejo mučenja, kot to priznava tudi sama vlada Združenih držav Amerike Glej poročila ameriškega zunanjega ministrstva o človekovih pravicah v državah (2003).
;
14.
opozarja, da ni začasni odbor pri svojem delu do sedaj odkril še nobenih dokazov o obstoju tajnih zaporov v EU; vendar poudarja, da se bo začasni odbor v prihodnjih mesecih še bolj osredotočil na to temo;
15.
pozdravlja odziv kongresa ZDA, ki je izvedel predlog spremembe Johna McCaina, namenjen zagotavljanju boljše zaščite domnevnih teroristov pred nezakonitim ravnanjem s strani državnih organov;
O možnosti, da so države članice in države pristopnice ter države kandidatke s svojimi dejanji ali opustitvami vpletene v aretacije, nezakonita prijetja, odstranitve, ugrabitve, izgone, izredne izročitve in tajna pridržanja ali so za njih sokrive
16.
meni, na podlagi pričevanj in do zdaj zbrane dokumentacije, da je nemogoče, da nekatere evropske vlade niso vedele za dejavnosti, povezane z izvajanjem izrednih izročitev na njihovem ozemlju; zlasti meni, da je nemogoče, da varnostne ali obveščevalne službe ne bi vedele za več sto preletov zračnega prostora več držav članic in da za podobno število premikov v evropska letališča in iz njih ne bi obveščevalne in varnostne službe ter višji uradniki v teh službah vedeli in ne bi bili vsaj zaslišani glede povezave med temi leti in izrednimi izročitvami; ugotavlja, da to domnevo podpira dejstvo, da so visoki uradniki administracije ZDA vedno trdili, da delujejo brez poseganja v nacionalno suverenost evropskih držav;
17.
meni, da je, glede na rezultate sodnih preiskav, pričevanj in preučene dokumentacije, prav tako nemogoče, da bi lahko bila ugrabitev egiptovskega državljana Abuja Omarja, ki so ga kasneje prepeljali v Aviano in od tod v Ramstein, dne 17. februarja 2003 v Milanu, ki so jo izvedli agentje agencije CIA, organizirana in izvedena, ne da bi bile vladne oblasti ali italijanske varnostne službe o tem predhodno obveščene;
18.
poziva italijansko vlado, ob predvidevanju, da pogoji, ki so spodbudili prejšnjo odločitev, ne veljajo več, da poskusi izročiti 22 agentov agencije CIA, ki so bili vpleteni v ugrabitev Abuja Omarja, in pomaga v obstoječih sodnih postopkih ter pri ugotavljanju resnice;
19.
obsoja ugrabitev nemškega državljana Khaleda el Masrija s strani agencije CIA, ki je bil pridržan v Afganistanu od januarja do maja 2004 in podvržen ponižujočemu in nečloveškemu ravnanju; nadalje ugotavlja, da še vedno obstaja sum, da je bil že pred tem datumom Kaled el Masri od 31. decembra 2003 do 23. januarja 2004 nezakonito pridržan v Nekdanji jugoslovanski republiki Makedoniji in je bil 23.-24. januarja 2004 od tam premeščen v Afganistan; meni, da so ukrepi, za katere Nekdanja jugoslovanska republika Makedonija trdi, da jih je sprejela za preiskovanje te zadeve, nezadostni;
20.
pozdravlja parlamentarno preiskavo nemškega zveznega parlamenta (Bundestaga) in pričakuje končne rezultate preiskovalnega odbora;
21.
poudarja potrebo po bolj demokratičnem in sodnem pregledu protiterorističnih ukrepov EU; meni, da mora delovna skupina Sveta za boj proti terorizmu na svojih zasedanjih sistematično obravnavati področje varstva človekovih pravic in objaviti letno poročilo o tej zadevi;
22.
poziva prihodnjo Agencijo za temeljne pravice, da nameni posebno pozornost primerom, ki vključujejo izročitev domnevnih terorističnih osumljencev iz držav članic tretjim državam;
23.
obžaluje, da je Švedska 18. decembra 2001 na letališču Bromma opustila nadzor nad organi pregona pri izvajanju vladne odločitve za izgon dveh egiptovskih državljanov, Mohameda Al Zarija in Ahmeda Agize, in agentom ZDA dovolila izvajanje dejavnosti organov oblasti na švedskem ozemlju, kar po mnenju glavnega švedskega parlamentarnega varuha človekovih pravic ni v skladu s švedsko zakonodajo;
24.
obžaluje, da je odločitev Švedske o izgonu egiptovskih državljanov Mohameda Al Zarija in Ahmeda Agize decembra 2001 temeljila zgolj na diplomatskih zagotovilih egiptovske vlade, ki niso zagotavljala učinkovitih ukrepov varovanja proti mučenju;
25.
zahteva, da se nadaljujejo preiskave, ki bodo pojasnile vlogo vojakov ZDA, ki so kot del SFOR pod vodstvom NATO sodelovali pri ugrabitvi in prevozu šestih bosanskih državljanov in/ali prebivalcev alžirskega rodu v Guantanamo, kljub obvezujoči odločitvi Zbornice za človekove pravice Bosne in Hercegovine in kljub odločitvi Vrhovnega sodišča Bosne in Hercegovine o izpustitvi osumljencev, kot je pričal Manfred Nowak ki je bil takrat član Zbornice za človekove pravice Bosne in Hercegovine; poziva, da se nadalje razišče, ali je pri tem sodelovala tudi vlada Bosne in Hercegovine; poudarja potrebo po večji količini podatkov o možni vključitvi NATO in mednarodnih policijskih sil Združenih narodov (IPTF) v to zadevo;
26.
poziva k nadaljevanju z raziskavami, ki bodo pojasnile domnevni obstoj tajnih prostorov za pridržanje na Kosovu in možno vpletenost sil KFOR v nezakonita pridržanja terorističnih osumljencev;
27.
predlaga, da se povabi generalnega sekretarja zveze NATO na zaslišanje začasnega odbora, da med drugim razjasni možno vpletenost sil SFOR in KFOR v nezakonite aretacije, izročitve in pridržanja terorističnih osumljencev;
28.
opozarja države članice, da imajo države iz sodne prakse Evropskega sodišča za človekove pravice materialne in postopkovne pozitivne obveznosti ter morajo sprejeti zakonodajne ukrepe za preprečevanje kršitev človekovih pravic na svojem ozemlju in tudi preiskati domnevne kršitve ter kaznovati odgovorne za te kršitve; ugotavlja tudi, da so lahko ob kršitvah EKČP države odgovorne za ravnanje v nasprotju s pozitivnimi obveznostmi; zato poudarja, da imajo države članice obveznost izvajanja preiskav za preverjanje, ali so same ali tretje države, z nujnim neposrednim ali posrednim sodelovanjem, uporabljale njihovo ozemlje in zračni prostor pri kršenju človekovih pravic, in da morajo sprejeti tudi zakonodajne ukrepe, potrebne za preprečevanje ponovitve takšnih kršitev;
O uporabi mučenja
29.
poudarja, da je prepoved mučenja ali krutega, nečloveškega in ponižujočega ravnanja, kot je določena v členu 1 Konvencije ZN proti mučenju, popolna in brez izjem, bodisi da gre za vojno stanje ali stanje vojne nevarnosti, stanje notranje politične nestabilnosti ali katero koli drugo izredno stanje; opozarja, da so zadržanja na skrivnih lokacijah, ugrabitve ali izredne izročitve prav tako kršitve temeljnih pravic v skladu z mednarodnim pravom
,
zlasti členov 3 in 5 EKČP, predvsem ker so ta dejanja enaka mučenju ali nečloveškemu in ponižujočemu ravnanju;
30.
ponovno opozarja, da podatkov in priznanj, pridobljenih z mučenjem ali s krutim, nečloveškim in ponižujočim ravnanjem, ni mogoče v nobenem primeru šteti za tehten dokaz, kot to določa Konvencija ZN proti mučenju, in se jih tudi ne bi smelo uporabiti na kakršen koli drugi način; ponavlja vsesplošen dvom glede zanesljivosti priznanj, pridobljenih z mučenjem, in glede njihovega prispevka k preprečevanju terorizma in boju proti njem, o čemer je med drugimi pričal nekdanji britanski veleposlanik v Uzbekistanu, Craig Murray na zaslišanju pred začasnim odborom;
31.
nujno poziva države članice, države pristopnice in države kandidatke, naj strogo spoštujejo člen 3 Konvencije ZN proti mučenju, zlasti načelo nevračanja, po katerem nobena država pogodbenica ne sme osebe izgnati, vrniti ali izročiti drugi državi, kjer obstaja velika verjetnost, da bo podvržena mučenju; poleg tega poziva Združene države Amerike, da ponovno preučijo svojo razlago načela nevračanja, kot je opisano v členu 3;
32.
poziva države članice, da v celoti zavrnejo zanašanje na diplomatska zagotovila proti mučenju, kot priporoča Manfred Nowak;
33.
poziva Svet, da sprejme skupno stališče proti uporabi diplomatskih zagotovil iz tretjih držav s strani držav članic, kjer je velika verjetnost, da so posamezniki v nevarnosti, da bodo podvrženi mučenju ali trpinčenju;
O uporabi evropskega zračnega prostora in evropskih letališč s strani agencije CIA
34.
meni, da je bila zaradi večjega števila letov letal, ki jih ima CIA v lasti ali jih je najela, Konvencija iz Chicaga večkrat kršena, saj ni bila spoštovana obveznost, da se za to pridobi dovoljenje, predvideno v členu 3 te konvencije v zvezi z državnimi leti;
35.
obsoja dejstvo, da nobena država članica, država pristopnica ali država kandidatka ni sprejela postopkov, s katerimi bi preverili, ali se civilna letala ne uporabljajo za namene, ki niso v skladu z mednarodno priznanimi standardi o človekovih pravicah;
36.
meni, da je evropska zakonodaja o enotnem evropskem zračnem prostoru, uporabi, nadzoru in upravljanju nacionalnih zračnih prostorov in letališč držav članic in evropskih letalskih prevoznikov popolnoma neprimerna; poudarja, da je treba določiti nove nacionalne, evropske in mednarodne standarde; poziva Komisijo, da nemudoma izboljša zakonodajo tako, da predlaga direktivo za uskladitev nacionalnih zakonov v zvezi s spremljanjem netržnega civilnega letalstva;
37.
poziva Komisijo, da za države članice izdela priporočila v zvezi z izboljšanjem standardov spremljanja dejavnosti zasebnih čarterskih letal, ki uporabljajo ameriška letališča in zračni prostor;
38.
meni, da je treba prikazati dejansko vsebino sporazuma iz Aten z dne 22. januarja 2003, ki obravnava "večjo uporabo evropskih tranzitnih zmogljivosti za podporo vračanju zločincev/zavrnjenih tujcev";
39.
meni, da je treba ugotoviti, kako so ameriške tajne službe uporabljaje zračni prostor, civilna in vojaška letališča ter baze zveze NATO in ameriške baze;
40.
meni, da je treba ugotoviti, ali obstajajo dokazi, ki potrjujejo, da v nekaterih evropskih državah delujejo tajni zapori, kot je navedeno v več preiskavah novinarjev in uglednih nevladnih organizacij;
O uradnih obiskih delegacij, ki jih je do zdaj izpeljal začasni odbor
41.
meni, da sta uradni delegaciji Nekdanje jugoslovanske republike Makedonije in Združenih držav Amerike zagotovili bistvene informacije za delo začasnega odbora in omogočili neposredno ugotavljanje različice dogodkov političnih organov in stališče civilne družbe;
42.
obsoja dejstvo, da je bil nemški državljan Kalid El-Masri leta 2004 več kot štiri mesece nezakonito pridržan v Afganistanu; obsoja nepripravljenost organov Nekdanje jugoslovanske republike Makedonije, da potrdijo, da je bil El-Masri, preden so ga agenti službe CIA izročili Afganistanu, verjetno pridržan v Skopju;
43.
obžaluje zelo restriktivno razlago ameriške vlade Konvencije ZN proti mučenju in predvsem prepovedi kakršnega koli izročanja, kar lahko povzroči, da so izročene osebe podvržene mučenju ali ponižujočemu, krutemu in nečloveškemu ravnanju;
O prihodnjem delu začasnega odbora
44.
ugotavlja, da mora začasni odbor nadaljevati svoje delo in da je treba še temeljiteje preučiti zadevne dogodke ter tako preveriti, če je ena ali več držav članic kršilo člen 6 Pogodbe o Evropski Uniji; poudarja tudi, da bi bilo primerno preiskave razširiti na dogodke in države, ki niso bili izrecno omenjeni v tej resoluciji;
45.
zato je sprejel odločitev, da bo začasni odbor nadaljeval delo do konca predpisanega dvanajstmesečnega roka brez poseganja v določbe člena 175 Poslovnika Parlamenta o možnem podaljšanju roka;
46.
meni, da je treba čim prej začeti s pripravljalnimi zakonodajnimi postopki na ravni EU in Sveta Evrope in tako zagotoviti primerno pravno varstvo osebam pod pristojnostjo držav članic ter učinkovit parlamentarni nadzor nad obveščevalnimi službami tako na nacionalni kot na evropski ravni; zato je bistveno uvesti Agencijo Evropske unije za temeljne pravice in ji omogočiti delovanje;
47.
obžaluje jasne nastajajoče razlike med pristopom ameriških in evropskih pravnih modelov v zvezi z zadevami, ki so v pristojnosti začasnega odbora; priznava, da mednarodni terorizem spada med ključne dejavnike, ki ogrožajo varnost in stabilnost EU ter celotno mednarodno skupnost, in da se lahko proti tej grožnji borimo le s pravnimi sredstvi v tesnem sodelovanju z ZDA; poudarja potrebo po jasni prepovedi izrednih izročitev v mednarodnem pravu ter skupnem stališču evropskih institucij, ki morajo načeti to vprašanje z vpletenimi tretjimi državami;
48.
meni, da mora začasni odbor na koncu svojega dela predlagati načela, ki jih je treba sprejeti, še posebej:
–
v okviru potrebe po ureditvi notranjega spremljanja EU za zagotavljanje izpolnjevanja obveznosti v zvezi s človekovimi pravicami s strani držav članic,
–
glede novih pravil o izmenjavi podatkov med obveščevalnimi agencijami,
–
v okviru sporazumov s tretjimi državami in mednarodnimi organizacijami, ki se ukvarjajo z bojem proti terorizmu,
–
v okviru sporazumov s tretjimi državami v zvezi z evropsko sosedsko politiko, kjer mora biti spoštovanje človekovih pravic najpomembnejše osnovno načelo;
49.
poziva predsedstvo, naj sprejme potrebne ukrepe, ki bodo omogočili začasnemu odboru, glede na zelo specifično naravo njegovih pristojnosti, da bo v celoti izpolnil poslanstvo, ki mu je bilo zaupano, pri čemer bo, dokler ne konča dela, ustrezno upošteval vsa odstopanja od pravil Poslovnika Parlamenta, še posebej glede:
–
števila strokovnjakov, povabljenih na zaslišanja začasnega odbora in upravičenih do povračila stroškov,
–
števila dovoljenih potovanj in članov v okviru uradnih delegacij začasnega odbora,
–
priprave dobesednih zapisov zaslišanj, ki jih vodi začasni odbor, kot tudi njihov prevod v jezike tistih držav članic EU, ki so predmet preiskav;
50.
pozdravlja ukrepe Sveta Evrope in zlasti poročevalca njegovega Odbora za pravne zadeve in človekove pravice ter sodelovanje Sveta Evrope z začasnim odborom;
51.
poziva Svet in njegove člane ter še posebej njegovega predsednika, da popolnoma in brezpogojno pomagajo začasnemu odboru pri njegovem delu v skladu z načelom lojalnega sodelovanja, kot je določeno v pogodbah in sklepih Sodišča Evropskih skupnosti;
52.
poziva države članice, da zavzamejo bolj odločno stališče glede zaprtja centra za pridržanje v Guantanamu in prevzamejo dejavnejšo vlogo pri iskanju rešitev za zapornike, proti katerim ne bodo sproženi pravni postopki in ki se ne morejo vrniti v državo izvora ali bivanja, ker so izgubili državljanstvo ali bili podvrženi mučenju ali drugemu krutemu, nečloveškemu in poniževalnemu ravnanju;
53.
zahteva od držav članic, da evropskim državljanom in vsem osebam, ki stalno prebivajo v EU in so zdaj priprti v Guantanamu, zagotovijo vso potrebno podporo in pomoč, zlasti pravno;
54.
spodbuja Odbor Sveta Evrope za preprečevanje mučenja, da si prizadeva za izpolnjevanje obveznosti Evropska konvencija o preprečevanju mučenja in nečloveškega ali poniževalnega ravnanja ali kaznovanja: CPT/Inf/C (2002) 1 [EN] (Del 1) – Strasbourg, 26.XI.1987, člen 8.
vseh držav članic Sveta Evrope v zvezi z obveščanjem Odbora za preprečevanje mučenja o vseh prostorih za pridržanje na njihovem ozemlju in mu do teh omogoči dostop;
55.
spodbuja Komisijo, da še naprej pomaga začasnemu odboru v vseh njegovih dejavnostih;
56.
opozarja, da je bistvenega pomena popolno sodelovanje s parlamenti držav članic, državami pristopnicami in kandidatkami ter pridruženimi državami, zlasti s tistimi, ki so že dejavne na tem področju;
o
o o
57.
naroči svojemu predsedniku, naj to resolucijo posreduje Svetu, Komisiji, vladam in parlamentom držav članic, držav pristopnic in kandidatk ter pridruženih držav kakor tudi Svetu Evrope, vladi in obema domovoma Kongresa Združenih držav.
