KONČNO
A6-0047/2006
13.3.2006
POROČILO
o okrepljenem partnerstvu med Evropsko unijo in Latinsko Ameriko
(2005/2241(INI))
Odbor za zunanje zadeve
Poročevalec:
José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra
PE 367.748v05-00
VSEBINA
PREDLOG RESOLUCIJE EVROPSKEGA PARLAMENTA.....................................................3
EXPLANATORY STATEMENT..............................................................................................18
MNENJE Odbora za razvoj ...........................................................................................26
POSTOPEK..............................................................................................................................30
PREDLOG RESOLUCIJE EVROPSKEGA PARLAMENTA
o okrepljenem partnerstvu med Evropsko unijo in Latinsko Ameriko
( 2005/2241(INI) )
Evropski parlament ,
– ob upoštevanju deklaracij, ki so bile sprejete na treh dosedanjih vrhih voditeljev držav in vlad Latinske Amerike in Karibov (LAK) in Evropske unije v Riu de Janeiru (28. in 29. junija 1999), v Madridu (17. in 18. maja 2002) in v Guadalajari (28. in 29. maja 2004),
– ob upoštevanju luksemburške deklaracije, ki je bila sprejeta na 12. ministrskem srečanju skupine iz Ria in Evropske unije 27. maja 2005 v Luksemburgu,
– ob upoštevanju strateškega sporočila o okrepitvi partnerstva med Evropsko unijo in Latinsko Ameriko, ki ga je Komisija predstavila Svetu in Evropskemu parlamentu pred 4. vrhom EU-LAK, ki bo 12. in 13. maja 2006 na Dunaju ( KOM(2005)0636 ),
– ob upoštevanju sklepne listine 17. medparlamentarne konference Evropske unije in Latinske Amerike v Limi od 14. do 16. junija 2005,
– ob upoštevanju resolucije o vsestranskem partnerstvu in skupni strategiji odnosov med Evropsko unijo in Latinsko Ameriko
UL C 140 E, 13.6.2002, str. 569. ,
– ob upoštevanju člena 45 Poslovnika,
– ob upoštevanju poročila Odbora za zunanje zadeve in mnenja Odbora za mednarodno trgovino ( A6-0047/2005 );
A. ker so si voditelji držav in in vlad Evropske unije, Latinske Amerike in Karibov na treh zgoraj omenjenih srečanjih na vrhu zastavili strateški cilj vzpostaviti strateško partnerstvo med regijama EU in LAK,
B. ker trenutni odnosi še zdaleč niso izpolnili pričakovanj glede pravega strateškega partnerstva niti v političnem in varnostnem niti v trgovinskem, socialnem in proračunskem smislu,
C. ker je Latinska Amerika, ki z Unijo deli skupno zavezo na področju človekovih pravic, demokracije in multilateralizma, privilegirana partnerka Unije, ki skuša utrditi svoj položaj svetovne udeleženke in je postala največja tuja vlagateljica v Latinski Ameriki, največja donatorka v regiji in najpomembnejša trgovinska partnerka številnih držav, predvsem članic Mercosurja,
D. ker EU v Latinski Ameriki največ prispeva k razvojnemu sodelovanju in humanitarni pomoči,
E. ker je bila po podatkih Ekonomske komisije Združenih narodov za Latinsko Ameriko (ECLA) zadnja tri leta gospodarska rast latinskoameriških držav pozitivna in se je bruto domači proizvod v letu 2005 povečal za 4,3 %,
F. ker se BDP na prebivalca v Latinski Ameriki giblje okrog 2800 EUR, kar je trikrat več kot na Kitajskem; ker je Latinska Amerika zaradi vse tesnejših vezi z Azijo, zlasti s Kitajsko, in obsežnih človeških virov ter surovinskih zalog za Unijo izjemno pomembno tržišče; ker Unija kljub trenutnemu neravnotežju v trgovinskih odnosih postaja ključna partnerka za ekonomski, industrijski, znanstveni in tehnološki razvoj Latinske Amerike in obenem prispeva h krepitvi raznolikosti te regije, ki je prav tako zelo povezana s Severno Ameriko,
G. ker trenutno približno 45 % prebivalstva Latinske Amerike še vedno živi v revščini in so žrtve očitne socialne neenakosti ter diskriminacije in zapostavljanja, ki prizadeva predvsem avtohtono populacijo ter ženske in otroke, kar je očiten dejavnik slabljenja demokracije in družbene razdrobljenosti, ogroža gospodarsko rast in v veliki meri pripomore k družbeni konfliktnosti in politični nestabilnosti,
H. ob priznavanju občutnih prizadevanj nekaterih latinskoameriških držav, katerih družbe so znatno napredovale pri uresničevanju razvojnih ciljev tisočletja,
I. ob močnem odobravanju dejavnosti tistih držav v okviru programov solidarnosti in sodelovanja jug-jug, ki imajo znaten vpliv na področja zdravstvenega varstva, izobraževanja in dejavnosti v boju proti nezmožnostim,
J. ker so v več latinskoameriških državah pripravili številna poročila o resnici in spravi v obdobju po diktatorskih režimih, s priporočili, ki jih bo treba še upoštevati, da bo lahko vzpostavljena pravica kot temelj razvoja demokratične družbe,
K. ker je za boljše upravljanje in socialno kohezijo potreben svetovni gospodarski sistem, ki bo v večji meri upošteval potrebe najmanj razvitih držav,
L. ker je treba posledično ponovno oživiti strateški odnos, zlasti na nekaterih temeljnih področjih, na katerih so ti odnosi osnovani, kot so prizadevanje za učinkovite večstranske odnose med partnerji, podpora procesov regionalnega povezovanja in socialne kohezije v Latinski Ameriki, preseljevanje in izboljšanje institucionalnih mehanizmov partnerstva,
M. ker je 4. vrh na Dunaju maja 2006 odlična priložnost za ponovno oživitev odnosov in nova priložnost za Unijo, da oblikuje celovit, skladen in neodvisen strateški okvir, ki bo stalno in redno spodbujal njene odnose z Latinsko Ameriko in služil kot ogrodje za zunanje delovanje Unije na tem območju,
N. ker dodatna podpora v institucionalnem smislu in za razvojno sodelovanje izhaja iz ustanovitve ibersko-ameriškega generalnega sekretariata (SEGIB) na 15. ibersko-ameriškem vrhu (oktobra 2005 v Salamanci) - organa, ki ima pravno osebnost in podpira ibersko-ameriško konferenco;
O. ker je poleg tega nujno ponovno oživiti tudi parlamentarno razsežnost strateškega partnerstva; in ker bi bilo najbolje že na Dunaju skleniti, da se ustanovi čezatlantska evro-latinskoameriška skupščina, ki bo ta dialog okrepila in racionalizirala,
P. ker je treba za prednostne naloge oživljenega strateškega partnerstva med regijama nameniti ustrezna proračunska sredstva,
1. čestita Komisiji, da je po desetih letih in tik pred vrhom voditeljev držav in vlad EU in LAK na Dunaju predstavila novo strateško sporočilo, ki omogoča ugotavljanje in ocenjevanje izzivov in izrednih priložnosti, ki jih utegne prinesti resnično strateško partnerstvo med regijama;
2. izraža zadovoljstvo nad konstruktivnim medinstitucionalnim vzdušjem, ki ga je spodbudil sklep sedanje Komisije, kar dokazuje njen smisel za politiko, primernost in vodstvo, ki so v tem času izredno potrebni; se posebej zahvaljuje za kakovost in resnost ter odlično tehnično delo pri pripravi omenjenega sporočila;
3. izraža podporo avstrijskemu predsedstvu zaradi njegovega odločnega prizadevanja za okrepitev odnosov med EU in LAK, saj je 4. vrh ključni dogodek v njegovem programu;
4. poudarja, da Parlament namerava konstruktivno podpreti Komisijo in sedanje predsedstvo ter storiti vse, kar je v njegovi moči, da bi bil vrh na Dunaju pravi uspeh za vse partnerje;
5. podpira vlogo ibersko-ameriškega generalnega sekretariata kot organizatorja ibersko-ameriških srečanj na vrhu ter priporoča uvedbo prožnega mehanizma priprav in spremljanja vrhovnih srečanj med EU in Latinsko Ameriko, vključno z udeležbo predsedstva Sveta, Komisije, skupine visokih uradnikov in ibersko-ameriškega sekretariata, kar bi omogočalo izkoristek in uskladitev sinergij, ki jih ustvarjajo različni udeleženi partnerji in bi preprečevalo podvajanje virov;
Vsestranski pristop za strateško partnerstvo med regijama
6. poudarja, da je treba nujno ohraniti celostno strateško vizijo partnerstva, ki ne sme ostati pri predlogih in posameznih ukrepih, temveč je njen končni cilj vzpostavitev pravega političnega, socialnega, kulturnega, okoljskega in varnostnega partnerstva, oblikovanje evro-latinskoameriškega območja proste trgovine do leta 2010, nastanek resničnega partnerstva na socialnem in znanstvenem področju ter skupno prizadevanje za trajnostni razvoj;
7. podpira cilje in razloge za krepitev odnosov, ki jih je izpostavila Komisija, čeprav želi, da bi bili končni cilji predlogov in priporočil zastavljeni bolj stvarno in v skladu s tistimi, ki jih omenja prejšnji odstavek;
8. podpira predloge Komisije za stopnjevanje in usmerjanje političnega dialoga, ampak poudarja, da je treba politično in varnostno partnerstvo podpreti z evro-latinskoameriško listino za mir in varnost, ki bo na osnovi Listine Združenih narodov omogočila udejanjanje političnih, strateških in varnostnih predlogov v interesu obeh regij, z delom dvoregionalnega centra za preprečevanje sporov ter z naslednjimi novimi institucionalnimi mehanizmi:
a) ustanovitev čezatlantske evro-latinskoameriške skupščine, sestavljene iz enakega števila poslancev Evropskega parlamenta na eni strani in predstavnikov latinskoameriškega parlamenta (Parlatina), srednjeameriškega parlamenta (Parlacena), andskega parlamenta (Parlandina) ter parlamentarnih odborov EU in Mehike ter EU in Čila na drugi;
b) ustanovitev stalnega evro-latinskoameriškega sekretariata, ki bo spodbujal dejavnosti partnerstva v obdobjih med vrhovnimi srečanji;
c) aktualizacija ministrskega političnega dialoga in uvedba pogostih srečanj obrambnih ministrov, ministrov za pravosodje in notranje zadeve, ministrov za socialne zadeve, ministrov za okolje in razvoj, itd.;
d) sistematično prizadevanje za evro-latinskoameriško soglasje v različnih mednarodnih organizacijah in pogajanjih, predvsem pri Združenih narodih in Svetovni trgovinski organizaciji;
e) institucionalizacija rednega dvoregionalnega dialoga med lokalnimi in regionalnimi vladami pod pokroviteljstvom Odbora regij;
f) institucionalizacija rednega poslovnega dialoga med regijama in ustrezno sodelovanje sindikalnih organizacij ter civilne družbe pri spremljanju sporazumov;
9. podpira priporočilo Komisije, da bi politični dialog prilagodili potrebam različnih dvoregionalnih, podregionalnih in dvostranskih sogovornikov in ga omejili na določeno število zadev, vključno z reformo Združenih narodov in ohranjanjem miru; meni, da je treba v dialog vključiti tudi druge prav tako bistvene teme skupnega interesa, na primer spoštovanje človekovih pravic, demokratično vladanje, boj proti revščini, terorizmu in prekupčevanju z drogami ter da imajo bistven pomen sektorski dialogi o socialni koheziji, okoljskih vidikih trajnostnega razvoja, socialni pravičnosti in pravicah delavcev, migracijah ter izmenjavi človeških virov;
10. se strinja s predlogom Komisije za umestitev političnega dialoga za preprečevanje sporov in krizno upravljanje na novi politični dnevni red, a predlaga, da bi omenjeni dialog zaobjel tudi vprašanja evropske varnostne in obrambne politike in bi se v praksi uresničil v obliki evro-latinskoameriške listine za mir in varnost ter prizadevanjih dvoregionalnega centra za preprečevanje sporov, ki ga je treba ustanoviti v Latinski Ameriki, kar bo najboljši način za izmenjavo izkušenj ter podporo in usklajevanje prizadevanj držav in zainteresiranih regionalnih organov, zlasti Organizacije ameriških držav in skupine iz Ria;
11. meni, da je treba ob zamudah pri doseganju soglasja glede zgoraj omenjene evro-latinskoameriške listine za mir in varnost, kakršne so se v podobnih primerih pojavljale na drugih geografskih območjih, preprečiti, da bi neuspešni dogovori zavirali druge ukrepe in cilje okrepljenega partnerstva;
12. meni, da bi moral biti namen dvoregionalnega centra za preprečevanje spopadov zgodnje odkrivanje vzrokov potencialnega nasilja in oboroženih spopadov ter pravočasno preprečevanje takšnih spopadov ali njihovega morebitnega stopnjevanja;
13. vztraja pri prepričanju, da dialog med regijama tlakuje pot k obvladovanju skupnih izzivov, krepitvi in podpiranju multilateralizma v svetovni politiki ter hkrati prispeva k temu, da bo imela Latinska Amerika večjo politično težo v mednarodnih forumih in organizacijah;
14. ponovno izraža prepričanje, da je notranja stabilnost številnih latinskoameriških partnerjev še vedno odvisna od reforme državnih struktur, konkretno od modernizacije predstavniških mehanizmov, institucij in političnih strank, od vključitve skupin, kot so avtohtoni prebivalci, v proces odločanja ter od prizadevanj za demokratično vladanje;
15. se zahvaljuje Komisiji, da je podprla ustanovitev čezatlantske evro-latinskoameriške skupščine, ki bo pripomogla k trdnejšemu demokratičnemu vladanju in k prizadevanjem za parlamentarno razsežnost partnerstva; poziva 4. vrh, da se v sklepni listini ali v dunajskem kompromisu izrecno odloči za oblikovanje skupščine, ki so jo skupaj predlagali skupni evro-latinskoameriški parlamentarni organi ter bo sestavljena iz enakega števila poslancev Evropskega parlamenta na eni in predstavnikov Parlatina, Parlacena, Parlandina, skupnega parlamentarnega odbora Mercosurja ter skupnih parlamentarnih odborov EU in Čila;
16. predlaga, da evro-latinskoameriška čezatlantska skupščina deluje kot parlamentarni organ strateškega partnerstva in ima naslednje svetovalne in presojevalne pristojnosti:
a) parlamentarni forum za razprave in nadzor nad vprašanji o strateškem partnerstvu, katerega krepitev in razvoj mora skupščina podpirati;
b) parlamentarno spremljanje in nadzorovanje sporazumov partnerstva, ki veljajo ali so v postopku pogajanj ali revizije, pri čemer ustrezno sodelujejo mešani parlamentarni odbori, predvideni v omenjenih sporazumih;
c) sprejemanje resolucij, priporočil in listin za vrh EU-LAK ali različne skupne ministrske organe, vključno s skupino iz Ria in procesom iz San Joséja;
17. poziva latinskoameriške partnerje, da predvsem sprejmejo konkretne kompromise, ki bodo okrepili neposredno legitimnost vseh vključenih parlamentov, in čim prej omogočijo splošne neposredne volitve predstavnikov v te organe;
18. predlaga okrepitev vloge lokalnih in regionalnih vlad pri zavzemanju za pobude decentraliziranega javnega sodelovanja, ki bodo blizu vsem državljanom in bodo izboljšali njihovo blaginjo; predlaga tudi, da se okrepijo sredstva, katerih namembnost je graditi na izkušnjah, pridobljenih na podlagi dosedanjih povezav in izmenjav med regijama;
19. ponovno poziva, da se civilni družbi (nevladnim organizacijam, podjetjem, društvom, univerzam, sindikatom itd.) dodeli vloga, ki ji pripada, da bi tako zagotovili večjo udeležbo celotne družbe v dejavnostih in koristih okrepljenega partnerstva;
20. meni, da so za dobro delovanje partnerstva nujno potrebne dejavnosti poslovnega evro-latinskoameriškega foruma za spodbujanje trgovinske menjave in raznovrstnih vlaganj v obe regiji, ki ga sestavljajo predstavniki podjetniških združenj ter malih, srednjih in velikih evropskih in latinskoameriških podjetij;
21. ponovno predlaga, da bi do leta 2010 (ali čim bliže temu datumu) vzpostavili evro-latinskoameriško območje svobodne trgovine, kar naj bi potekalo v dveh stopnjah:
a) zaključek pogajanj o pridružitvenem sporazumu EU-Mercosur na Dunaju; začetek pogajanj o pridružitvenih sporazumih z Andsko skupnostjo (CAN) in Srednjo Ameriko; dejanska uporaba novega splošnega sistema preferencialov (GSP "plus") pri enih in drugih ter čim boljši izkoristek njegovih prednosti, dokler zgoraj omenjeni sporazumi ne bi začeli veljati, in poglabljanje obstoječih sporazumov med EU in Mehiko ter EU in Čilom, z namenom izkoristiti vse njihove možnosti;
b) doseči sporazum o vsestranskem medregionalnem partnerstvu do leta 2010, ki bo dal zakonodajni okvir in popolno geografsko pokritost različnim področjem dvoregionalnega partnerstva in katerega končni cilj bo postopna vzajemna dvostranska preferencialna liberalizacija trgovine z blagom in storitvami vseh vrst (za katero bodo veljale omejitve, značilne za gospodarske storitve splošnega interesa) med vsemi regijami in v skladu z normami STO;
22. podpira priporočila Komisije, da je treba ustvariti ugodno okolje za menjavo in vlaganja med regijama z okrepitvijo večstranskega trgovinskega sistema STO, s poglabljanjem veljavnih sporazumov z Mehiko in s Čilom, s pogajanji o sporazumih o pridružitvi in prosti trgovini z Mercosurjem, Andsko skupnostjo (CAN), Srednjo Ameriko in karibskimi državami, s poenostavitvijo latinskoameriškega izvoza na evropske trge s carinskimi olajšavami in oprostitvami carinskih dajatev po splošnem sistemu preferencialov (GSP "plus");
23. meni, da bosta sklenitev sporazuma med Evropsko unijo in Mercosurjem ter začetek pogajanj z Andsko skupnostjo in Srednjo Ameriko na prihodnjem vrhu na Dunaju prispevala k uspešnosti tega srečanja in bosta spodbudno vplivala na odnose med Evropsko unijo in Latinsko Ameriko;
24. opozarja, da zaradi skopega izkupička ministrske konference v Hongkongu pogojenost trenutnega mandata pogajanj z Mercosurjem s STO ni bistvena, še manj pa za prihodnje mandate za pogajanja s CAN in Srednjo Ameriko; poudarja, da je v trenutnih razmerah več možnosti za sklenitev sporazuma z Mercosurjem, ki bo vključeval poglavje o kmetijstvu v skladu s časovnim razporedom za 2013, ki je bil sprejet v Hongkongu in predvideva soglasno sprejeta prehodna obdobja;
25. poziva k temu, da mandati pogajanj za nove pridružitvene sporazume z andskimi in srednjeameriškimi državami ne bi dovoljevali pogojevanja sklenitve sporazumov z izidi pogajanj v krogu STO; pri tem je treba zagotoviti, da bo območje proste trgovine, ki ga stranke želijo vzpostaviti, povsem v skladu z določbami STO; poziva Komisijo in Svet, da se o pogajalskih smernicah posvetujeta s Parlamentom, preden jih bo Svet dokončno sprejel;
26. priporoča, da dvostranske in medregionalne sporazume v veljavi ali v teku pogajanj spremlja celostna in večstranska perspektiva, ki bo spodbujala regionalno povezovanje in notranjetrgovinsko menjavo, tako da bodo njene določbe lahko pravočasno vključene v predlagani sporazum o vsestranskem partnerstvu med regijama;
27. poudarja prepričanje, da je poleg gospodarskih in trgovinskih vidikov prihodnjih sporazumov treba posebej izpostaviti pomembnost kakovostnih političnih, socialnih in kulturnih elementov ter tistih, povezanih z migracijo in trajnostnim razvojem; meni, da je treba storiti vse potrebno za vzpostavitev primernega odnosa med prosto trgovino in socialno kohezijo;
28. priporoča vrhu, naj zagotovi, da bo pri krepitvi odnosov med regijama na področju transnacionalnih poslov upoštevana občutljivost nekaterih praks na danih področjih in v določenih sektorjih, ter podpira naložbe etične narave;
29. podpira predlog Komisije, da se v kontekst okrepljenega strateškega partnerstva EU-LAK vključijo tudi odnosi karibskih držav z EU in njenimi partnerji Srednje in Južne Amerike v okviru vrste lomejskih konvencij in sporazuma iz Cotonouja, še posebej pa prek Cariforuma (združenja karibskih držav), članstva Caricoma (skupnega trga Karibov) v skupini iz Ria in sodelovanja karibskih držav na vrhih EU-LAK; spodbuja Komisijo, da v naslednjem sporočilu na to temo nadaljuje v tej smeri;
30. meni, da so predlogi Komisije za spodbujanje vloge vodilnih evropskih sektorjev pri razvoju Latinske Amerike in Karibov prek okvirnih programov za raziskave in tehnološki razvoj še posebej primerni, vključno z okrepitvijo programa @lis na področju informacijske družbe in navigacijskega sistema Galileo, ki bo prispeval predvsem k varnosti na morju in v zraku;
31. potrjuje svoje predloge o doseganju pristnega partnerstva na socialnem in znanstvenem področju ter pri prizadevanju za trajnostni razvoj z naslednjimi ukrepi in sredstvi:
§ začetek odločne in velikodušne politike sodelovanja za razvoj, katere skupni cilj je doseči razvojne cilje tisočletja do leta 2015;
§ postopno in odločno odpiranje trgov EU v skladu s predvidenimi cilji pridružitvenih sporazumov;
§ ustanovitev dvoregionalnega solidarnostnega sklada in "pomoči za Latinsko Ameriko";
§ sprejetje posebnega zakonodajnega okvira, ki bo na osnovi diferenciranega pristopa urejal sodelovanje Unije z Latinsko Ameriko;
§ vzpostavitev programov EU za poklicno usposabljanje, izobraževanje, kulturo, zdravje in priseljevanje v države Latinske Amerike;
§ spodbujanje programov znanstvenega in tehničnega sodelovanja ter izmenjave znanstvenikov, inženirjev in študentov;
§ podpora programov institucionalnih in davčnih reform;
§ dodeljevanje finančne pomoči za ustanovitev andskega instituta biološke raznovrstnosti, h kateri je pozvala 17. medparlamentarna konferenca Evropske unije in Latinske Amerike;
§ spodbujanje regionalnih trgov in projektov poštene trgovine;
§ dodelitev ustreznih proračunskih sredstev za uresničitev navedenih načrtov;
meni, da je pri zadnji točki bistveno, da Komisija v prihodnjih proračunskih predlogih predlaga ambiciozne rešitve, ob katerih se Parlament ne bo venomer prisiljen boriti s Svetom za zviševanje predhodnega predloga proračuna;
32. meni, da je treba politiki sodelovanja in pomoči med Unijo in Latinsko Ameriko v razvoju nujno dati novo in močno spodbudo, pri kateri bi morala imeti osrednjo vlogo boj proti revščini in neenakosti; je prepričan, da je treba poudarjati razvijanje davčne politike in spodbujanje socialne kohezije ter hkrati odločno podpreti osnovno izobraževanje in javno zdravstvo (ki sta ključna dejavnika pri uresničevanju razvojnih ciljev tisočletja), predvsem v zvezi z občutljivimi skupinami, kot so ženske in otroci, etnične manjšine in avtohtono prebivalstvo;
33. poudarja, da bi morala imeti politika sodelovanja in razvojne pomoči diferenciran pristop, ki bi upošteval različne gospodarske in socialne razmere ter razvojno stopnjo latinskoameriških držav; meni, da je pomembno tiste države v regiji, ki imajo srednje dohodke, podpreti v boju proti revščini, pri spodbujanju socialne kohezije in uresničevanju razvojnih ciljev tisočletja in sicer z vsemi razpoložljivimi sredstvi, tudi z gospodarskim sodelovanjem na področjih skupnega interesa;
34. se strinja, da mora biti pomoč prilagojena potrebam zadevnih držav, vendar ugotavlja, da so nekatera predlagana področja sodelovanja, kot so migracija, protiteroristični ukrepi in boj proti nedovoljenim drogam, pomembnejša za donatorje kot za prejemnike pomoči; vztraja, da sodelovanje na takšnih področjih ne sme ovirati ukrepov, ki so usmerjeni proti revščini;
35. poudarja, da sta revščina in lakota celovita problema, ki nimata le ene plati, in da so vse države skupaj odgovorne za boj proti njima; hkrati poziva vlade, naj sprejmejo neposredne ukrepe za njuno odpravo, tako da razširijo programe za zaposlovanje in ustvarjanje dohodka, ki podpirajo trajnostno gospodarsko rast;
36. poudarja, da je treba razširiti sodelovanje z latinskoameriškimi državami, ki niso zgolj napredovale pri uresničevanju razvojnih ciljev tisočletja v svojih družbah, ampak igrajo tudi vodilno vlogo pri vzpostavljanju širšega medsebojnega sodelovanja južnoameriških držav in pri vzajemni podpori;
37. poudarja, da je proračunska podpora najbolj učinkovita takrat, ko je usmerjena k specifičnim področjem; vztraja, da morajo biti minimalni pogoji javnofinančnega upravljanja predpogoj za vso proračunsko podporo in da morajo biti vedno vključeni tudi spremljevalni ukrepi;
38. ceni predlog Komisije o prednostnem oblikovanju "skupnega prostora visokega šolstva EU-LAK", a meni, da je cilj, da bi na evropskih univerzah med letoma 2007 in 2013 sprejeli le okrog 4000 latinskoameriških študentov in profesorjev, preveč omejen; poudarja, da bi bilo treba to število vsaj potrojiti, da bi resnično vplivali na kulturno in politično področje tako obsežne regije; poudarja, da je treba posebno pozornost nameniti osnovnemu izobraževanju, da bi izpolnili potrebe najrevnejših delov latinskoameriške družbe;
39. odločno podpira predloga Komisije o povečanju prenosa znanja in dobrih praks na področju kulturnega sodelovanja med vsemi vpletenimi partnerji ter o pripravi "evropskega tedna", ki bi se okrog 9. maja odvijal v vseh latinskoameriških državah ob podpori dela njihovih delegacij in ob tesnem sodelovanju z veleposlaništvi držav članic;
40. meni, da so za medsebojno globlje poznavanje nujno potrebni dodatni ukrepi, kot so izboljšano obveščanje prek spletnega mesta Komisije, širjenje španske in portugalske različice tega mesta, vzpostavitev forumov in elektronskih biltenov na njem, vzpostavitev forumov in elektronskih biltenov na njem, odločna podpora centrom in organom, ki raziskujejo odnose med EU in Latinsko Ameriko (OREAL, CELARE, služba za opazovanje decentraliziranega sodelovanja med EU in Latinsko Ameriko, inštitut za iberoameriške in portugalske študije, itd.) ali bi lahko imeli pomembno vlogo pri ozaveščanju o razmerah v obeh regijah (Foro de Biarritz, Goëthe-Institut, Instituto Cervantes, Fundación Carolina, British Council, Alliance Francaise itd.);
41. predlaga ustanovitev evro-latinskoameriškega sklada za spodbujanje dialoga javno-zasebnega značaja med partnerji v skladu z obstoječimi skladi za druga geografska območja, na primer Azijo in Sredozemlje, ter poziva Komisijo, naj izdela konkreten predlog za uresničitev te ideje;
42. meni, da je treba za globlje medsebojno poznavanje bistveno izboljšati obveščevalne zmogljivosti mreže delegacij Komisije, ki je brez dvoma ena od najučinkovitejših in najbolje obveščenih zunanjih služb na svetu; se obvezuje, da bo parlamentarna diplomacija kot dodatno sredstvo igrala pomembnejšo vlogo in pri tem uporabljala svojo mrežo parlamentarnih in ad hoc delegacij ter medparlamentarnih konferenc; predlaga, da se v najpomembnejših delegacijah Evropske komisije v regiji ustanovijo parlamentarne povezovalne enote, sestavljene iz uradnikov Evropskega parlamenta;
43. opozarja, da vse večja proizvodnja, prekupčevanje in poraba drog, še posebej kokaina, po vsem svetu in v Evropi, kar je pripeljalo do predvidljivih posledic (namreč porasta organiziranega kriminala, nezakonitega trgovanja z orožjem, korupcije in pranja denarja), resno škoduje vsem latinskoameriškim partnerjem in zahteva odločno strategijo boja proti njihovim pogubnim posledicam s spodbujanjem nadomestnih pridelkov, ne da bi kaznovali majhne pridelovalce, ki jih prekupčevalci z drogami izkoriščajo;
44. se strinja s ciljem Komisije še naprej pomagati Latinski Ameriki v boju proti drogam in skupaj prispevati k povečanju skupne varnosti in stabilnosti s prizadevanjem za deljeno odgovornost v boju proti drogam na vseh ravneh in za sodelovanje vseh organov;
45. podpira delo skupnega predsedstva Kostarike in Avstrije v mehanizmu EU-LAK za usklajevanje in sodelovanje na področju drog, v skupnem prizadevanju za večjo vlogo tega mehanizma pri pobudah, programih in projektih za preprečevanje in omejevanje porabe, proizvodnje in nezakonitega prekupčevanja z drogami ter na podlagi deljene odgovornosti omenjenih regij;
46. znova poudarja potrebo po čim večji učinkovitosti akcijskega načrta za sodelovanje z nekaterimi projekti v okviru mehanizma, povezanimi s prednostnimi nalogami panamskega načrta in njegovimi glavnimi elementi;
47. podpira predlog Komisije spodbujati dobro finančno, davčno in sodno vodenje s pomočjo finančnih spodbud, ki bodo določene s posebnimi sporazumi z državami regije; države članice poziva k sprejetju skladne in učinkovite politike demokratičnega vladanja, socialnih zadev, javnih financ in obdavčitve, ki si bo prizadevala za večjo socialno kohezijo in zmanjšanje revščine, neenakosti in izključenosti;
48. ponovno predlaga, da bi omenjene ukrepe dopolnili s konkretnimi in praktičnimi ukrepi za boj proti trgovanju z mamili, organiziranemu kriminalu in trgovini z orožjem malega kalibra z novimi programi, ki so namenjeni usposabljanju in izmenjavi članov sodnih in policijskih služb (EuroLatinFor) ter približevanju zakonodaj za dejansko sodno preganjanje tovrstnih kriminalnih dejanj ob polnem spoštovanju suverenosti strank (EuroLatinLex);
49. poziva Komisijo, naj v ta namen v poglavje o „političnem dialogu“ dvoregijske agende vključi evropski pravilnik o izvozu orožja;
50. odločno podpira predloge Komisije o pospeševanju vzajemnega trajnostnega razvoja, vključno z vzpostavitvijo posebnega dialoga o njegovih okoljskih vidikih, organizacijo pripravljalnih sej pred srečanji ministrov za okolje in odločno usklajevanje na različnih mednarodnih forumih, zlasti v zvezi s podnebnimi spremembami in preudarnim gospodarjenjem z vodnimi viri;
51. poziva obe strani, naj odločno uveljavita mednarodne konvencije o okolju, podnebnih spremembah in biotski raznovrstnosti;
52. poziva Komisijo, naj v primeru Latinske Amerike energično uporabi vsa sredstva, ki jih ima za preprečevanje plenjenja naravnih virov, vključno s programom FLEGT (Uveljavitev zakonodaje, upravljanje in trgovanje na področju gozdov), da prepreči predvsem nezakonit uvoz lesa;
53. poziva Komisijo k oblikovanju skupnih strategij in ukrepov za nujne razmere, opozarjanje in pripravljenost za zmanjšanje obojestranske ranljivosti ob naravnih nesrečah, ki jih povzročajo podnebne spremembe in različni pojavi, kot so vulkanski izbruhi, potresi in poplave, ki so po podatkih ECLA samo v Latinski Ameriki leta 2005 povzročili smrt tisočev ljudi in več kot 6 milijard dolarjev škode;
54. poziva Komisijo, naj v socialno agendo vključi razprave o izboljšanju delovnih razmer, zlasti za kmetijske delavce, v skladu z mednarodnimi delovnimi standardi Mednarodne organizacije dela, kar je bistveni del trajnostnega razvoja Latinske Amerike;
Nova spodbuda strateškemu partnerstvu med regijama na Dunaju
55. priporoča, da se na dunajskem vrhu sprejme omejeno število odločilnih in preverljivih zavez, s katerimi bo strateško partnerstvo dobilo nov zagon v zvezi z naslednjimi štirimi smernicami: skupnim prizadevanjem za pravi multilateralizem; odločno spodbudo procesov regionalnega povezovanja v Latinski Ameriki; konkretnimi obvezami v zvezi s socialno kohezijo, preseljevanjem in izmenjavo človeških virov;
a) Skupno prizadevanje za učinkovit in resničen multilateralizem
56. poudarja prepričanje, da mora pravo strateško partnerstvo temeljiti na realističnih ciljih in skupnem delovanju na osnovi skupne odločitve za multilateralizem, ki označuje zunanje delovanje evro-latinskoameriških partnerjev (Kjotski protokol, Mednarodno kazensko sodišče, boj proti smrtni kazni, bistvena vloga Združenih narodov itd.);
57. poudarja izvrstne priložnosti, ki se za skupno delovanje ponujajo na večstranskih forumih v zvezi s temami, kot so reforma Združenih narodov, spremljanje sporazumov z „vrha tisočletja +5“, ki je bil septembra 2005 v New Yorku, delo novega odbora za vzpostavljanje miru in Sveta za človekove pravice, informacijska družba in upravljanje interneta, nova struktura mednarodnega finančnega sistema , vključno z reformo Mednarodnega denarnega sklada, razvojna agenda STO iz Dohe ali krepitev zmogljivosti Združenih narodov na področju humanitarne pomoči;
58. opominja, da učinkovit multilateralizem dejansko zahteva akterje kontinentalnih razsežnosti, ki skupaj soglasno in odločno uveljavljajo svoje vrednote in interese v globaliziranem svetu, in da zdaj vloga obeh regij na svetovnem prizorišču ne odraža dejanske politične in gospodarske pomembnosti obeh partnerjev; zato od vseh partnerjev pričakuje, da si bodo odločneje prizadevali za uskladitev stališč med seboj in v zunanjih odnosih;
59. potrjuje z evropsko varnostno strategijo usklajeno obvezo iz Guadalajare za okrepitev regionalnih organizacij, ki so bistveno sredstvo za doseganje dejanskega multilateralizma, temelja zunanjega delovanja Unije, njenega nastanka in razloga za obstoj;
60. meni, da je bistveno v tem odnosu ohraniti celovit pristop, da ne bi ogrozili same narave strateškega sporazuma oziroma uničili ali oslabili procesov regionalnega povezovanja; se prav tako zavzema za priporočene mehanizme dialoga, ki upoštevajo okoliščine različnih sogovornikov, ne da bi ogrožali celostnega pogleda, ki vključuje regionalno povezovanje;
61. v tem smislu opozarja na izredne možnosti, ki jih pridružitveni sporazumi v veljavi ali tik pred sklenitvijo ponujajo za krepitev odnosov na vseh področjih med Unijo in njenimi latinskoameriškimi partnerji; državam članicam priznava, da lahko dajejo prednost odnosom z nekaterimi od njih na izključno dvostranski ravni in ob polnem spoštovanju in zvestobi politiki in pristojnostim Unije;
62. meni, da je aktivno sodelovanje obeh regij v skupnem sistemu mednarodne varnosti, oblikovanem v sklopu Združenih narodov, bistvenega pomena;
b) Odločna spodbuda procesov regionalnega povezovanja v Latinski Ameriki
63. pozdravlja dejstvo, da regionalno povezovanje ostaja za Evropsko komisijo še naprej prednostno področje pri podpori razvoja v regiji in podpira njene predloge za krepitev procesov regionalnega povezovanja s takojšnjo zaključitvijo pogajanj o pridružitvenem sporazumu z Mercosurjem in takojšnjim začetkom pogajanj o posameznih sporazumih iste vrste z Andsko skupnostjo in Srednjo Ameriko že na Dunaju;
64. ugotavlja, da so že obeti glede sporazuma o partnerstvu z Unijo odločilno prispevali k napredku andskih in srednjeameriških držav v različnih pogledih gospodarskega povezovanja, predvsem kar se tiče carinske unije in carinskih postopkov; izraža prepričanje, da se bo omenjeni napredek še stopnjeval s pogajanji o nadaljnjih sporazumih, ki bodo otipljiva in odločilna podpora regionalnemu povezovanju v Latinski Ameriki;
65. naroča Evropski komisiji, da natančno spremlja morebitne pridružitve novih članic, spremembe v sestavi ali zbliževanje različnih podregijskih oblik povezovanja v Latinski Ameriki, da bi lahko skladno in postopno prirejali strategijo in vsebino predvidenih sporazumov na področju povezovanja v regiji; vztraja, da morajo biti vse morebitne spremembe podregijskih mehanizmov usmerjene v pospeševanje tesnejšega regijskega povezovanja, ne pa spodkopavanje obstoječe ureditve;
66. predlaga, da se na dunajskem vrhu naredi korak naprej v smeri dolgoročne strategije za dosego sporazuma o medregionalnem strateškem partnerstvu in vzpostavitvi evro-latinskoameriškega območja proste trgovine nekje do leta 2010; priporoča, da se že na Dunaju sproži raziskava, ki bo preučila možnosti obeh pobud;
67. poudarja, da je prispevek regionalnega povezovanja h gospodarski rasti in posodobitvi sistemov proizvodnje, širjenju trgovine, vključevanju v mednarodne trge, socialni koheziji in nenazadnje politični stabilnosti po evropski izkušnji odločilen;
68. podpira predloge Evropske komisije za podporo območnega povezovanja v Latinski Ameriki in medsebojno povezavo različnih infrastrukturnih omrežij predvsem na področju energetike, vode, prevoza, telekomunikacij in raziskav; poziva EIB, da odločilno pomaga v okviru spodaj omenjene "Pomoči za Latinsko Ameriko";
69. poziva Evropsko komisijo, naj izdela širšo strategijo za podporo povezovanja, ki ne bo omejena le na trgovinske sporazume, ampak bo upoštevala tudi netrgovinske vidike, kot so varnost v regiji in demokratično vladanje, pretok oseb in delavcev, skupno upravljanje ekosistemov in povodij ter fizično integracijo in infrastrukturo;
70. meni, da je pri procesih regijske integracije čezmejno sodelovanje nujno, kot se je izkazalo že v EU, zato priporoča, da se zagotovijo sredstva v podporo tovrstnim dejavnostim;
71. poziva Komisijo, naj začne izvajati večletni program sodelovanja z Ibersko-ameriškim generalnim sekretariatom in priskrbi potrebna finančna sredstva, da bo mogoče v celoti izkoristiti vzajemno sodelovanje prek programov institucionalnega sodelovanja, tehnične pomoči, izmenjave in usposabljanja, povezanih z regionalnim povezovanjem in politiko razvojnega sodelovanja, pripravami vrhov ter stalnim lokalnim spremljanjem tam sprejetih odločitev;
c) Konkretne zaveze na področju socialne kohezije
72. se popolnoma strinja s predlogom Komisije, da je treba cilj socialne kohezije trajno, skladno in konkretno vključiti v vse pobude v zvezi s sodelovanjem z Latinsko Ameriko; poudarja, da evro-latinskoameriški partnerji sodelujejo pri skupnem projektu, kjer tržno gospodarstvo in socialna kohezija ne smeta biti v nasprotju, ampak se morata dopolnjevati; poudarja, da se morajo ustrezni ukrepi osredotočati na zmanjšanje socialnih neenakosti in vključevanje skupin, ki so zdaj potisnjene na rob družbe ter nimajo pravih možnosti, pri tem pa posebno pozornost nameni potrebam (vseh vrst) avtohotonega prebivalstva;
73. poudarja, da sta v Latinski Ameriki demokratično vladanje in socialna kohezija tesno povezana, kar je razvidno iz poročila o demokraciji v Latinski Ameriki Razvojnega programa OZN za leto 2004 in poročila medameriškega odbora za človekove pravice Organizacije ameriških držav za isto leto;
74. iz istega razloga podpira priporočilo Komisije za vzpostavitev posebnega dialoga o socialni koheziji, za politiko razvojnega sodelovanja, kjer bo imelo socialno sodelovanje prednost, za okrepljeno sodelovanje z mednarodnimi ustanovami, za spodbujanje boljšega sodelovanja različnih udeležencev, še posebno pa za organizacijo dvoletnega foruma o socialni koheziji, kjer bodo sodelovale javne oblasti, civilna družba, zasebni sektor in mednarodne organizacije in na katerem bodo med drugim obravnavali pospešeno širjenje mestnih območij ter s tem povezane socialne in varnostne težave;
75. poziva partnerje, naj pripravljajo skupne pobude in pogosteje organizirajo socialne forume predstavnikov poslovnežev, delavcev, potrošnikov in civilne družbe na eni strani na ravni EU in Latinske Amerike, na drugi strani na ravni posameznih držav; poziva Evropski ekonomsko-socialni odbor, naj okrepi svoje dejavnosti na tem območju in posreduje svoje izkušnje latinskoameriškim partnerjem; v tem smislu pozdravlja pozitivne prispevke forumov civilne družbe, organiziranih vzporedno s srečanji na vrhu;
76. priporoča, da se naraščajoči prihodki od prodaje nafte in drugih virov prednostno usmerijo v trajnostne dolgoročne programe usposabljanja in infrastrukture, ki bi povečali konkurenčnost in zaposlenost;
77. ponavlja svoj predlog za ustanovitev dvoregionalnega solidarnostnega sklada, ki bo usmerjen v upravljanje in financiranje sektorskih programov, namenjenih predvsem boju proti socialni izključenosti in najhujši revščini, zdravju, socialnemu varstvu z učinkovitejšimi sistemi ter zagotovljenimi višjimi pokojninami, izobraževanju in infrastrukturi najprej v državah in regijah z nižjim dohodkom na prebivalca ter višjo stopnjo družbene neenakosti in nato v vseh državah Latinske Amerike;
78. meni, da bi majhen prispevek ali prerazporeditev (ne dodelitev dodatnih) sredstev iz proračuna Unije za regijo lahko učinkovala kot katalizator, ki bi skupaj s proračunskimi sredstvi, ki jih namenjajo drugi organi (EIB, Medameriška razvojna banka (IDB), Andska razvojna korporacija (CAF), Srednjeameriška banka za gospodarsko povezovanje (BCIE), Svetovna banka itd.) in zainteresirane države, pomenila primerno proračunsko podporo in tako ustvarila zadostno kritično maso, ki bi pripomogla k reševanju težav;
79. priporoča, da bi delovanje tega sklada usklajevala Komisija (ali ibersko-ameriški generalni sekretariat, kjer je to primerno) v sodelovanju z organi in državami, ki bodo prispevali sredstva, in da naj poleg tega vključuje „Pomoč za Latinsko Ameriko“ v obliki finančnih prispevkov EIB in drugih zainteresiranih institucij; poziva latinskoameriške finančne institucije, da podprejo območno povezovanje in povezave infrastruktur v Latinski Ameriki na področju energetike, vode, prevoza, telekomunikacij in raziskav;
80. ponovno poziva Komisijo in Svet, da omenjene organe spodbujata k ustanovitvi solidarnostnega sklada; dunajski vrh pa poziva, naj projekt podpre in brez obotavljanja začne raziskavo o njegovi izvedljivosti;
81. latinskoameriškim državam priporoča usklajeno načrtovanje povezovanja omenjenih infrastruktur in energetskih krogov, pri čemer naj si po potrebi pomagajo z evropskimi izkušnjami na področju vseevropskih omrežij;
82. potrjuje obvezo iz Guadalajare o krepitvi decentraliziranega pristopa, ki je temelj evropskih programov razvojnega sodelovanja (URBAL, AL-INVEST, @Lis, ALFA, ALBAN); poziva lokalne in regionalne oblasti k sodelovanju pri pobudi EUROsociAL, regionalnem programu za socialno kohezijo v Latinski Ameriki;
83. priporoča, da se Evropska komisija (v sporazumih o regionalnem povezovanju Latinske Amerike) zavzame za vzpostavitev mehanizmov za odpravo nasprotij ter mehanizmov socialne in ozemeljske kohezije ter podpira ukrepe za boj proti korupciji in spodbuja finančno in davčno disciplino;
84. poudarja, da morajo programi za dialog in socialno kohezijo upoštevati neenakosti med spoloma, ki se kažejo predvsem v dostopnosti delovnih mest in izobraževanja ter udeležbi žensk pri odločanju;
85. poziva dunajski vrh, naj obsodi trgovino z ljudmi in umore žensk ter nasilje nad njimi ter podpira in varuje ustrezno nacionalno in mednarodno zakonodajo; predlaga celovit program prednostnih ukrepov za otroke in mladostnike v Latinski Ameriki v skladu z Unicefovimi dejavnostmi;
86. predlaga partnerskim državam ter različnim dvostranskim in večstranskim upnikom, naj razvijejo velikodušne in iznajdljive rešitve za težave z dolgovi; v ta namen opozarja na pobude preoblikovanja dolgov v naložbe na socialnem in izobraževalnem področju, ki so nastale na ibero-ameriških srečanjih na vrhu;
d) Konkretne preverljive zaveze na področju migracij in izmenjav človeških virov
87. ponovno opozarja, da je treba osnovati napredno migracijsko politiko med partnerji na podlagi spoštovanja temeljnih pravic, ki jih zagotavljajo veljavni mednarodni sporazumi, in dostojanstva ljudi, boja proti diskriminaciji, rasizmu in ksenofobiji ter brez poseganja v suverenost zadevnih držav;
88. meni, da je vprašanje migracije in izmenjave človeških virov osrednjega pomena v odnosih med Unijo in njenimi latinskoameriškimi partnerji; podpira uravnotežen, splošen in skladen pristop, ki bo vključeval politiko boja proti nezakonitemu preseljevanju in v sodelovanju z zadevnimi državami poudaril prednosti zakonitega preseljevanja, doseženega z dialogom in poštenim sodelovanjem, prilagojenim okoliščinam v vsaki posamezni zadevni državi, ki ga morajo spremljati zadostna proračunska sredstva, v skladu s sklepi Evropskega sveta 15. in 16. decembra 2005 v Bruslju;
89. obžaluje, da Komisija ni podala posebnih predlogov v zvezi z vrhom; predlaga, da na osnovi sporočila Komisije 30. novembra 2005 in v okviru dolgoročnega postopka haaškega programa za priložnosti in izzive preseljevanja ter v skladu z odločitvami neuradnega srečanja v Hampton Courtu Svet v najkrajšem možnem času sprejme posebne prednostne ukrepe v zvezi z Latinsko Ameriko, v skladu s sklepi, sprejetimi na zgoraj omenjenem Evropskem svetu v Bruslju v zvezi z Afriko in Sredozemljem;
90. ponovno poudarja, da morajo omenjeni ukrepi vključevati upravljanje migracijskih tokov s krepitvijo dvostranskih sporazumov, boj proti nezakonitemu preseljevanju in mafijskim skupinam, ki se z njim okoriščajo, boj proti trgovanju z ljudmi, zlasti kjer gre za ranljive skupine, na primer ženske in otroke, uvedbo posebnega krožnega vizuma za podjetnike, akademike, raziskovalce, študente, novinarje in sindikaliste, ki sodelujejo v partnerstvu; spodbujanje priseljevanja, ki je pozitivno za deželo izvora priseljencev (pomaga pri projektih priseljencev v njihovih matičnih državah itd.); izvajanje politike vključevanja zakonitih priseljencev v državah gostiteljicah ter financiranje in spremljanje sprejetih ukrepov;
91. predlaga partnerskim državam, naj sprejmejo primerne ukrepe za znižanje previsokih stroškov, ki jih imajo izseljenci z bančnimi nakazili;
0
0 0
93. naroči svojemu predsedniku, naj pričujočo resolucijo posreduje Svetu in Komisiji ter vladam in parlamentom držav članic Unije in vsem državam Latinske Amerike in Karibov, kot tudi latinskoameriškim, srednjeameriškim in andskim parlamentom ter parlamentarnemu odboru Mercosurja.
EXPLANATORY STATEMENT
Introduction
Helping to make a real success of the Fourth EU-LAC Summit, to be held in Vienna on 12 and 13 May 2006, is the ultimate purpose of this report, which proceeds from the premiss that EU-LAC relations are still falling short of their huge potential. For more than five years, summits, meetings, declarations, and acts have at regular intervals followed one after another, but the bi-regional strategic partnership proclaimed in Rio de Janeiro in July 1999 is progressing laboriously and has yet to find expression in substantial practical achievements in the political, economic, trade, and social spheres. However, for the first time in a decade, the Commission has submitted a long-awaited strategy communication, based excellent exhaustive groundwork
Perspectivas de las Relaciones Unión Europea - América Latina. Hacia una nueva Estrategia. Complutense Institute of International Studies. Universidad Complutense de Madrid. Final report, 14 November 2005. The study was produced for and financed by the Commission (RELEX). , which should help to make it possible to understand the causes, reverse the trend, and finally accord EU-LAC relations the place that they deserve. Through its communication, the Commission is not only regaining the initiative and resuming its strategic role, two things that it should rightly do, but is also putting right the political vacuum and the dearth of ideas which have existed for the last five years; the EP, at any event, stepped comprehensively into the breach with its important resolution of 15 November 2001, before the Second Summit in Madrid.
In general, the new communication aptly summarises the state of relations and accurately identifies many of the strengths and weaknesses of the present partnership. However, it ought to have gone further in charting the ultimate goals of the stronger partnership. There are, in addition, a number of inconsistencies and contradictions regarding the objectives specifically intended to foster regional integration processes in LA and at the same time to foster intensive bilateral dialogue with some partners only, given that nothing is said about the possibility of adjusting the dialogue according to the particular circumstances in the individual partner countries and tapping the full potential of the various agreements with the Union. Lastly, the proposals should have been more complete, and the courses of action more resolute, in some cases, especially as regards the ultimate goals and the financial instruments to lend credibility to a genuinely stronger partnership or as far as migration and human interaction are concerned. At all events, the constructive new institutional context of collaboration between the present Commission and the EP makes it easier for the EP to produce new ideas and initiatives to further the common objective of giving new impetus to the bi-regional strategic partnership. With that end in view, the rapporteur wishes in the first place to repeat that there is no alternative to a genuine partnership, if the intention is truly to enable EU-LAC relations to occupy their proper place. This is no longer the time to expound on the common values and interests which unite us (historical, cultural, political, and economic ties; shared support for the aims and principles of the United Nations Charter; shared commitments to respecting human rights, the rule of law, and fundamental freedoms; a common preference for multilateralism and multipolarity, etc.) and which have been emphasised over and over again and already serve amply to cement relations. What is needed now is to use this firm cement to build the common home which the three summits held since 1999 have termed the bi-regional strategic partnership. Therein lies the purpose of this report, which puts forward new proposals and recommendations to the Vienna Summit, moving into the realm of facts in order to reactivate a strategic partnership at present nowhere near to attaining its optimum level of development.
A GLOBAL APPROACH TO RELATIONS: THE EP MODEL
Soon after the strategic partnership was proclaimed in Rio in 1999, and bearing in mind that there were no alternative visions of the whole, the EP called in its resolution of 15 November 2001 for a global approach to EU-LAC relations, which subsequent events of every kind have made a matter of greater urgency than ever. According to the model proposed by the EP, the bi-regional strategic partnership should lead ultimately to a genuine political and security partnership, the establishment of a Euro-Latin American free trade area by 2010 (or failing that as near as possible to that date), and a partnership worthy of the name in the social field and in the spheres of knowledge and joint action to bring about sustainable development.
Firstly, then, the idea is to launch a political and security partnership to pave the way for a bi-regional peace and security framework founded on shared fundamental principles such as respect for human rights, the primacy of the rule of law and democratic values, and mutual security. This requires, to begin with, a new bi-regional political agenda allowing real political dialogue on current hot topics such as social cohesion, support for governance, poverty reduction, human interchange and the migration phenomenon, the fight against terrorism and against drug trafficking, proceeding in the latter case on a basis of shared responsibility, coordinated action within the United Nations system and especially the Security Council, and civil and military crisis management operations. One valuable source of help would be a Euro-Latin American charter for peace and security to enable the partners to discuss matters long held over, for example full security and defence cooperation, including the adoption of joint codes of conduct, real cooperation on security-building measures, and systematic collaboration in humanitarian operations, whether for the purposes of rescue or of peacekeeping or peace enforcement in implementation of a UN mandate. In addition, the charter should go hand in hand with joint work within a bi-regional conflict prevention centre to be set up in Latin America. Finally, it is essential to overhaul and strengthen the institutional machinery of the partnership .
Secondly, the establishment of a Euro-Latin American free trade area by 2010 remains the keystone of a genuine partnership in the economic and trade sphere. This is an objective to be pursued according to a model compatible from the point of view of the WTO and of regionalism that should be implemented in two stages. During the first stage, the negotiations on the EU-MERCOSUR association agreement should be concluded without further delay, at the Vienna Summit ; negotiations should be opened on individual association agreements with the Andean and Central American communities , similar, though with the appropriate adjustments, to those already concluded with Mexico and Chile and about to be concluded with MERCOSUR; the new GSP ‘plus’ should be applied to the Andean and Central American countries until such time as the relevant agreements had entered into force; and the existing EU-Mexico and EU-Chile agreements should be consolidated . The aim of the second stage, covering the years from 2006 to 2010, would be to secure a comprehensive interregional association agreement to provide a legal and institutional basis and full geographical scope for the different aspects of the bi-regional strategic partnership. At this stage the object would be to encourage liberalisation of regional trade firstly by consolidating the Latin American integration agreements and secondly by encompassing the Union and all the Latin American countries and regional groupings within the partnership; by 2010, common rules to be observed by both the EU and LA as a whole should be laid down to guarantee the free movement of goods, services, and capital, thereby establishing as wide a free trade area as possible; and decisive headway should be made as regards the social cohesion objectives .
Finally, an EU-LAC partnership worthy of the name in the social field and in the spheres of knowledge and joint action to bring about sustainable development requires not only a substantial increase in resources, but also a new development cooperation model designed to address disparities, reduce the cost of adapting to free trade, and bolster the public policies and private initiatives needed to tackle the deep-rooted economic integration intrinsically entailed in the establishment of free trade areas. It will require the Union to launch a more resolute and generous development cooperation policy focusing in particular on the common objective of attaining the Millennium Development Goals by 2015, as laid down in the decisions taken in Guadalajara (point 39) and thereby moving more closely into line with the commitments entered into at the Monterrey Conference on Financing for Development in all its forms. Going beyond an approach based purely on assistance, however, the most vital imperative is to give priority to cooperation in the spheres of technology, higher education, and innovation, and lay the foundations for a ‘Euro-Latin American knowledge-based society’ to help create the bedrock of the open, competitive economies that will enable Latin American societies to be incorporated into the developed world. In addition, to complement this new development cooperation policy, new instruments should be introduced, as should measures such as gradually opening up EU markets in keeping with the objectives laid down in the association agreements; setting up a bi-regional solidarity fund ; adopting a specific legislative framework to regulate the Union’s cooperation with LA according to a differentiated approach ; widening the scope of EU vocational training, education, cultural, health, and migration-related programmes to enable the Latin American countries to benefit; promoting scientific and technical cooperation programmes and exchange programmes for scientists, engineers, and students; or supporting institutional and fiscal reform programmes .
BOOSTING THE BI-REGIONAL STRATEGIC PARTNERSHIP: THE SPECIFIC CONTRIBUTION OF THE VIENNA SUMMIT
The Fourth EU-LAC Summit, to be held in Vienna, cannot claim to have been a real success if its final declaration merely lists scores of good intentions and essentially rhetorical commitments. On the other hand, it will have proved successful if it manages to adopt a limited number of verifiable clear-cut commitments on matters central to the bi-regional strategic partnership, for example:
1) Joint action to bring about genuine multilateralism
Entirely in keeping with European security strategy, point 14 of the Guadalajara Declaration stated that strengthening regional organisations was an essential means of consolidating multilateralism. This assertion is wholly consistent with the experience acquired in regional integration processes in Europe and Latin America, and should make the Vienna Summit establish the basic principle that the bi-regional strategic partnership must take precedence over any attempt to emphasise partial approaches that might detract from an overall vision of integration. The different European and Latin American integration processes have been underpinned from the outset by the fundamental aspiration (more often than not learned the hard way) to rise above the rivalries, fears, and conflicts of the past. Contrary to what was the case in previous centuries, the geopolitics of the 21st century are increasingly obliging the various regional blocs to enter into relations of interdependence, generally within the multilateral UN framework. Isolationism, moreover, even for the most prosperous or powerful, is an impossible dream in the present-day globalised world. In this day and age, politics, security, defence, diplomacy, trade, development aid, culture, and civilisation are intermingling concepts, and it has to be impressed upon the common consciousness that in the face of dangers and threats that affect all in the same way, all must respond in the same way. In other words, bilateral relations between given partners could significantly strengthen the EU-LAC strategic partnership as a whole, but they can never pretend to succeed in replacing it.
2) A decisive boost to regional integration processes in Latin America
The Commission is rightly proposing that regional integration should continue to be a priority area of its assistance to Latin America. It is therefore essential to give a decisive boost to integration processes in Latin America, in the first place by concluding the negotiations on the EU-MERCOSUR association agreement at the Vienna Summit, opening negotiations on individual association agreements with the Andean and Central American countries, which, with the appropriate adjustments, should take a similar form to the agreements already concluded with Mexico and Chile and now being negotiated with MERCOSUR, and consolidating the existing EU-Mexico and EU-Chile agreements. The necessary consequence of the foregoing would be to widen the strategic objective of the bi-regional partnership, the first step being to launch a feasibility study on the comprehensive interregional partnership agreement and the Euro-Latin American free trade area to be brought into being by 2010, as proposed by the EP before the Second Summit in Madrid. The Commission communication does not, however, go as far and its strategic significance in that respect undoubtedly falls considerably short of what would have been desirable.
Between November 2005 and December 2006, twelve presidential elections will take place in Latin America, including seven of the eight most populous countries, namely Brazil, Mexico, Colombia, Peru, Venezuela, Chile, and Ecuador. They all have everything to gain allying themselves with the ‘open regionalism’ which EU-AL relations have sought to foster for decades, naturally while allowing for the needs of the moment. Joint support for the various subregional integration systems such as MERCOSUR, CAN, or SICA (the Central American Integration System) enables the partners to safeguard their interests, engage in dialogue, and exert mutual influence; it strengthens the multilateral approach advocated by Europeans and Latin Americans alike; and, above all, it shifts the focus of attention away from the question whether the membership of the different blocs might be enlarged or changed, or whether new initiatives might emerge to promote integration (these would have greater prospects of taking root if they were founded on practical achievements of the kind that could be brought about by intensive relations between the Union and the established regional groupings).
Finally, regional integration would benefit from two highly necessary material improvements to be made at Vienna regarding the institutional machinery of the partnership: firstly, a Euro-Latin American Permanent Secretariat should be set up to encourage partnership activities between summits, and, most importantly, a Euro-Latin American Transatlantic Assembly should be established, as called for by the EP as long ago as November 2001, and composed of members drawn in equal numbers from the EP on the one hand and from Parlatino, Parlacen, Parlandino, the MERCOSUR Joint Parliamentary Committee, Mexico, and Chile on the other. The latter initiative would amount to an immense advance for the parliamentary dimension of the strategic partnership, but it needs an express declaration by the Summit in order to be set in motion. A summit decision would enable the joint parliamentary assemblies to deal with the specific organisational details. For comparison, the procedure involved has already been successfully employed to set up the Euro-Mediterranean Parliamentary Assembly, building on the foundations of the Euromed parliamentary forums held since 1995 and acting on an EP proposal supported and strongly encouraged at the time by the Commission and the successive Council presidencies. The proceedings of the new assembly should enable the current EU-AL interparliamentary relations to be rationalised and placed on a systematic footing and ultimately constitute the parliamentary dimension of the bi-regional strategic partnership. That should be the aim which the assembly should seek to achieve by acting as a policy forum (along the same lines as the earlier EP-Parlatino interparliamentary conferences that began in 1974) and as the parliamentary institution of the bi-regional strategic partnership (at present confined to the ministerial level) and by bringing parliamentary control and scrutiny to bear on the association agreements (this being the raison d’être of the joint parliamentary committees set up under the agreements). The assembly would thus become the keystone of the EU-LAC parliamentary political dialogue, operating alongside an updated ministerial-level dialogue and the role to be played by civil society.
3) Clear-cut commitments regarding social cohesion
Per capita GDP has failed to increase substantially over the past 20 years or else has risen very slowly, especially compared to the Far Eastern countries. Inequality, matched only by sub-Saharan Africa, is today still one of the fundamental problems for Latin American development, as was pointed out in the most recent UNDP report in 2005. Out of the 550 million Latin Americans, more than 220 million are poor, and some 100 million are extremely poor, with less than $1 a day to live on. Inequality should consequently be a central topic in a bi-regional dialogue aimed at laying down objectives and joint lines of action, which could also be encompassed within the association agreements in force or in the process of conclusion. The Commission makes some very interesting proposals in this area. The EP believes that, in addition to joint action to bring about more just and more cohesive societies, the following practical measures could be adopted in Vienna:
(a) Firstly, a bi-regional solidarity fund should be set up, as repeatedly called for by the EP and advocated by several stakeholders. A modest injection of funds, not constituting an additional allocation, from the Union budget for Latin America could act as a catalyst which, if combined with the budgetary resources allocated by the bodies (the EIB, the IDB, the ADC, the CABEI, the World Bank, etc.) and countries concerned, could provide the necessary budgetary support. The fund could be coordinated by the Commission in collaboration with donor bodies and countries and also include a ‘Ferrero-Waldner facility’ based on exclusively financial contributions from the EIB and other institutions involved. The operations of the fund as such should be intended to manage and finance sector-based programmes relating initially to the eradication of extreme poverty and to health, education, and infrastructure in countries and regions where per capita income is lower and social inequalities are greater, and subsequently covering the Latin American countries as a whole.
(b) Secondly, joint commitments should be adopted with a view to halting the political instability and governance crises affecting a number of Andean countries and, in this context, countering the emergence of ethnonationalist movements which in some cases are challenging the existence of these countries. Given that it fosters democratic consolidation, regional integration is part of the solution. True to its origins, the Union is itself endeavouring to tackle the same problems in the Balkans and other neighbouring areas, offering the prospect of future accession to all the opposing forces and thereby gradually defusing the current conflicts and instability. In the Latin American context, the phenomenon can be said more accurately to have resulted from the centuries of neglect that indigenous populations have suffered in several countries. The best solution, therefore, is to advocate full and genuine integration of indigenous populations into the politics, economy, and society of each country. The responsibility for giving effect to such integration rests, logically, with the Latin American partners, which, if they fail to meet it, will continue to be deprived of much of their political, economic, and trading potential, as well as running serious risks in terms of national cohesion and social divides with extremely serious consequences for their democratic stability and, in the most serious cases, the very survival of the state. However, this matter also has decisive implications for the fundamental shape of the bi-regional strategic partnership, since, like ethnonationalism in Europe, it affects internal and external stability, security, and the ability of both partners to allocate resources. It is consequently to be hoped that the Vienna Summit will adopt specific recommendations to deal with it.
4) Verifiable commitments regarding migration and human interaction
The Vienna Summit should afford a suitable opportunity to adopt practical decisions on migration and human interaction, proceeding from a proper, constructive, and effective debate on what is an extraordinarily far-reaching subject, as recent United Nations reports have highlighted. The decisions should relate to matters such as regulation of migration, including the fight against illegal migration and the mafias that exploit it, and joint migration management. Other decisions might cover temporary immigration policies, the introduction of a special short-stay travel visa for entrepreneurs, university teachers, researchers, students, journalists, and trade unionists involved in the Euro-Latin American partnership, the use of immigration to foster development in countries of origin (assistance for immigrants’ projects in their countries of origin etc.), and clearly defined integration policies in host countries for legally resident immigrants. Although the Commission has not put forward specific proposals on the above points for the Vienna Summit, its recent communication of 30 November 2005 to follow up the Hague programme and the decisions taken at the informal Hampton Court meeting and, more recently still, the decisions of the December 2005 Brussels European Council undoubtedly contain proposals and priority courses of action that could also be geared to the needs of Latin America.
Conclusions
The Vienna Summit will undoubtedly constitute a key and particularly propitious moment for strengthening relations between the European Union and Latin America, thanks to an Austrian Council Presidency which has made the Summit one of the highlights of its term of office, a Commission which, in the person of Benita Ferrero-Waldner (Commissioner), is quite open in its determination to help foster relations between the two regions, and a European Parliament which is united in its desire to make the Vienna Summit a real success.
It is, of course, to be hoped that the partner countries' shared interest in overcoming the major challenges facing them all will do the rest.
This report - like its November 2001 predecessor - is both ambitious and hard-hitting and it contains many of the same proposals and recommendations. Generally speaking, it stresses once again that an overall strategic vision for the partnership must be preserved at all costs - a vision which does not confine itself to isolated proposals or activities and which enshrines as an ultimate objective the establishment of a genuine political and security partnership, the creation of a Euro-Latin America Free-Trade Area by 2010 and the development of a genuine partnership in the fields of social affairs, knowledge and a common search for sustainable development.
In the political sphere its main proposals include a Euro-Latin America Charter for Peace and Security , the setting up of a Bi-regional Conflict Prevention Centre , the systematic search for a Euro-Latin America consensus within international organisations and at international negotiations, an updating of the ministerial political dialogue and the setting up of a Euro-Latin America Transatlantic Assembly .
In economic and trade matters an earlier proposal is resubmitted: namely, the establishment of a Euro-Latin America Free-Trade Area by 2010 (or, at least, as close as possible to that date) in two stages, the first of which would involve the conclusion in Vienna of the negotiations on the EU-Mercosur Association Agreement , the start of negotiations on association agreements with the Andean Community and Central America , the application to all parties of the new GSP 'plus' until such time as the agreements come into force, and the deepening of the existing EU-Mexico and EU-Chile agreements in order to enable their potential to be exploited in full.
The second stage would be concerned with the achievement of a Comprehensive Inter-regional Partnership Agreement .
The report also restates proposals concerned with establishing a genuine partnership in the areas of social affairs, knowledge and the search for sustainable development , using measures and tools such as a Bi-regional Solidarity fund and a Latin America Facility (also known as the Ferrero-Waldner Facility ), the adoption of a specific legislative framework to regulate differential EU cooperation with Latin America , the opening of EU programmes concerned with vocational training, education, culture, health and migration to Latin American countries, and the allocation of budget funding commensurate with the stated ambitions.
Last but not least, other significant proposals relate to the establishment of a public-private Europe-Latin America Foundation similar to those which have already been set up for Asia and the Mediterranean, and a structure for cooperation with the Ibero-America Secretariat and with the Ibero-American Conferences .
21.2.2006
MNENJE Odbora za razvoj
za Odbor za zunanje zadeve
o okrepljenem partnerstvu med Evropsko unijo in Latinsko Ameriko
(2005/2241 (INI))
Pripravljavec mnenja:
Miguel Angel Martínez Martínez
POBUDE
Odbor za razvoj poziva Odbor za zunanje zadeve, kot pristojni odbor, da v svoj predlog resolucije vključi naslednje pobude:
- ob upoštevanju skupne izjave Sveta in predstavnikov vlad držav članic v okviru Sveta, Evropskega parlamenta in Komisije z naslovom "Evropsko soglasje o razvoju",
A. ker EU v Latinski Ameriki največ prispeva k razvojnemu sodelovanju in humanitarni pomoči,
B. ker je poglavitni in osnovni cilj razvojnega sodelovanja EU izkoreninjenje revščine v okviru trajnostnega razvoja, vključno z doseganjem razvojnih ciljev novega tisočletja (RCNT)
Besedilo je vzeto iz "Evropskega soglasja o razvoju", skupne izjave Sveta in predstavnikov vlad držav članic v okviru Sveta ter Evropskega parlamenta in Komisije. ,
C. ker je v Latinski Ameriki leta 2003 v revščini živelo 227 milijonov ljudi, kar znaša 44,4 % prebivalstva
Podatki Gospodarske komisije ZN za Latinsko Ameriko in Karibe. ,
D. ker so med latinskoameriškimi državami velike razlike glede višine dohodkov, od držav z nizkim dohodkom do držav, ki so v zgornjem delu skupine držav s povprečnim dohodkom, in ker so velike neenakosti tudi znotraj posameznih držav, saj je še veliko območij, kjer vlada huda revščina,
E. ker so si nekatere latinskoameriške države vidno prizadevale, da bi njihove družbe močno napredovale pri doseganju razvojnih ciljev tisočletja;
F. ker treba pozdraviti dejavnosti tistih držav v okviru programov solidarnosti in medsebojnega sodelovanja južnoameriških držav, ki imajo viden vpliv na področju zdravstvenega varstva, izobraževanja in dejavnosti v boju proti nezmožnostim na Karibih, v najmanj razvitih državah Latinske Amerike in celo Afrike;
G. ker je ustanovitev iberoameriške konference narodov kot stalne institucije zelo pomembna za vključitev EU v razvoj Latinske Amerike;
1. poudarja, da mora poglavitni cilj razvojnega sodelovanja EU - izkoreninjenje revščine v okviru trajnostnega razvoja, vključno z doseganjem razvojnih ciljev tisočletja - voditi dejavnosti razvojnega sodelovanja Skupnosti in držav članic v vseh latinskoameriških državah;
2. podpira namen Komisije, da "socialno kohezijo postavi za prednostno nalogo v svoji politiki pomoči in razvojni politiki" za Latinsko Ameriko, in vztraja, da naj se osredotoči na zmanjševanje družbene neenakosti in na vključevanje skupin, ki so trenutno potisnjene na rob družbe in nimajo na razpolago številnih možnosti;
3. poudarja, da morajo načela učinkovitosti pomoči, nacionalne lastnine, partnerstva, skladnosti politik, koordinacije, usklajenosti s sistemom države prejemnice in usmerjenost v rezultate, kot določa Evropsko soglasje o razvoju in zavezanost Pariške deklaracije, veljati za sodelovanje z vsemi državami v razvoju;
4. pozdravlja namen Komisije, da osredotoči večino sredstev za zmanjševanje revščine na države z nizkim dohodkom in tiste z nižjim povprečnim dohodkom, vztraja pa, da naj ukrepi obravnavajo tudi družbene neenakosti, revščino in socialno izključenost v drugih državah v regiji;
5. priporoča, da bi v razvojni program kot prednostno nalogo vključili tudi sodelovanje na področju osnovnega izobraževanja in osnovnega zdravstva, kar je bistvenega pomena za doseganje razvojnih ciljev tisočletja;
6. meni, da je vzpostavitev skupnega prostora visokošolske izobrazbe med EU ter Latinsko Ameriko in Karibi koristna, vendar poudarja, da je treba posebno pozornost nameniti tudi osnovnemu izobraževanju, da bi izpolnili potrebe najrevnejših delov latinskoameriške družbe;
7. pozdravlja zavezanost Komisije k pospešenem sodelovanju za boljše upravljanje v Latinski Ameriki ter poudarja koristnost razvijanja zmogljivosti kot orodja za dosego tega cilja;
8. poudarja, da je treba zagotoviti trajnost razvoja v Latinski Ameriki, in priznava pomen srečanj ministrov za okolje, ki jih je predlagala Komisija, vendar vztraja, da je treba ponuditi tudi otipljivo podporo prek razvojnih ukrepov;
9. priporoča, da bi Evropska unija - glede svojih politik razvojnega sodelovanja v zvezi z Latinsko Ameriko - uskladila svoje dejavnosti z ibersko-ameriško konferenco narodov in se sklicevala na ta evropsko-ameriški organ pri sprejemanju odločitev glede teh dejavnosti in njihovem opravljanju;
10. se strinja, da mora biti pomoč prilagojena potrebam zadevnih držav; vendar pa ugotavlja, da so nekatera predlagana področja sodelovanja bolj pomembna za tiste, ki prispevajo pomoč, kot za tiste, ki jo prejemajo, kot recimo migracija, protiteroristični ukrepi in boj proti nedovoljenim mamilom; vztraja, da sodelovanje na takšnih področjih ne sme ovirati ukrepov, usmerjenih v odpravo revščine;
11. poudarja potrebo po večjem sodelovanju z latinskoameriškimi državami, ki imajo poleg tega, da so napredovale pri doseganju razvojnih ciljev tisočletja v svoji lastni družbi, tudi vodilno vlogo pri vzpostavljanju širokega medsebojnega sodelovanja južnoameriških držav in vzajemne podpore ob sodelovanju drugih karibskih držav in ostale Latinske Amerike z uporabo lastnih človeških in gospodarskih virov za izvajanje ambicioznih programov na področju izobraževanja, zdravstvenega varstva, komunikacij in dejavnosti v boju proti nezmožnostim;
12. poudarja, da je proračunska podpora najbolj učinkovita takrat, ko je usmerjena v specifična področja; vztraja, da morajo biti minimalni pogoji javnofinančnega upravljanja predpogoj za vso proračunsko podporo in da morajo biti vedno vključeni tudi spremljevalni ukrepi;
13. pozdravlja podporo Komisije pri ustanavljanju čezatlantske skupščine EU-Latinska Amerika, h kateri je pozval Evropski parlament.
POSTOPEK
Naslov
Okrepljeno partnerstvo med Evropsko unijo in Latinsko Ameriko
Številka postopka
2005/2241(INI)
Pristojni odbor
AFET
Mnenje pripravil Datum razglasitve na zasedanju
DEVE 19.1.2006
Okrepljeno sodelovanje – datum razglasitve na zasedanju
Pripravljavec(-ka) mnenja Datum imenovanja
Miguel Angel Martínez Martínez 25.1.2006
Nadomeščeni(-a) pripravljavec(-ka) mnenja
Obravnava v odboru
25.1.2006
Datum sprejetja
21.2.2006
Izid končnega glasovanja
za:
proti:
vzdržani:
9
0
0
Poslanci, navzoči pri končnem glasovanju
Danutė Budreikaitė, Thierry Cornillet, Alexandra Dobolyi, Michael Gahler, Glenys Kinnock, Maria Martens, Miguel Angel Martínez Martínez, Gay Mitchell, Luisa Morgantini, Józef Pinior, Pierre Schapira, Frithjof Schmidt, Jürgen Schröder, Feleknas Uca
Namestniki, navzoči pri končnem glasovanju
John Bowis, Milan Gaľa, Fiona Hall, Linda McAvan, Manolis Mavrommatis, Karin Scheele, Anne Van Lancker, Anders Wijkman, Zbigniew Zaleski, Gabriele Zimmer
Namestniki (člen 178(2)), navzoči pri končnem glasovanju
Pripombe (na voljo samo v enem jeziku)
POSTOPEK
Naslov
Okrepljeno partnerstvo med Evropsko unijo in Latinsko Ameriko
Referenčni dokumenti
2005/2241(INI)
Pravna podlaga
člen 45
Pristojni odbor Datum razglasitve dovoljenja na zasedanju
AFET 15.12.2005
Odbori, zaprošeni za mnenje Datum razglasitve na zasedanju
INTA 15.12.2005
DEVE
19.1.2006
Odbori, ki niso dali mnenja Datum sklepa
INTA 25.1.2006
Okrepljeno sodelovanje Datum razglasitve na zasedanju
ne
Predlog(-i) resolucije, vključen(-i) v poročilo
Poročevalec/-ka Datum imenovanja
José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra 19.10.2005
Nadomeščeni/-a poročevalec/-ka
Obravnava v odboru
25.1.2006
21.2.2006
Datum sprejetja
21.2.2006
Izid končnega glasovanja
+:
–:
0:
51
0
0
Poslanci, navzoči pri končnem glasovanju
Vittorio Agnoletto, Panagiotis Beglitis, Monika Beňová, André Brie, Simon Coveney, Véronique De Keyser, Camiel Eurlings, Maciej Marian Giertych, Ana Maria Gomes, Alfred Gomolka, Klaus Hänsch, Jana Hybášková, Anna Ibrisagic, Toomas Hendrik Ilves, Ioannis Kasoulides, Helmut Kuhne, Vytautas Landsbergis, Willy Meyer Pleite, Francisco José Millán Mon, Pasqualina Napoletano, Baroness Nicholson of Winterbourne, Vural Öger, Cem Özdemir, João de Deus Pinheiro, Mirosław Mariusz Piotrowski, Hubert Pirker, Bernd Posselt, Michel Rocard, Raül Romeva i Rueda, Libor Rouček, José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra, Jacek Emil Saryusz-Wolski, György Schöpflin, Gitte Seeberg, Marek Maciej Siwiec, Hannes Swoboda, István Szent-Iványi, Charles Tannock, Inese Vaidere, Geoffrey Van Orden, Karl von Wogau, Jan Marinus Wiersma, Josef Zieleniec
Namestniki, navzoči pri končnem glasovanju
Laima Liucija Andrikienė, Alexandra Dobolyi, Árpád Duka-Zólyomi, Miguel Angel Martínez Martínez, Doris Pack, Aloyzas Sakalas
Namestniki (člen 178(2)), navzoči pri končnem glasovanju
Jan Olbrycht, Alejo Vidal-Quadras Roca
Datum predložitve - A6
27.2.2006
A6‑0047/2006
