P7_TA-PROV(2011)0115
Enoten postopek za pridobitev dovoljenja za bivanje in delo ***I
A7-0265/2010
Zakonodajna resolucija Evropskega parlamenta z dne 24. marca 2011 o predlogu direktive Evropskega parlamenta in Sveta o enotnem postopku obravnavanja vlog za enotno dovoljenje za državljane tretjih držav, da lahko prebivajo in delajo na ozemlju države članice ter o skupnih pravicah za delavce iz tretjih držav, ki zakonito prebivajo v državi članici ( KOM(2007)0638 – C7-0470/2007 – 2007/0229(COD) )
(Redni zakonodajni postopek: prva obravnava)
Evropski parlament
–
ob upoštevanju predloga Komisije Svetu ( KOM(2007)0638 ),
–
ob upoštevanju člena 63(3)(a) in člena 67 Pogodbe ES, v skladu s katerima se je Svet posvetoval s Parlamentom ( C6-0470/2007 ),
–
ob upoštevanju svojega stališča z dne 20. novembra 2008 UL C 16 E, 22.1.2010, str. 240.
,
–
ob upoštevanju sporočila Komisije Evropskemu parlamentu in Svetu z naslovom „Posledice začetka veljavnosti Lizbonske pogodbe za še nedokončane medinstitucionalne postopke odločanja“ ( KOM(2009)0665 ),
–
ob upoštevanju člena 294(3) in točk (a) in (b) člena 79(2) Pogodbe o delovanju Evropske unije,
–
ob upoštevanju mnenja Evropskega ekonomsko-socialnega odbora z dne 9. julija 2008 UL C 27, 3.2.2009, str. 114.
,
–
ob upoštevanju mnenja Odbora regij z dne 18. junija 2008 UL C 257, 9.10.2008, str. 20.
,
–
ob upoštevanju členov 55 in 56(3) Poslovnika,
–
ob upoštevanju poročila Odbora za državljanske svoboščine, pravosodje in notranje zadeve in mnenja Odbora za zaposlovanje in socialne zadeve ( A7-0265/2010 ),
1.
sprejme stališče v prvi obravnavi, kakor je določeno v nadaljevanju;
2.
poziva Komisijo, naj zadevo ponovno predloži Parlamentu, če namerava svoj predlog bistveno spremeniti ali ga nadomestiti z drugim besedilom;
3.
naroči svojemu predsedniku, naj stališče Parlamenta posreduje Svetu in Komisiji ter nacionalnim parlamentom.
P7_TC1-COD(2007)0229
Stališče Evropskega parlamenta sprejeto v prvi obravnavi dne 24. marca 2011 z namenom sprejetja Direktive 2011/.../EU Evropskega parlamenta in Sveta o enotnem postopku obravnavanja vlog za enotno dovoljenje za državljane tretjih držav, da lahko prebivajo in delajo na ozemlju države članice ter o skupnih pravicah za delavce iz tretjih držav, ki zakonito prebivajo v državi članici
[Sprememba 122, razen, če ni drugače označeno]
EVROPSKI PARLAMENT IN SVET EVROPSKE UNIJE STA –
ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije, zlasti točk (a) in (b) člena 79(2) Pogodbe,
ob upoštevanju predloga Evropske komisije,
▌
ob upoštevanju mnenja Evropskega ekonomsko-socialnega odbora UL L 27, 3.2.2009, str. 114.
,
ob upoštevanju mnenja Odbora regij UL C 257, 9.10.2008, str. 20.
,
v skladu z rednim zakonodajnim postopkom Stališče Evropskega parlamenta z dne 24. marca 2011.
,
ob upoštevanju naslednjega: (1)
Za postopno vzpostavitev območja svobode, varnosti in pravice Pogodba določa ukrepe, ki jih je treba sprejeti na področjih azila, priseljevanja in varstva pravic državljanov tretjih držav.
(2)
Evropski svet je na posebnem sestanku v Tampereju 15. in 16. oktobra 1999 potrdil potrebo po uskladitvi nacionalne zakonodaje o pogojih za sprejem in prebivanje državljanov tretjih držav. S tem v zvezi je zlasti navedel, da bi morala Evropska unija zagotoviti pošteno obravnavanje državljanov tretjih držav, ki zakonito prebivajo na ozemlju držav članic, in da bi moral biti cilj odločnejše politike vključevanja tem ljudem zagotoviti pravice in obveznosti, ki bi bile primerljive s pravicami in obveznostmi državljanov Evropske unije. Evropski svet je v skladu s tem zaprosil Svet, naj hitro sprejme pravne instrumente na podlagi predlogov Komisije. Potreba po doseganju ciljev, opredeljenih v Tampereju, je bila potrjena v
stockholmskem
programu z dne
10. in 11. decembra 2009
.
(3)
▌Določbe za enoten postopek obravnavanja vlog, s katerim je mogoče pridobiti kombiniran pravni naslov, ki zajema dovoljenje za prebivanje in delo, z enim samim upravnim dejanjem, bi morale prispevati k poenostavitvi in uskladitvi ▌pravil, ki so trenutno veljavna v državah članicah. Takšno poenostavitev postopka je
več
držav članic že
uvedlo
in prispevala je k učinkovitejšemu postopku za migrante in tudi njihove delodajalce ter omogočila lažji nadzor zakonitosti njihovega prebivanja in zaposlitve.
(4)
Za dovolitev prvega vstopa na svoje ozemlje, bi morale države članice imeti možnost pravočasno izdati enotno dovoljenje ali, če izdajajo takšna dovoljenja izključno na svojem ozemlju, vizum.
(5)
Določiti bi bilo treba vrsto pravil, ki urejajo postopek obravnavanja vlog za enotno dovoljenje. Ti postopki bi morali biti učinkoviti in obvladljivi ob upoštevanju normalne delovne obremenitve upravnih organov držav članic kot tudi pregledni in pošteni, da lahko osebam zagotovijo ustrezno pravno varnost.
(6)
Pogoji in merila, na podlagi katerih se lahko vloga za enotno dovoljenje zavrne,
bi morali biti objektivni in
določeni v nacionalnem pravu, vključno z obveznostjo spoštovanja načela prednostne obravnave v Skupnosti, kakor je navedeno zlasti v zadevnih določbah Aktov o pristopu z dne 16. aprila 2003 in 25. aprila 2005.
Vse odločitve o zavrnitvi bi morale biti ustrezno utemeljene.
(7)
Enotno dovoljenje bi moralo biti v usklajeni obliki dovoljenja za prebivanje v skladu z Uredbo Sveta (ES) št. 1030/2002 z dne 13. julija 2002 o enotni obliki dovoljenja za prebivanje za državljane tretjih držav UL L 157, 15.6.2002, str. 1.
, ki državam članicam omogoča vnos
nadaljnjih
podatkov, zlasti ali ima oseba dovoljenje za delo. Države članice bi morale navesti – tudi zaradi boljšega nadzora migracij – ne samo v enotnem dovoljenju, ampak tudi v vseh izdanih dovoljenjih za prebivanje podatke v zvezi z dovoljenjem za delo ne glede na vrsto dovoljenja ali pravni naslov za prebivanje, na podlagi katerega je bil državljan tretje države sprejet na ozemlje države članice in mu je bil odobren dostop do trga dela te države članice.
(7a)
Obveznost držav članic, da določijo, ali vlogo predloži državljan tretje države ali njegov delodajalec, ne bi smela posegati v ureditev, ki zahteva, da sta v postopek vključena oba. Države članice bi morale določiti, ali je vlogo za enotno dovoljenje treba vložiti v državi članici gostiteljici ali če mora biti oddana iz tretje države. V primeru, da državljan tretje države vloge ne sme oddati iz tretje države, bi morale države članice zagotoviti, da jo lahko predloži delodajalec v državi članici gostiteljici.
(7b)
Določbe te direktive, ki se nanašajo na dovoljenja za prebivanje, ki niso bila izdana za namene dela, bi se morale uporabljati le za obliko takšnih dovoljenj in ne bi smele posegati v nacionalna pravila ali pravila Unije glede postopkov za sprejem in izdajo takšnih dovoljenj.
(7c)
Določbe te direktive, ki se nanašajo na enoten postopek obravnavanja vlog in enotno dovoljenje, ne bi smele zadevati enotnih vizumov in vizumov za daljši čas.
(7d)
Rok za sprejetje odločitve o vlogi ne bi smel zajemati časa, potrebnega za priznanje poklicnih kvalifikacij, ali časa, potrebnega za izdajo vizuma. Ta direktiva ne bi smela posegati v nacionalne postopke priznavanja diplom.
(7e)
Imenovanje pristojnega organa v skladu s to direktivo ne bi smelo posegati v vlogo in pristojnosti drugih organov in, kjer je to ustrezno, socialnih partnerjev pri proučitvi vloge in odločitvi o njej.
(7f)
Določbe te direktive ne posegajo v pristojnost držav članic, da urejajo sprejem, vključno s številom sprejetih državljanov tretjih držav za namene zaposlovanja.
(8)
Državljanom tretjih držav, ki imajo veljavno potno listino in enotno dovoljenje, izdano v državi članici, ki v celoti uporablja schengenski pravni red, bi morala biti omogočena vstop na ozemlje države članice, ki v celoti uporablja schengenski pravni red, in svobodno gibanje na tem ozemlju za obdobje do treh mesecev v skladu z Uredbo (ES) št. 562/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. marca 2006 o Zakoniku Skupnosti o pravilih, ki urejajo gibanje oseb prek meja (Zakonik o schengenskih mejah) UL L 105, 13.4.2006, str. 1.
in členom 21 schengenskega pravnega reda – Konvencije o izvajanju Schengenskega sporazuma z dne 14. junija 1985 med vladami držav Gospodarske unije Beneluks, Zvezne republike Nemčije in Francoske republike o postopni odpravi kontrol na skupnih mejah (Konvencija o izvajanju schengenskega sporazuma) UL L 239, 22.9.2000, str. 19.
.
(9)
Brez horizontalne zakonodaje
Unije
se pravice državljanov tretjih držav razlikujejo glede na državo članico, v kateri delajo, in glede na njihovo državljanstvo. ▌Da se zagotovi nadaljnji razvoj skladne politike na področju priseljevanja, zmanjša vrzel v pravicah med državljani
Unije
in državljani tretjih držav, ki zakonito delajo, ter dopolni obstoječi pravni red na področju priseljevanja, je treba določiti vrsto pravic, zlasti z navedbo področij politike, na katerih je delavcem iz tretjih držav, ki so zakonito vstopili v državo članico, vendar še niso rezidenti za daljši čas, zagotovljeno enako obravnavanje, kot velja za lastne državljane. Takšne določbe so namenjene vzpostavitvi
minimalnih
enakih pogojev znotraj EU, da se prizna, da državljani tretjih držav, ki zakonito delajo v državi članici, s svojim delom in plačevanjem davkov prispevajo k evropskemu gospodarstvu, ter služijo kot zaščitni ukrepi za zmanjšanje nelojalne konkurence med lastnimi državljani in državljani tretjih držav, ki lahko nastane zaradi izkoriščanja slednjih.
Pojem „delavec iz tretje države“, kakor je opredeljen v členu 2(b) te direktive, pomeni (brez poseganja v razlago pojma delovnega razmerja v drugi zakonodaji EU) vsakega državljana tretje države, ki je bil sprejet na ozemlje države članice, tam zakonito prebiva in lahko dela skladno z nacionalnim pravom in/ali nacionalno prakso v tej državi članici.
[Sprememba 123]
(10)
Vsi državljani tretjih držav, ki zakonito prebivajo in delajo v državah članicah, bi morali uživati najmanj enake skupne pravice v obliki enakega obravnavanja kot državljani zadevne države članice gostiteljice ne glede na prvotni namen ali podlago za sprejem. Pravica do enakega obravnavanja na področjih, ki jih določa ta direktiva, bi morala biti priznana ne samo tistim državljanom tretjih držav, ki jih je država članica sprejela na svoje ozemlje zaradi dela, ampak tudi tistim, ki so bili sprejeti zaradi drugih namenov ter jim je bil dovoljen dostop do trga dela te države članice v skladu z drugimi predpisi Skupnosti ali nacionalno zakonodajo, vključno z družinskimi člani delavca iz tretje države, ki jih država članica sprejme v skladu z Direktivo Sveta 2003/86/ES z dne 22. septembra 2003 o pravici do združitve družine UL L 251, 3.10.2003, str. 12.
, državljani tretjih držav, ki so sprejeti na ozemlje na podlagi Direktive Sveta 2004/114/ES z dne 13. decembra 2004 o pogojih za sprejem državljanov tretjih držav za namene študija, izmenjav učencev, neplačanega usposabljanja ali prostovoljnega dela UL L 375, 23.12.2004, str. 12.
in raziskovalci, sprejetimi v skladu z Direktivo Sveta 2005/71/ES z dne 12. oktobra 2005 o posebnem postopku za dovolitev vstopa državljanom tretjih držav za namene znanstvenega raziskovanja UL L 289, 3.11.2005, str. 15.
.
(11)
Državljani tretjih držav, ki so pridobili status rezidenta za daljši čas v skladu z Direktivo Sveta 2003/109/ES z dne 25. novembra 2003 o statusu državljanov tretjih držav, ki so rezidenti za daljši čas UL L 16, 23.1.2004, str. 44.
, niso zajeti s to direktivo zaradi njihovega bolj privilegiranega položaja in posebne vrste dovoljenja za prebivanje „rezident ES za daljši čas“.
(12)
Ta direktiva ne zajema državljanov
tretjih držav
,
ki so napoteni na delo
.
To naj ne bi preprečevalo državljanom tretjih držav, ki zakonito prebivajo v državi članici in so v njej zakonito zaposleni ter so napoteni v drugo državo članico, da ne bi še naprej bili obravnavani enako kot državljani države članice izvora ves čas napotitve glede tistih pogojev zaposlitve, na katere ne vpliva uporaba Direktive
96/71/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. decembra 1996 o napotitvi delavcev na delo v okviru opravljanja storitev UL L 18, 21.1.1997, str. 1.
. ▌
[Spremembi 122 in 124]
(13)
Državljani tretjih držav, ki so bili sprejeti na ozemlje države članice ▌zaradi sezonskega dela, ne bi smeli biti zajeti z direktivo zaradi njihovega začasnega statusa.
(14)
Pravica do enakega obravnavanja na navedenih področjih politike bi morala biti strogo povezana z zakonitim prebivanjem državljana tretje države in odobrenim dostopom do trga dela v državi članici, kar je navedeno v enotnem dovoljenju, ki zajema dovoljenje za prebivanje in delo, ter v dovoljenjih za prebivanje, izdanih za druge namene, ki vsebujejo informacije glede dovoljenja za delo.
(14a)
V tej direktivi med delovne pogoje štejejo vsaj plača in odpustitev, zdravje in varnost pri delo, delovni čas in dopust, ob upoštevanju veljavnih kolektivnih pogodb.
[Spremembi 122 in 125]
(15)
Poklicne kvalifikacije, ki jih je državljan tretje države pridobil v drugi državi članici, bi morale biti priznane na enak način kot državljanom Unije, kvalifikacije, pridobljene v tretjih državi, pa bi morale biti upoštevane v skladu z določbami Direktive 2005/36/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 7. septembra 2005 o priznavanju poklicnih kvalifikacij UL L 255, 30.9.2005, str. 22.
.
Pravica do enakega obravnavanja, podeljena delavcem iz tretjih držav kar zadeva priznavanje diplom, spričeval in drugih poklicnih kvalifikacij v skladu z ustreznimi nacionalnimi postopki, ne posega v pristojnost držav članic, da te delavce iz tretjih držav sprejmejo na svoj trg dela.
[Spremembi 122 in 126]
(16)
Delavci iz
tretjih držav ▌bi morali biti upravičeni do enakega obravnavanja glede socialne varnosti. Področja socialne varnosti so opredeljena v
Uredbi (ES) št. 883/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o koordinaciji sistemov socialne varnosti
UL L 166, 30.4.2004, str. 1.
. Določbe o enakem obravnavanju glede socialne varnosti v tej direktivi se uporabljajo tudi za
delavce
, ki pridejo v državo članico neposredno iz tretje države. Kljub temu pa ta direktiva
delavcem iz tretjih držav
naj ne bi podelila več pravic, kot jih že zagotavlja obstoječa zakonodaja
Unije
na področju socialne varnosti za državljane tretjih držav, ki imajo čezmejne elemente med državami članicami.
Poleg tega ta direktiva ne bi smela zagotavljati pravic v primerih, ki ne sodijo v področje uporabe zakonodaje Unije, na primer glede družinskih članov, ki prebivajo v tretji državi. Ta direktiva priznava pravice samo tistim družinskim članom, ki se skupaj z delavcem iz tretje države nastanijo v kateri koli državi članici na podlagi združitve družine ali za tiste družinske člane, ki že zakonito prebivajo v dani državi članici.
[Spremembi 122 in 127]
(16a)
Pravo Unije ne omejuje pristojnosti držav članic, da same urejajo svoje sisteme socialne varnosti. Če ni usklajenosti na ravni Unije, vsaka država članica v svoji zakonodaji določi pogoje za odobritev socialnovarstvenih dajatev, pa tudi višino teh dajatev in obdobje, za katero so odobrene. Vendar bi morale države članice pri izvajanju te pristojnosti spoštovati pravo Unije.
[Spremembi 122 in 128]
(16b)
Države članice bi morale enako obravnavati vsaj tiste državljane tretjih držav, ki so zaposleni ali ki so bili po obdobju zaposlitve prijavljeni kot brezposelni. Omejitve enakega obravnavanja na področju socialne varnosti po tej direktivi ne bi smele posegati v pravice, dodeljene v skladu z Uredbo (EU) št. 1231/2010 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 24. novembra 2010 o razširitvi uporabe uredb (ES) št. 883/2004 in (ES) št. 987/2009 na državljane tretjih držav, za katere se navedeni uredbi ne uporabljata le na podlagi njihovega državljanstva
UL L 344, 29.12.2010, str. 1.
.
[Sprememba 130]
(16c)
Enako obravnavanje delavcev iz tretjih držav ne zajema ukrepov na področju poklicnega usposabljanja, ki se financirajo iz programov socialne pomoči.
[Spremembi 122 in 129]
(17)
Ker države članice ciljev
te direktive
, in sicer določiti enoten postopek obravnavanja vlog za izdajanje enotnega dovoljenja za državljane tretjih držav, da lahko delajo na ozemlju države članice, in zagotoviti pravice delavcem iz tretjih držav, ki zakonito prebivajo v državi članici, ne morejo zadovoljivo doseči in jih je zaradi obsega in učinkov mogoče bolje doseči na ravni
Unije
, lahko
Unija
sprejme ukrepe v skladu z načelom subsidiarnosti, kakor je določeno v členu 5 Pogodbe
o Evropski uniji.
V skladu z načelom sorazmernosti iz navedenega člena ta direktiva ne presega tistega, kar je potrebno za dosego navedenih ciljev.
(18)
Ta direktiva spoštuje temeljne pravice in upošteva načela, priznana
v členu 6 Pogodbe o Evropski uniji ter izražena
v Listini Evropske unije o temeljnih pravicah ▌.
(18a)
To direktivo bi bilo treba izvajati brez poseganja v ugodnejše določbe zakonodaje Unije in mednarodnih instrumentov.
(19)
Države članice bi morale uveljaviti določbe te direktive brez diskriminacije glede na spol, raso, barvo, etnično ali družbeno poreklo, genetske značilnosti, jezik, vero ali prepričanje, politično ali drugo mnenje, pripadnost narodni manjšini, lastnino, rojstvo, invalidnost, starost ali spolno usmerjenost, zlasti v skladu z Direktivo Sveta 2000/43/ES z dne 29. junija 2000 o izvajanju načela enakega obravnavanja oseb ne glede na raso ali narodnost UL L 180, 19.7.2000, str. 22.
in Direktivo Sveta 2000/78/ES z dne 27. novembra 2000 o splošnih okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu UL L 303, 2.12.2000, str. 16.
.
(20)
V skladu s členoma 1 in 2 Protokola
(št. 21)
o stališču Združenega kraljestva in Irske, ki je priložen Pogodbi o Evropski uniji in Pogodbi o
delovanju Evropske unije
, in brez poseganja v člen 4
navedenega
protokola,
ti
državi članici ne sodelujeta pri sprejetju te direktive, ki zato zanju ni zavezujoča niti se zanju ne uporablja.
(21)
V skladu s členoma 1 in 2 Protokola
(št. 22)
o stališču Danske, ki je priložen Pogodbi o Evropski uniji in Pogodbi o
delovanju Evropske unije
, Danska ne sodeluje pri sprejetju te direktive, ki zato zanjo ni zavezujoča niti se zanjo ne uporablja –
SPREJELA NASLEDNJO DIREKTIVO:
Poglavje I
Splošne določbe
Člen 1
Namen
Namen te direktive je določiti:
(a)
enoten postopek obravnavanja vlog za izdajanje enotnega dovoljenja za državljane tretjih držav, da lahko
zaradi dela
prebivajo ▌na ozemlju države članice,
in sicer da bi poenostavili postopke za
njihov sprejem in
olajšali
nadzor nad njihovim statusom, ter
(b)
skupne pravice za delavce iz tretjih držav, ki zakonito prebivajo v državi članici,
ne glede na razlog prvotnega sprejema na ozemlje te države članice, pri čemer pravice temeljijo na načelu enakega obravnavanja z državljani te države članice.
Ta direktiva ne vpliva na pristojnost držav članic v zvezi s sprejemom državljanov tretjih držav na svoje trge dela.
Člen 2
Opredelitev pojmov
Za namene te direktive:
(a)
„državljan tretje države“ pomeni katero koli osebo, ki ni državljan Unije v smislu
člena 20(1)
Pogodbe
o delovanju Evropske unije
;
(b)
„delavec iz tretje države“ pomeni vsakega državljana tretje države, ki je bil sprejet na ozemlje države članice,
tam zakonito prebiva
in lahko dela
po nacionalnem pravu in/ali skladno z nacionalno prakso
v tej državi članici;
[Sprememba 131]
(c)
„enotno dovoljenje“ pomeni ▌dovoljenje
za prebivanje
, ki ga izdajo organi države članice in državljanom tretjih držav dovoljuje zakonito prebivanje ▌na njenem ozemlju
zaradi dela;
(d)
„enoten postopek obravnavanja vlog“ pomeni vsak postopek, v skladu s katerim se na podlagi
enotne
vloge za odobritev prebivanja in dela ▌na ozemlju države članice,
ki jo predloži državljan tretje države ali njegov delodajalec,
izda
odločba o tej vlogi za
enotno dovoljenje ▌.
Člen 3
Področje uporabe
1.
Ta direktiva se uporablja:
(a)
za državljane tretjih držav, ki želijo prebivati ▌na ozemlju države članice,
da bi tam delali
;
(b)
za
državljane
tretjih držav,
ki so bili v skladu z nacionalnimi predpisi ali predpisi Unije sprejeti za druge namene, kot je delo, ter ki lahko delajo in se jim izda dovoljenje za prebivanje v skladu z Uredbo (ES) št. 1030/2002; ter
(ba)
za državljane tretjih držav, ki so bili v skladu z nacionalnimi predpisi ali drugimi predpisi Unije sprejeti zaradi dela.
2.
Ta direktiva se ne uporablja za državljane tretjih držav:
(a)
ki so družinski člani državljanov Unije in so uveljavili ali uveljavljajo svojo pravico do prostega gibanja znotraj
Unije v skladu z Direktivo 2004/38/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic
UL L 158, 30.4.2004, str. 77.
;
(aa)
ki imajo tako kot njihovi družinski člani in ne glede na svoje državljanstvo pravico do prostega gibanja, enako pravici državljanov Unije, v skladu s sporazumi med Unijo in njenimi državami članicami ter tretjimi državami;
(b)
ki so napoteni na delo v drugo državo članico
, dokler so napoteni;
(c)
ki so zaprosili za sprejem ali so bili sprejeti na ozemlje države članice kot delavci, premeščeni znotraj podjetja;
(d)
ki so
zaprosili za sprejem ali so
bili sprejeti na ozemlje države članice
kot sezonski delavci ali kot au-pair
;
(da)
ki imajo pravico prebivati v državi članici zaradi začasne zaščite ali so zaprosili za dovoljenje za prebivanje na tej podlagi in čakajo na odločitev o svojem statusu;
(db)
ki uživajo mednarodno zaščito v skladu z Direktivo Sveta 2004/83/ES z dne 29. aprila 2004 o minimalnih standardih glede pogojev, ki jih morajo izpolnjevati državljani tretjih držav ali osebe brez državljanstva, da se jim prizna status begunca ali osebe, ki iz drugih razlogov potrebuje mednarodno zaščito, in o vsebini te zaščite
UL L 304, 30.9.2004, str. 1.
ali so zaprosili za mednarodno zaščito v skladu z navedeno direktivo, o njihovi vlogi pa še ni bilo dokončno odločeno;
(dc)
ki uživajo zaščito v skladu z nacionalno zakonodajo, mednarodnimi obveznostmi ali prakso države članice ali so zaprosili za zaščito v skladu z nacionalno zakonodajo, mednarodnimi obveznostmi ali prakso držav članic, o njihovi vlogi pa še ni bilo dokončno odločeno;
(e)
▌
(f)
▌
(g)
ki so pridobili status rezidenta za daljši čas v skladu z Direktivo 2003/109/ES;
(h)
katerih
odstranitev
je
bila odložena
zaradi dejanskih ali pravnih razlogov;
(ha)
ki so zaprosili za sprejem ali so bili sprejeti na ozemlje države članice kot samozaposlene osebe;
(hb)
ki so zaprosili za sprejem ali so bili sprejeti kot pomorščaki zaradi zaposlitve ali dela na katerem koli delovnem mestu na krovu ladje, ki je registrirana v eni od držav članic ali pluje pod zastavo ene od njih.
2a.
Države članice lahko sklenejo, da se poglavje II te direktive ne uporablja za državljane tretjih držav, ki imajo dovoljenje za delo na ozemlju države članice za čas, ki ne presega šestih mesecev, in za državljane tretjih držav, ki so bili sprejeti zaradi študija.
2b.
Poglavje II te direktive se ne uporablja za državljane tretjih držav, ki lahko delajo na podlagi vizuma.
Poglavje II
Enoten postopek obravnavanja vlog in enotno dovoljenje
Člen 4
Enoten postopek obravnavanja vlog
1.
Vloga za
pridobitev enotnega dovoljenja
se predloži v enotnem postopku obravnavanja vlog.
Države članice določijo, ali mora vlogo za enotno dovoljenje predložiti državljan tretje države ali njegov delodajalec. Države članice se lahko tudi določijo, da sprejemajo vloge od obeh.
Če vlogo predloži državljan tretje države, države članice dovolijo, da se vloga odda iz tretje države ali, če tako določa nacionalno pravo, na ozemlju države članice, kjer državljan zakonito prebiva.
2.
Države članice obravnavajo vlogo in sprejmejo odločitev, s katero odobrijo, spremenijo ali podaljšajo enotno dovoljenje, če prosilec izpolnjuje zahteve, določene v nacionalnem pravu
ali pravu Unije
. Odločitev o odobritvi, spremembi ali podaljšanju enotnega dovoljenja pomeni en
upravni akt,
ki zajema dovoljenje za prebivanje in delo ▌.
2a.
Enoten postopek obravnavanja vlog ne posega v postopek izdaje vizuma, ki je lahko potreben za prvi vstop.
2b.
Države članice izdajo enotno dovoljenje, ko so izpolnjeni predpisani pogoji, in sicer državljanom tretjih držav, ki predložijo vlogo za sprejem, in državljanom tretjih držav, ki so že sprejeti in ki vlogo za podaljšanje ali spremembo dovoljenja za prebivanje predložijo po začetku veljavnosti nacionalnih izvedbenih predpisov.
Člen 5
Pristojni organ
1.
Države članice imenujejo organ, pristojen za sprejemanje vlog in izdajanje enotnega dovoljenja.
2.
Pristojni
organ obravnava vlogo in čim prej sprejme odločitev o vlogi, v vsakem primeru pa ne pozneje kot v treh mesecih od datuma predložitve vloge.
V izjemnih okoliščinah, povezanih s težavnostjo obravnavanja vloge, se rok, naveden v prvem pododstavku, lahko podaljša.
Z nacionalnim pravom zadevne države članice se določijo vse posledice v primeru, da se do konca obdobja, predvidenega v tej določbi, ne sprejme nobena odločitev.
3.
Pristojni
organ pisno obvesti prosilca o odločitvi v skladu s postopki uradnega obveščanja, določenimi
z zadevnim nacionalnim pravom
.
4.
Če so informacije
ali dokumenti, priloženi
k vlogi,
po merilih, določenih v nacionalni zakonodaji, nepopolni
,
pristojni
organ
pisno
obvesti prosilca o dodatnih informacijah
ali dokumentih
, ki jih je treba posredovati
, in lahko zato določi rok
. Rok iz odstavka 2 se prekine, dokler organi ne prejmejo zahtevanih dodatnih informacij.
Če dodatne informacije ali dokumenti niso bili predloženi v roku, se lahko vloga zavrne.
Člen 6
Enotno dovoljenje
1.
Države članice pri izdaji enotnega dovoljenja uporabijo enotno obliko, kakor je določena v Uredbi (ES) št. 1030/2002, in navedejo informacije v zvezi z dovoljenjem za delo v skladu s Prilogo a, 7.5–9.
2.
Pri izdaji enotnega dovoljenja države
članice ne izdajo nobenih dodatnih dovoljenj ▌kot dokaz za odobren dostop do trga dela.
Člen 7
Dovoljenja za prebivanje, ki niso izdana zaradi dela
1.
Pri izdajanju dovoljenj za prebivanje v skladu z Uredbo (ES) št. 1030/2002 države članice navedejo informacije glede dovoljenja za delo ne glede na vrsto dovoljenja.
2.
Pri izdajanju dovoljenj za prebivanje v skladu z Uredbo (ES) št. 1030/2002 države
članice ne izdajo nobenih dodatnih dovoljenj ▌kot dokaz za odobren dostop do trga dela.
Člen 8
Pravna sredstva
1.
Uradno pisno obvestilo o odločitvi, s katero se vloga
za enotno dovoljenje
zavrne ali
se
enotno dovoljenje
ne
spremeni ali podaljša
oziroma se
odvzame na podlagi meril, določenih v nacionalnem pravu ali pravu
Unije
, se obrazloži.
2.
Vsako odločitev, s katero se vloga zavrne ali enotno dovoljenje
ne
obnovi ▌ali odvzame, je mogoče
pravno
izpodbijati
v skladu z nacionalnim pravom
zadevne države članice. V pisnem uradnem obvestilu se
navedeta sodišče ali upravni organ, pri katerem lahko oseba vloži pritožbo
, in rok
za pritožbo
.
2a.
Vloga se lahko razglasi za nesprejemljivo na podlagi kvote, s katero se omejuje število državljanov tretjih držav na trgu dela, in se torej ne obravnava.
Člen 9
Dostop do informacij
Države članice
državljane
tretjih držav in bodočega delodajalca
na zahtevo obvestijo o tem, katere dokumente mora predložiti za dopolnitev
vloge.
Člen 10
Takse
Države članic lahko od prosilcev zahtevajo plačilo taks ▌.
Po potrebi se plačilo taks zahteva
za obravnavanje vlog v skladu s to direktivo. Višina taks
je v takem primeru
sorazmerna in lahko temelji na načelu dejansko
zagotovljenih storitev obravnave vlog in izdaje dovoljenja
.
Člen 11
Pravice na podlagi enotnega dovoljenja
Če je bilo enotno dovoljenje izdano v skladu z nacionalno zakonodajo
, je imetnik
v času njegove veljavnosti
upravičen najmanj do:
(a)
vstopa ▌in bivanja na ozemlju države članice, ki izda enotno dovoljenje,
če izpolnjuje vse pogoje za sprejem v skladu z nacionalno zakonodajo;
(b)
▌;
(c)
prostega dostopa do celotnega ozemlja države članice, ki izda enotno dovoljenje, v mejah, določenih v nacionalni zakonodaji ▌;
(d)
opravljanja
konkretne zaposlitvene
dejavnosti,
dovoljene
v enotnem dovoljenju
v skladu z nacionalnim pravom
;
(e)
obveščenosti glede svojih pravic, povezanih z dovoljenjem, ki jih priznava ta direktiva
in/
ali nacionalna zakonodaja.
Poglavje III
Pravica do enakega obravnavanja
Člen 12
1.
Delavci iz tretjih držav
iz člena 3(1)(b) in (c)
so
v državi članici, v kateri prebivajo
, upravičeni do enakega obravnavanja kot državljani te države članice glede:
(a)
delovnih pogojev, vključno s plačo in odpovedjo, ter tudi glede zdravja in varnosti na delovnem mestu;
(b)
svobode združevanja in pripadnosti ter članstva v organizaciji, ki zastopa delavce ali delodajalce ali v kateri koli organizaciji, katere člani opravljajo poseben poklic, vključno s koristmi, ki jih zagotavljajo te organizacije, ne da bi s tem posegali v nacionalne predpise o javnem redu in javni varnosti;
(c)
izobraževanja in poklicnega usposabljanja;
(d)
priznavanja diplom, spričeval in drugih poklicnih kvalifikacij v skladu z ustreznimi nacionalnimi postopki;
(e)
področij socialne varnosti, kakor so opredeljena v
Uredbi (ES) št. 883/2004
;
[Spremembi 122 in 132]
(f)
▌
(g)
davčnih ugodnosti,
pod pogojem, da se delavec v določeni državi članici šteje za rezidenta za davčne namene
;
[Spremembi 122 in 133]
(h)
dostopa do blaga in storitev ter dobave blaga in opravljanja storitev, ki so na voljo javnosti, vključno s postopki za pridobitev stanovanj in pomočjo
ter svetovalnimi službami
, ki jih nudijo službe za zaposlovanje,
kakor to določa nacionalno pravo
.
Odstavek ne posega v pogodbeno svobodo v skladu s pravom Unije in nacionalnim pravom.
[Sprememba 134]
2.
Države članice lahko omejijo enako obravnavanje kot velja za državljane:
(a)
glede odstavka 1(c):
–
z omejevanjem njegove uporabe na delavce iz tretjih držav, ki imajo zaposlitev ali so bili zaposleni;
[Sprememba 135]
–
z izključitvijo delavcev iz tretjih držav, ki jih je država članica na svoje ozemlje sprejela v skladu z Direktivo 2004/114/ES;
–
z izključitvijo štipendij in posojil za študij in vzdrževanje ter drugih štipendij in posojil;
–
z določitvijo posebnih pogojev, vključno z znanjem
jezika
in plačilom šolnine, v skladu z nacionalnim pravom,
za dostop do
univerzitetnega in višješolskega oziroma visokošolskega
izobraževanja
in poklicnega usposabljanja, ki ni neposredno vezan na konkretne poklicne dejavnosti;
(b)
▌
[Spremembi 122 in 136]
(c)
glede odstavka 1(h):
–
z omejevanjem njegove uporabe na delavce iz tretjih držav, ki imajo zaposlitev;
–
z omejevanjem dostopa do stanovanj;
(d)
▌
[Spremembi 122 in 137]
(e)
z omejevanjem pravic, priznanih v odstavku 1(e),
na delavce
iz tretjih držav,
vendar teh pravic ne omejijo delavcem iz tretjih držav, ki so v delovnem razmerju ali ki so po najmanj 6 mesecih v delovnem razmerju prijavljeni kot brezposelni.
Države članice lahko tudi sklenejo, da se odstavek 1(e) glede družinskih prejemkov ne uporablja za državljane tretjih držav, ki imajo dovoljenje za delo na ozemlju države članice za čas, ki ne presega šestih mesecev, za državljane tretjih držav, ki so bili sprejeti zaradi študija, ali za državljane tretjih držav, ki lahko delajo na podlagi vizuma.
(ea)
v skladu z odstavkom 1(g) glede davčnih ugodnosti z omejevanjem njegove uporabe na primere, kadar je stalno ali običajno prebivališče družinskih članov delavca iz tretjih držav, za katere ta zahteva ugodnosti, na ozemlju zadevne države članice.
[Spremembi 122 in 140]
2a.
Pravica do enakega obravnavanja, kot je opredeljena v odstavku 1, ne posega v pravico države članice, da odvzame dovoljenje za prebivanje, izdano na podlagi te direktive, dovoljenje za prebivanje, ki ni izdano zaradi dela, ali katero koli drugo dovoljenje za delo v državi članici, ali da ga ne podaljša.
2b.
Delavci iz tretjih držav, ki se preselijo v tretjo državo, ali preživeli družinski člani takšnih delavcev, ki prebivajo v tretji državi, če njihove pravice izhajajo iz pravic delavca zaradi njegove starosti, invalidnosti ali smrti na podlagi njegove predhodne zaposlitve, prejemajo obvezno pokojnino, ki jo pridobijo v skladu z zakonodajo iz člena 3 Uredbe (ES) št. 883/2004, in sicer pod enakimi pogoji in po enakih stopnjah kot državljani zadevne države članice, ki se preselijo v tretjo državo.
[Sprememba 141]
Člen 13
Ugodnejše določbe
1.
Ta direktiva se uporablja brez poseganja v ugodnejše določbe:
(a)
zakonodaje
Unije
, vključno z dvostranskimi in večstranskimi sporazumi, sklenjenimi med
Unijo
ali
Unijo
in njenimi državami članicami na eni strani ter eno ali več tretjimi državami na drugi;
(b)
dvostranskih ali večstranskih sporazumov med eno ali več državami članicami ter eno ali več tretjimi državami.
2.
Ta direktiva ne posega v pravico držav članic, da sprejmejo ali ohranijo določbe, ki so ugodnejše za osebe, za katere velja.
Poglavje IV
Končne določbe
Člen 14
Obveščanje javnosti
Vsaka država članica
da
splošni javnosti na voljo redno posodobljene informacije glede pogojev vstopa državljanov tretjih držav na njeno ozemlje ▌in bivanja na tem ozemlju
zaradi dela
.
Člen 15
Poročanje
1.
Komisija v rednih časovnih presledkih in prvič najpozneje v treh letih po datumu iz člena 16
predstavi poročilo
Evropskemu parlamentu in Svetu o uporabi te direktive v državah članicah in predlaga kakršne koli ▌spremembe,
ki so po njenem mnenju potrebne
.
2.
Države članice vsako leto in prvič najpozneje do 1.
julija
... * Eno leto po izteku roka za prenos te direktive.
Komisiji ▌sporočijo statistične podatke o številu državljanov tretjih držav, ki jim je bilo v prejšnjem koledarskem letu enotno dovoljenje odobreno
v skladu z Uredbo (ES) št. 862/2007 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. julija 2007 o statistikah Skupnosti o selitvah in mednarodni zaščiti
UL L 199, 31.7.2007, str. 23.
.
Člen 16
Prenos
1.
Države članice sprejmejo zakone in druge predpise, potrebne za uskladitev s to direktivo, najpozneje do …. Komisiji takoj sporočijo besedilo navedenih predpisov in korelacijsko tabelo med navedenimi predpisi in to direktivo.
Ko države članice sprejmejo te ukrepe, se sklicujejo na to direktivo ali pa ta sklic navedejo ob njihovi uradni objavi. Način sklicevanja določijo države članice.
2.
Države članice Komisiji sporočijo besedilo temeljnih predpisov nacionalnega prava, ki jih sprejmejo na področju, ki ga ureja ta direktiva. Začetek veljavnosti
Člen 17
Začetek veljavnosti
Ta direktiva začne veljati dvajseti dan po objavi v
Uradnem listu Evropske unije
.
Člen 18
Naslovniki
Ta direktiva je naslovljena na države članice v skladu s Pogodbama.
V ,
Za Evropski parlamentZa Svet
PredsednikPredsednik
