P6_TA(2005)0005
Okvirna konvencija OZN o spremembi podnebja
B6-0032/2005
Resolucija Evropskega parlamenta o izidu Konference o spremembi podnebja v Buenos Airesu
Evropski parlament
, –
ob upoštevanju Kjotskega protokola k Okvirni konvenciji Združenih narodov o spremembi podnebja (UNFCCC) z dne 11. decembra 1997, izvedbenih postopkov za njegovo izvajanje, sprejetih na konferencah v Bonnu (julija 2001), Marakešu (novembra 2001), New Delhiju (novembra 2002) in Milanu (decembra 2003), ter desete konference pogodbenic (COP-10) v Buenos Airesu v Argentini od 6. do 17. decembra 2004,
–
ob upoštevanju svojih resolucij o spremembi podnebja, še posebej resolucije z dne 17. novembra 2004 o strategiji EU na konferenci v Buenos Airesu (COP-10) Sprejeta besedila, P6_TA-PROV(2004)0060.
,
–
ob upoštevanju člena 103(2) svojega Poslovnika,
A.
ker so podnebne spremembe eden glavnih izzivov 21. stoletja, ker imajo negativne globalne posledice na okolje, gospodarstvo in družbo in ker se pričakuje, da bodo negativno vplivale na trajnosten razvoj in preživljanje milijonov ljudi po svetu; ker so leta 2004 prebivalstvo po vsem svetu, še posebej v najrevnejših državah, ponovno hudo prizadeli orkani, tajfuni in druge naravne nesreče, povezane z vremenom; ker se ekonomska izguba v letu 2004, poleg trpljenja ljudi in številnih žrtev, ocenjuje na rekordnih 90 milijard dolarjev,
B.
ker je popolno izvajanje Okvirne konvencije Združenih narodov o spremembi podnebja (UNFCCC) in Kjotskega protokola temeljnega pomena pri reševanju ključnega problema podnebnih sprememb in za prihodnost svetovnega okolja,
C.
ker je UNFCCC, da bi se izognila 'nevarnemu antropogenemu poseganju' v podnebni sistem, pripravila okvir delovanja, ki temelji na stabilizaciji koncentracije toplogrednih plinov v ozračju; ker je UNFCCC stopila v veljavo 21. marca 1994 in sedaj šteje 189 pogodbenic,
D.
ker je do sedaj Kjotski protokol ratificiralo 132 držav in organizacij za regionalno gospodarsko povezovanje, vključno s 37 pogodbenicami iz Priloge I, kar predstavlja 61,6% emisije toplogrednih plinov Priloge 1 v letu 1990, in so zato izpolnjeni pogoji, da Protokol stopi v veljavo, kar se bo zgodilo 16. februarja 2005,
E.
ker so razvite države najbolj odgovorne za emisijo toplogrednih plinov in morajo zato imeti vodilno vlogo pri procesu zmanjševanja emisij; ker Evropski parlament stalno poziva EU, da ohranja vodilno vlogo,
F.
ker je Evropska skupnost 31. maja 2002 ratificirala Kjotski protokol, enako kot države članice, in ker sta Evropski parlament in Svet sprejela zakonodajne instrumente Odločba št. 2004/280/2004/ES z dne 11. februarja 2004 o mehanizmu nadzora emisij toplogrednih plinov v Skupnosti in izvajanju Kjotskega protokola (UL L 49, 19.2.2004, str. 1) in Direktiva 2004/101/ES z dne 27. oktobra 2004 o spremembah Direktive 2003/87/ES o vzpostavitvi sistema za trgovanje s pravicami do emisije toplogrednih plinov v Skupnosti glede na projektne mehanizme Kjotskega protokola (UL L 338, 13.11.2004, str. 18).
za izvajanje določb Kjotskega protokola v Evropski skupnosti; ker sta Evropski parlament in Svet 13. oktobra 2003 sprejela Direktivo 2003/87/ES o vzpostavitvi sheme trgovanja s pravicami do emisije toplogrednih plinov v Skupnosti UL L 275, 25.10.2003, str. 32.
; ker zadnje poročilo Komisije o napredku ( KOM(2004)0818 ) potrjuje, da je EU v celoti na dobri poti za dosego cilja Kjotskega protokola,
G.
ker so cilji Kjotskega protokola bistven pogoj globalne strategije o podnebnih spremembah, vendar je potrebno določiti nadaljnje cilje za obdobje po letu 2012; ker se morajo globalne emisije do leta 2050 zmanjšati za polovico, da globalno segrevanje ne bo preseglo višin pred industrializacijo za več kot 2°C,
H.
ker se hitro približuje leto 2012 in je potrebna strategija po letu 2012 za soočanje z dolgoročnim izzivom za spodbujanje maloogljičnih virov energije, tehnologij z nizko emisijo toplogrednih plinov in obnovljivih virov energije,
1.
pozdravlja mednarodni sporazum o sklepih, sprejetih na deseti konferenci držav pogodbenic Okvirne konvencije Združenih narodov o spremembi podnebja (UNFCCC), vključno s programom dela za ukrepe prilagajanja in odzivanja iz Buenos Airesa ter sklepom iz maja 2005 o začetku dialoga o prihodnjem odzivanju na spremembe podnebja v okviru UNFCCC in Kjotskega protokola;
2.
je trdno prepričan, da mora Evropska unija obdržati svojo vodilno vlogo pri mednarodnih prizadevanjih za boj s spremembami podnebja; zato pričakuje, da bo EU predstavila predlog prihodnje ureditve na seminarju vladnih strokovnjakov, ki je v skladu s ciljem EU o ohranjanju povprečne globalne temperature, ki naj ne bi presegala višin pred industrializacijo za več kot 2°C, z globalno emisijo, ki se bo povečevala v prihodnjih dvajsetih letih in ki spoštuje načela enakosti, odgovornosti ter zmožnosti in sposobnosti delovanja;
3.
ugotavlja, da je potrebno, da vse razvite države srednjeročno znatno povečajo svoja prizadevanja za zmanjšanje emisij, da se bodo lahko dolgoročno soočile z izzivom zmanjšanja; poziva EU, da na spomladanskem Evropskem svetu 2005 sprejme cilje zmanjševanja emisij, ki so v skladu z omenjenimi cilji; meni, da je za industrijske države za doseganje teh ciljev potrebno srednjeročno zmanjšanje emisij za 30% do leta 2020, dolgoročno pa za 60-80% do leta 2050;
4.
poziva Komisijo in države članice, da okrepijo prizadevanja, da pri dialogu z odgovornimi državami sveta pripravijo osnutek trajnostne rešitve za preprečevanje nevarnih sprememb podnebja; obsoja poskuse nekaterih držav, da bi ovirale začetek pogajanj o uresničevanju podnebne politike po letu 2012; izraža obžalovanje ob večkrat ponovljenih izjavah italijanskega ministra za okolje, da ni smiselno postavljati zavezujočih ciljev glede omejevanja emisij po letu 2012, če pri tem ne bodo sodelovale Združene države Amerike, Kitajska in Indija; meni, da bi te izjave lahko oslabile stališče EU;
5.
poziva države, ki še niso ratificirale Kjotskega protokola, naj to čimprej storijo; poziva vlado Združenih držav Amerike, naj ponovno pretehta svojo odločitev, da ne bo sodelovala in naj kot prvo spoštuje svojo obvezo, sprejeto v okviru UNFCCC, da svoje emisije zmanjša na raven iz leta 1990; nadalje poudarja, da bi z ratifikacijo in uporabo mehanizmov Protokola bilo za Avstralijo doseganje ciljev Kjotskega protokola bolj ekonomično;
6.
poziva EU, da sprejme nadaljnje ukrepe za večje varčevanje z energijo, izboljša energetsko učinkovitost ter se preusmeri k uporabi obnovljivih virov energije;
7.
je zaskrbljen, da vedno večje emisije v prometu ne bi ogrozile napredka pri zmanjševanju emisij v drugih sektorjih; prepričan je, da bi se EU lahko učila od Kalifornije, kako omejiti emisije v prometu; zato Komisijo nujno poziva, naj pripravi predloge za znižanje mejnih vrednosti CO2 pri novih vozilih;
8.
ponovno zahteva, da morajo biti za drugo ciljno obdobje po letu 2012 emisije mednarodnih poletov in ladijskega prometa vključene v cilje zmanjševanja emisij;
9.
je razočaran, ker je bila na deseti konferenci pogodbenic zamujena priložnost za pripravo nadaljnjih ciljev za obdobje po letu 2012; je še posebej razočaran, ker je kljub prizadevanjem delegacije EU na konferenci bil sprejet dogovor le o enem neformalnem srečanju v letu 2005 za pripravo prihodnjih novih ciljev; vztraja, da se mora EU v tesnem sodelovanju z vsemi zainteresiranimi stranmi na nacionalni in regionalni ravni skrbno pripraviti na svoje sodelovanje na tem srečanju in ohranjati vodilno vlogo pri graditvi močne koalicije za nadaljnje uresničevanje mednarodnih obveznosti po letu 2012; poudarja, da je oblikovalcem politike potrebno dati priložnost, da načrtujejo z določenim ustreznim poznavanjem položaja po letu 2012;
10.
vztraja, da se mora za razvoj učinkovitih in ustreznih odzivov na spremembe podnebja seminar vladnih strokovnjakov v okviru UNFCCC osredotočiti na razprave o prihodnosti Kjotskega protokola in izdati pisno poročilo o rezultatih, ki morajo biti izhodišče za pogajanja;
11.
je prepričan, da mora prihodnji sistem temeljiti na skupnih, vendar različnih odgovornostih, na stalnem in večjem zmanjševanju emisij po letu 2012 ter na prizadevanju več držav za zmanjševanje emisij, še posebej Združenih držav Amerike in naprednejših držav v razvoju; zato poziva Komisijo in države članice, da v dialogu z mednarodnimi partnerji, še posebej z Združenimi državami Amerike, Kitajsko in Indijo, poudari potrebo po zaščiti podnebja;
12.
vztraja pri povečanju finančne pomoči državam v razvoju za ukrepe prilagajanja; hkrati poudarja, da je treba sprejeti ukrepe za spodbujanje okolju prijaznejših modelov razvoja, saj imajo vse države v razvoju pravico do gospodarskega razvoja;
13.
obžaluje, da Združene države Amerike, ki imajo največjo emisijo CO2, kljub svoji prisotnosti na konferenci COP-10 niso bile pripravljene razpravljati o nadaljnjih prizadevanjih za zmanjševanje sprememb podnebja; opogumljen je na podlagi številnih pobud glede sprememb podnebja, sprejetih v Združenih državah Amerike na državni ravni, kot je Regionalna pobuda glede toplogrednega plina, ki pokriva devet severovzhodnih držav, medtem ko imajo Maryland, okrožje Kolumbija, Pensilvanija, vzhodne kanadske province in New Brunswick vlogo opazovalca v procesu, katere cilj je razprava o modelu regionalnega programa 'omeji in trguj', ki pokriva emisijo CO2;
14.
poziva Komisijo, da v prihodnjem poročilu o stroških in koristih politik podnebnih sprememb upošteva sprejem ukrepov prilagajanja meje nadomestila za konkurenčno prednost, ki jo imajo proizvajalci industrializiranih držav, ki nimajo omejitev emisije ogljikovega dioksida; poudarja, da reševanje problema podnebnih sprememb prinaša vzporedno s cilji, določenimi z lizbonsko strategijo, tudi priložnosti in spodbude za inovacije;
15.
pozdravlja pobude EU za zmanjšanje emisij toplogrednih plinov in še posebej shemo trgovanja z emisijami, ki prične veljati 1. januarja 2005, kot tudi možnost drugih držav, kot sta Kanada ali Japonska, da se vanjo vključita; poziva Komisijo, da preuči možnost predlaganja povezave sheme EU za trgovanje z emisijami z regionalnimi pobudami, ki so sprejele omejitve emisij, ki so v skladu s cilji UNFCCC; nadalje poziva Evropski svet, da tudi po letu 2012 zagotavlja koriščenje vpliva projektnih mehanizmov v skladu s pogoji iz Direktive 2004/101/ES;
16.
poziva obe predsedstvi, da v letu 2005 zagotovita ali celo pospešita nadaljevanje reševanja tega vprašanja ob vedno večji zavezanosti in večjem številu mednarodnih partnerjev v procesu;
17.
poudarja, da je bilo sodelovanje med Evropskim parlamentom in Komisijo informativno, in pričakuje, da se bo s Svetom našla rešitev pred prihodnjo konferenco/srečanjem pogodbenic in bodo udeleženci iz Evropskega parlamenta lahko sodelovali na teh sestankih vsaj kot opazovalci, s pravico do sodelovanja v razpravi ali brez nje;
18.
naroči svojemu predsedniku, naj to resolucijo posreduje Svetu, Komisiji, vladam in parlamentom držav članic ter sekretariatu Okvirne konvencije OZN o spremembi podnebja, s pozivom, naj se posreduje tudi vsem državam pogodbenicam, ki niso članice EU.
