Evropska politika ravnanja z odpadki
Okolje
2007-02-13 - 17:49
Parlament je v torek naredil pomemben korak v boju proti naraščajoči gori odpadkov v Evropi. Nova zakonodaja naj bi namreč postavila zahteve, da se te količine do leta 2012 stabilizira, nato pa bi se po letu 2020 postopno začele zmanjševati.
Poročilo poslanke Caroline JACKSON (EPP-ED, UK) o okvirni direktivi o odpadkih, ki se sprejema v postopku soodločanja, je parlament sprejel s 651 glasovi za, 19 proti in 16 vzdržanimi glasovi . Poslanci pa so s 662 glasovi za, 17 proti in 3 vzdržanimi glasovi sprejeli tudi poročilo na lastno pobudo Johannesa BLOKLANDA (IND/DEM, NL ), ki govori o tematski strategiji za ravnanje z odpadki.
V povprečju vsak Evropejec letno pusti za seboj približno pol tone odpadkov, od tega se jih reciklira manj kot tretjina, obenem pa je zaskrbljujoče, da količina odpadkov raste hitreje kot rast BDP. Komisija je za opredelitev evropske politike ravnanja z odpadki pripravila dva dokumenta:
Direktiva o odpadkih pomeni revizijo okvirne direktive o odpadkih iz leta 1975. Namen sprememb je narediti zakonodajo jasnejšo, bolj pregledno in učinkovito pri izvajanju standardov ter zastavljanju ciljnih vrednosti. Zakonodajni okvir naj bi bil tudi dodatno poenostavljen z razveljavitvijo direktive o odpadnih oljih iz leta 1975 in vključitvijo direktive o nevarnih odpadkih iz leta 1991.
Tematska strategija o preprečevanju in recikliranju odpadkov pa predlaga dolgoročne smernice za preobrazbo Evrope v "družbo recikliranja", ki bo poskusila zmanjšati količino odpadkov in jih izkoristiti kot vir surovin ter energije.
Direktiva o odpadkih
Komisija je predlog direktive pripravila septembra 2005, poleg posodobitve zakonodaje pa naj bi nova direktiva tudi postavila pravila za recikliranje odpadkov in države članice zavezala, da zmanjšajo količino odpadkov, ki jih proizvajajo.
Parlamentarci so tako v odboru kot kasneje na plenarnem zasedanju jasno izrazili namero, da je treba ohraniti petstopenjsko hierarhijo ravnanja z odpadki , ki je usmerjena v zmanjševanje količin odpadkov in postavlja prednostni vrstni red ravnanja z njimi:
- preprečevanje in zmanjševanje nastajanja odpadkov;
- ponovna uporaba odpadkov;
- recikliranje odpadkov;
- drugi postopki predelave;
- varno in okolju prijazno odstranjevanje odpadkov.
V razpravi se je pokazalo, da so mnenja o tem, kako obvezujoča naj bo ta hierarhija, deljena. Na koncu je prevladalo prepričanje, da naj bi bilo odstopanje mogoče le na podlagi jasnih in javno predstavljenih znanstveno utemeljenih meril.
Sežigalnice in odlagališča le v skrajnem primeru
Ker so tako sežigalnice kot odlagališča odpadkov še vedno viri onesnaževanja, si poslanci želijo zmanjšati njihovo uporabo in jih nadomestiti z drugimi metodami. Komisija je sicer v prvotnem predlogu sežiganje odpadkov opredelila kot njihovo predelavo, kar pa bi bilo po mnenju parlamenta upravičeno le, če ima sežiganje tudi energetski učinek.
Zmanjšanje količin odpadkov
Parlament zahteva, da države članice v 18 mesecih po začetku veljavnosti direktive pripravijo nacionalne programe preprečevanja nastajanja novih količin odpadkov in do leta 2012 stabilizirajo nastajanje odpadkov na količino iz leta 2008. Do leta 2010 naj bi se določili tudi cilji za zmanjševanje nastajanja odpadkov do leta 2020 in pripravili akcijski načrti za nadaljnje ukrepe na evropski ravni, zlasti za spremembo sedanjih potrošniških vzorcev.
Poslanci postavljajo tudi ciljne vrednosti za ponovno uporabo in recikliranje odpadkov. Tako naj bi države članice do leta 2020 dosegle vsaj 50-odstotni delež ponovne uporabe in recikliranja pri trdnih komunalnih odpadkih in 70-odstotni delež pri gradbenih odpadkih, odpadkih, ki nastanejo pri rušenju objektov, industrijskih odpadkih ter odpadkih iz proizvodnje.
Ostala dopolnila
● direktiva naj ne bi zajemala izkopanih snovi, ki niso kontaminirane in jih je v naravnem stanju mogoče uporabiti na istem ali drugem kraju;
● opredelitev pojmov preprečevanje, recikliranje in predelava odpadkov;
● nov člen, ki govori o sledljivosti in nadzoru nevarnih odpadkov ;
● obdelava odpadkov, namenjenih odstranitvi mora potekati v enem od najbližjih primernih obratov s pomočjo najustreznejših metod in tehnologij
● načelo odgovornosti proizvajalca , ki bi morali imeti dolžnost, da vzamejo proizvode nazaj; zagotavljati informacije o recikliranju proizvodov; uporabljati take surovine in oblikovati proizvode tako, da čimbolj zmanjšajo nastajanje odpadkov; omogočati popravila in ponovno uporabo proizvodov ter zagotavljati ločeno zbiranje in odgovorno odstranjevanje proizvodov ob koncu njihove življenjske dobe;
● države bi morale sprejeti ukrepe za zagotovitev, da bodo odpadki, kadar je to izvedljivo, vključeni v postopke predelave ;
● poziv Komisiji, naj opredeli, kateri sekundarni izdelki ne sodijo več v kategorijo odpadkov ;
● uvrstitev bioloških in gostinskih odpadkov v obseg direktive;
● ustanovitev posvetovalnega foruma za ravnanje z odpadki
Tematska strategija
Komisija je Tematsko strategijo o preprečevanju in recikliranju odpadkov predstavila decembra 2005 in je ena od sedmih tematskih strategij 6. okoljskega akcijskega programa za obdobje 2002-2012. Njen cilj je prispevati k doseganju učinkovite in trajnostne uporabe naravnih virov, da bi se zmanjšal negativen vpliv odpadkov na okolje. Med ukrepe sodijo zmanjševanje odpadkov, več recikliranja, poenostavitev zakonodaje in njeno boljše izvajanje. Države članice naj bi pripravile nacionalne programe preprečevanja odpadkov in spodbujale njihovo predelavo.
Poročilo, ki ga je pripravil Johannes BLOKLAND (IND/DEM, NL) , je kritično do strategije, saj ta med drugim ne postavlja ciljev za zmanjševanje količin, ki bi zajeli vse odpadke in so bili v okoljskem akcijskem programu označeni za enega izmed prednostnih ukrepov.
Ker v strategiji ni predlogov za novo zakonodajo, se poslanci zavzemajo, da Komisija:
● pripravi konkretne ukrepe za preprečevanje odpadkov na področju politike proizvodov, kemikalij in ekološkega oblikovanja;
● spremembo direktive o sežiganju odpadkov, ki bi za sežigalne in sosežigalne obrate uporabljala enake emisijske standarde in standarde energetske učinkovitosti;
● predstavi konkretne ukrepe za spodbujanje ponovne uporabe in popravil proizvodov;
● predlaga ločene direktive o biorazgradljivih odpadkih, gradbenih odpadkih in odpadkih pri rušenju objektov ter blatu iz čistilnih naprav;
● predlaga revizijo direktive o odlagališčih, ki bi vključevala naslednji časovni razpored:
– od leta 2010 prepoved odlaganja odpadkov, ki niso bili predhodno obdelani in pri katerih lahko določeni deli fermentirajo;
– od leta 2015 prepoved odlaganja papirja, kartona, stekla, tekstila, lesa, plastike, kovine, gume, plute, lončenine, betona, opeke in ploščic;
– od leta 2020 prepoved odlaganja vseh odpadkov, ki jih je možno reciklirati;
– od leta 2025 prepoved odlaganja vseh preostalih odpadkov, razen kjer se temu ni mogoče izogniti ali predstavlja nevarnost (npr. filtrski pepel).
V razpravi o direktivi o odpadkih je sodelovala tudi slovenska poslanka Mojca DRČAR MURKO (ALDE, SI) , ki je obrazložila stališče poslanske skupine zavezništva liberalcev in demokratov za Evropi, ki se po njenih besedah zavzema za uravnotežen pristop, ki upošteva tako posledice naraščanja količine odpadkov oziroma njihove tvegane lastnosti za okolje in zdravje ljudi, kakor tudi zahteve rastočega trga novih tehnologij za ravnanje z odpadki: "Glede vrstnega reda ukrepov pri ravnanju z odpadki ‑ hierarhije ‑ načelno podpiramo ločeno zbiranje odpadkov in recikliranje povsod tam, kjer je ekonomsko in okoljsko učinkovito. Podpiramo pa tudi učinkovito ravnanje s preostalimi odpadki, ki jih ni mogoče uporabiti oziroma reciklirati.
Ugotavljamo, da so tiste države, ki so najuspešneje zmanjšale odvisnost od odlagališč, ta cilj dosegle s kombinacijo recikliranja, biološke obdelave odpadkov, denimo kompostiranja, in uporabe odpadkov za proizvodnjo energije, pod pogojem da specializirane naprave izpolnjujejo zahtevne kriterije glede izpusta škodljivih plinov. Če izpolnjujejo pogoje, naj dobijo priložnost, da so priznane kot naprave za pridobivanje energije, namesto da bi bile na dnu hierarhične lestvice ravnanja z odpadki izenačene z odlagališči. Hierarhijo povezujemo s kriterijem življenjskih ciklusov proizvodov. Uvedba takega načina razmišljanja je prispevek k trajnostni naravi virov in surovin. Je pristop, ki v odpadkih ne vidi le škode in tveganja za okolje, temveč tudi potencialno varčevanje z naravnimi viri. Analize življenjskih ciklusov pa naj bodo dopolnjene z izračuni stroškov in dobičkov, ki usmerjajo operaterje pri izbiri vrst ukrepov.
Ob koncu naj ugotovim, da je bilo na področju ravnanja z odpadki v zadnjih letih, lahko rečemo desetletjih, veliko doseženega. Tehnologije napredujejo in stroški se postopoma znižujejo, zato postopkov, ki so dobro utečeni, nima pomena razdirati. To je našo skupino vodilo zlasti pri pripravi predlogov sprememb glede definicije recikliranja pa tudi obeh direktiv o odpadnih oljih in tveganih odpadkih, ki bosta prenehali veljati. Lahko rečem, da povsem podpiramo tudi danes izražene misli komisarja Dimasa o tem, da potrebujemo pravno jasnost, kajti tudi to je eden od naših ciljev."
20070208IPR02886
-//EP//DTD IM-PRESS 20050901 IPR DOC XML V0//EN
-//EP//STYLESHEET IM-PRESS 20050901 IPR DOC XML V0//EN
