21.10.2009 B7-0000/2009 PREDLOG RESOLUCIJE na podlagi izjave Sveta in Komisije
v skladu s členom 115(5) poslovnika
o strategiji EU za konferenco o podnebnih spremembah v Københavnu (COP 15)
Jo Leinen
,
Karl-Heinz Florenz
,
Dan Jørgensen
,
Chris Davies
,
Satu Hassi
,
Bas Eickhout
,
Martin Callanan
,
Bairbre de Brún
v imenu Odbora za okolje, javno zdravje in varnost hrane
PE428.759v01-00 B7‑0000/2009 Resolucija Evropskega parlamenta o strategiji EU za konferenco o podnebnih spremembah v Københavnu (COP 15)
Evropski parlament ,
– ob upoštevanju okvirne konvencije Združenih narodov o spremembi podnebja (UNFCCC) ter kjotskega protokola k tej konvenciji,
– ob upoštevanju akcijskega načrta z Balija (Sklep 1/COP 13),
– ob upoštevanju prihajajoče petnajste konference pogodbenic okvirne konvencije Združenih narodov o spremembi podnebja (COP 15) in pete konference pogodbenic v obliki sestanka pogodbenic kjotskega protokola (COP/MOP 5), ki bosta od 7. do 18. decembra 2009 v Københavnu na Danskem,
– ob upoštevanju podnebnega in energetskega svežnja, ki ga je Parlament sprejel 17. decembra 2008, zlasti Direktive 2009/29/ES Evropskega parlamenta in Sveta o spremembi Direktive 2003/87/ES z namenom izboljšanja in razširitve sistema Skupnosti za trgovanje s pravicami do emisije toplogrednih plinov UL L 140, 05.06.2009, str. 63.
ter o Odločbi št. 406/2009/ES Evropskega parlamenta in Sveta o prizadevanju držav članic za zmanjšanje emisij toplogrednih plinov, da do leta 2020 izpolnijo zavezo Skupnosti za zmanjšanje emisij toplogrednih plinov UL L 140, 05.06.2009, str. 136.
,
– ob upoštevanju Direktive 2008/101/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 19. novembra 2008 o spremembi Direktive 2003/87/ES zaradi vključitve letalskih dejavnosti v sistem za trgovanje s pravicami do emisije toplogrednih plinov v Skupnosti UL L 8, 13.1.2009, str. 3.
,
– ob upoštevanju sporočila Komisije z naslovom Povečevanje mednarodne finančne podpore za zaščito podnebja: evropski načrt za dogovor v Københavnu ( KOM(2009)0475 ),
– ob upoštevanju svojih predhodnih resolucij o podnebnih spremembah, zlasti resolucij z dne 4. februarja 2009 o „2050: Prihodnost se začenja danes – priporočila za prihodnjo celovito politiko EU o podnebnih spremembah“ Sprejeta besedila, P6–TA(2009)0042.
in 11. marca 2009 „o strategiji EU za vseobsegajoči sporazum o podnebnih spremembah v Københavnu in ustrezno financiranje politike o podnebnih spremembah“ Sprejeta besedila, P6–TA(2009)0121.
,
– ob upoštevanju Skupne izjave Sveta in predstavnikov vlad držav članic v okviru Sveta ter Evropskega parlamenta in Komisije o razvojni politiki Evropske unije z naslovom „Evropsko soglasje“ z dne 20. decembra 2005, zlasti točk 22, 38, 75, 76 in 105 te izjave,
– ob upoštevanju svoje resolucije o oblikovanju Globalnega zavezništva „o podnebnih spremembah med Evropsko unijo in na podnebne spremembe najobčutljivejšimi revnimi državami v razvoju“ z dne 21. oktobra 2008 Sprejeta besedila, P6_TA(2008)0491 .
,
– ob upoštevanju člena 110(2) svojega poslovnika,
A. ker bodo decembra 2009 v Københavnu sklenjena pogajanja o celovitem mednarodnem sporazumu o podnebnih spremembah za obdobje po letu 2012, ker bi moral biti ta sporazum skladen z najnovejšimi znanstvenimi dokazi, ki kažejo, da se podnebje spreminja hitreje in močneje, kot je bilo doslej ocenjeno, ter s t. i. ciljem o 2 °C (tj. da se dvig povprečne skupne letne temperature površja omeji na 2 °C nad predindustrijsko ravnjo),
B. ker je za izpolnitev cilja o 2 °C nujno, da razvite države prevzamejo vodilno vlogo z bistvenim znižanjem svojih emisij ter da države v razvoju prav tako prispevajo k doseganju tega cilja,
C. ker so države v razvoju najmanj prispevale k podnebnim spremembam, soočajo pa se z najhujšimi posledicami, in ker podnebne spremembe ogrožajo 40 % mednarodnih naložb za zmanjšanje revščine ter s tem učinkovitost in trajnost razvojnih prizadevanj; ker se jasno kaže potreba po večji usklajenosti, komplementarnosti in skladnosti med pobudami v zvezi s podnebnimi spremembami in razvojnimi pobudami,
D. ker se lahko zaradi podnebnih sprememb poveča nevarnost konfliktov v zvezi z naravnimi viri, zlasti zaradi krčenja obdelovalne zemlje, vedno večjega pomanjkanja vode in krčenja gozdov ali zaradi migracij, ki jih povzročijo podnebne spremembe,
E. ker krčenje gozdov povzroča okoli 20 % svetovnih emisij toplogrednih plinov, je glavni razlog za izgubljanje biotske raznovrstnosti in resno ogroža razvoj, zlasti preživetje revnih,
F. ker so potrebni bistveno večji finančni viri, da bi omogočili izvedbo potrebnih omilitvenih in prilagoditvenih ukrepov v državah v razvoju, se pravi da bi bilo treba za spopadanje s podnebnimi spremembami sprostiti sredstva podobno angažirano kot pri spopadanju s sedanjo finančno krizo,
G. ker večina denarja, namenjenega za podnebne spremembe, prihaja iz proračunov uradne razvojne pomoči, torej se sredstva, namenjena za razvojno pomoč, preusmerjajo drugam, to pa močno ovira zmanjševanje revščine in doseganje razvojnih ciljev tisočletja,
H. ker je Evropska unija edina regionalna enota v svetu, ki si je zastavila zavezujoče cilje za zmanjšanje emisij toplogrednih plinov, tako da je sprejela omenjeni podnebni in energetski sveženj, ki sestoji iz zakonodajnih ukrepov za uresničitev 20-odstotnega enostranskega znižanja emisij toplogrednih plinov do leta 2020 v primerjavi z letom 1990 z obvezo, da to znižanje znaša 30 % ali glede na najnovejša znanstvena spoznanja tudi več, če se v Københavnu doseže dovolj ambiciozen in obvezujoč mednarodni sporazum, ki bo od drugih razvitih držav zahteval podobna prizadevanja, od gospodarsko bolj razvitih držav v razvoju pa primerne prispevke, sorazmerne z njihovo odgovornostjo in možnostmi,
I. ker je za pospešitev inovacij ter njihove predstavitve in uporabe, kar bi vsem državam omogočilo dostop do trajnostnih tehnologij po razumnih cenah, potrebno globalno preoblikovanje tehnologije in tehnološkega sodelovanja,
J. ker ima energetska učinkovitost ključno vlogo pri omejevanju emisij CO 2 , zlasti nedavne pobude o energetski učinkovitosti stavb in predpisi o energijskem označevanju,
K. ker bi ambiciozni podnebni ukrepi prispevali k reševanju sedanje gospodarske krize z ustvarjanjem novih delovnih mest in povečano gospodarsko dejavnostjo in ker je po mnenju Mednarodne agencije za energijo v Københavnu nujno potrebno doseči ambiciozen sporazum, da bi naložbe, ki jih je kriza zadržala, preusmerili v okoljsko trajnostne naložbe,
L. ker so številne tretje države sprejele ukrepe za spopadanje s podnebnimi spremembami, kot je določitev ciljev o znižanju emisij,
M. ker je nujno potreben celovit sporazum v Københavnu, da bi rešili vprašanje selitve virov CO 2 in vzpostavili enake pogoje glede na odločitev o 30-odstotnemu zmanjšanju emisij toplogrednih plinov,
N. ker je za učinkovito zmanjšanje emisij toplogrednih plinov potreben celosten pristop, ki bo obsegal vse sektorje proizvodnje in mobilnosti, ki povzročajo emisije in ki ga je treba preučiti v okviru uspešnega prehoda k trajnostnemu gospodarskemu modelu, ki bo zagotovil neločljivo povezana med kakovostjo okolja ter gospodarsko rastjo, ustvarjanjem bogastva in tehnološkim napredkom,
Namen
1. poziva EU, naj še naprej razvija zunanjo podnebno politiko in z enoglasnim nastopom ohrani vodilno vlogo na pogajanjih v okviru COP 15 ter si pri pogovorih z mednarodnimi partnerji še naprej zavzeto prizadeva, da bi v Københavnu dosegla ambiciozen mednarodni sporazum, ki bo v skladu z najnovejšimi dosežki v znanosti in ciljem o 2 °C;
2. poziva voditelje držav ali vlad vseh udeleženk konference COP 15, naj to temo postavijo na prvo mesto prednostnih nalog in dajo politični zgled, ter poudarja, kako pomembno je, da se ti voditelji držav ali vlad udeležijo tistega dela konference COP 15, ki bo na visoki ravni, da se ne bi zgodilo, da sporazum o občutnih in dolgoročnih nacionalnih zavezah ne bi bil sklenjen, ker prisotni pogajalci ne bi imeli potrebnega političnega mandata ali pristojnosti;
3. poudarja, da je za zagotovitev nadaljevanja obveznosti po izteku prvega zavezujočega obdobja iz Kjotskega protokola nujno, da se zaključijo pogajanja v Københavnu o sporazumu za obdobje po letu 2012, in poleg tega opozarja, da lahko nadaljnje odlašanje svetovnega ukrepanja privede do tega, da prihodnje generacije ne bodo več mogle obvladati podnebnih sprememb;
Obveznosti zmanjševanja emisij
4. poudarja, da bi moral ta mednarodni sporazum temeljiti na načelu o skupnih, a različnih odgovornostih, pri čemer bi morale razvite države prevzeti vodilno vlogo pri zmanjševanju domačih emisij, države v razvoju in gospodarstva v vzponu, zlasti Kitajska, Indija in Brazilija, pa bi se morale v skladu z akcijskim načrtom z Balija obvezati k sprejetju ustreznih nacionalnih omilitvenih ukrepov v smeri trajnostnega razvoja, ki bi jih s tehnologijo, financiranjem in krepitvijo zmogljivosti podprle in omogočile razvite države na merljiv in preverljiv način, tako da bi bilo mogoče o ukrepih poročati;
5. meni, da bi moral sporazum v Københavnu pogodbenice zavezati k obveznim zmanjšanjem in za kršitve določiti mednarodni sistem sankcij, ki ga je treba še oblikovati;
6. opozarja, da bi moral mednarodni sporazum zagotoviti skupno znižanje emisij toplogrednih plinov v razvitih državah za leto 2020 glede na leto 1990 čimvišje v razponu 25–40 %, ki ga priporoča četrto ocenjevalno poročilo medvladnega foruma o podnebnih spremembah, ter da nedavni znanstveni podatki kažejo, da je potrebno najmanj 40-odstotno znižanje emisij, ter poziva, naj bodo ta znižanja dosežena na domačih tleh; opozarja, da bi bilo treba določiti dolgoročni cilj znižanja emisij v EU in ostalih razvitih državah vsaj za 80 % za leto 2050 glede na leto 1990; opozarja, da bi se morale globalne emisije toplogrednih plinov začeti zniževati najpozneje leta 2015; poudarja, da morajo biti cilji znižanja v mednarodnem sporazumu skladni s ciljem o 2 °C in najnovejšimi znanstvenimi spoznanji; zato poziva k rednim pregledom sporazuma vsakih pet let, da bi zagotovili dovolj ambiciozne cilje znižanja za dosego cilja o 2 °C ter da bodo ti cilji v koraku z najnovejšimi znanstvenimi spoznanji; poziva k vzpostavitvi svetovnega mehanizma za izračunavanje emisij ogljika;
7. poziva k vključitvi zahtev po poročanju v sporazum v Københavnu, v skladu s katerim bi morale pogodbenice iz Priloge I pripraviti akcijske načrte za zmanjšanje emisij v obdobju do leta 2050 skladno z mejo 2 °C;
8. spoštuje odločitev Japonske, ki se je obvezala, da bo svoje izpuste do leta 2020 zmanjšala za 25 %, in pozdravlja pozitivne znake iz Kitajske; glede na te težnje izrecno poziva ZDA, naj določijo zavezujoče cilje, za katerimi so stremeli v predvolilnem boju, in s tem jasno sporočijo, da želijo vodilne razvite države nadaljevati boj proti podnebnim spremembam; ob tem poudarja, da je zelo pomembno, da k temu prispeva tudi Indija;
9. opozarja, da bi bilo treba z mednarodnim sporazumom zagotoviti tudi omejitev povečanja skupnih emisij v državah v razvoju na 15 do 30 % pod njihovo običajno rastjo ter tako zagotoviti uresničitev cilja o 2ºC;
10. poziva EU, naj udeležence konference COP 15 spodbudi k oblikovanju skupne vizije za leto 2050 in naprej;
11. nadalje opozarja na priporočilo, naj se nekatera načela, sprejeta v podnebnem in energetskem svežnju, uporabijo kot osnova za mednarodni sporazum, zlasti za zavezujoči linearni trend za obveze razvitih držav, razlikovanje glede na preverjene emisije ter bruto domači proizvod (BDP) in okrepljen režim skladnosti z letnim količnikom zmanjševanja;
Financiranje
12. poudarja, da bi lahko sporazum v Københavnu ponudil potrebno spodbudo za „zeleni New Deal“, ki bo dal zagon trajnostni družbeni in gospodarski rasti, spodbudil okoljsko trajnostne tehnologije, obnovljivo energijo in energetsko učinkovitost, zmanjšal porabo energije ter zagotovil nova delovna mesta in socialno kohezijo tako v razvitih državah kot v državah v razvoju; opozarja na Sternovo poročilo o ekonomiki podnebnih sprememb, kjer so predstavljene jasne ekonomske spodbude, naj mednarodna skupnost čim prej ukrepa v boju proti podnebnim spremembam; se zaveda, da bodo vnaprejšnje naložbe javnega sektorja v infrastrukturo trajnostne energije ter v dopolnilne raziskave in razvoj znižale socialne stroške podnebnih sprememb;
13. poudarja, da bo do dejavne udeležbe vseh držav pri soočanju s podnebnimi izzivi prišlo le, če bodo lahko države v razvoju in gospodarstva v vzponu ohranila trajnostno gospodarsko rast; zato poziva k bolj integriranim političnim odzivom na razvojne in podnebne izzive;
14. opozarja, da so podnebne spremembe izziv, za katerega ni posplošene politične rešitve, da pa bi kombinacija obstoječih možnosti in bistveno povečanje učinkovitosti na vseh področjih gospodarstva in družbe tako v razvitih državah kot tudi v državah v razvoju prispevala k rešitvi težav z viri in njihovo porazdelitvijo ter utrla pot tretji industrijski revoluciji;
15. poudarja, da bodo posledice podnebnih sprememb še bolj prizadele ljudi v državah v razvoju in je torej tudi v interesu teh držav, da prispevajo k uspešni sklenitvi sporazuma o varstvu podnebja;
16. poudarja odgovornost razvitih držav, da zagotovijo zadostno, trajnostno in predvidljivo finančno in tehnično podporo državam v razvoju, ki jim bo omogočila, da se zavežejo k zmanjšanju emisij toplogrednih plinov, prilagodijo posledicam podnebnih sprememb ter zmanjšajo emisije iz krčenja in degradacije gozdov, ter da okrepijo dejavnosti v zvezi s krepitvijo zmogljivosti, da bodo ustregle zavezam iz prihodnjega mednarodnega sporazuma o podnebnih spremembah;
17. vztraja, da morajo biti takšne zaveze o zagotavljanju zahtevane predvidljive finančne podpore za ublažitev podnebnih sprememb in prilagoditev nanje v povezavi z okvirno konvencijo Združenih narodov o spremembi podnebja nove in dodatne poleg uradne razvojne pomoči ter ne smejo biti odvisne od proračunskih postopkov držav članic; opozarja, da se sredstev ne sme deliti v obliki ugodnih posojil, ampak kot nepovratna sredstva; opozarja tudi na že obstoječe zaveze uradne razvojne pomoči (cilj je doseči 0,7 % BDP do leta 2015);
18. opozarja, da skupni prispevek EU k prizadevanjem držav v razvoju za blažitev posledic in njihovim potrebam po prilagoditvi ne bi smel biti nižji od 30 000 milijonov EUR letno do 2020; ta vsota se lahko poviša z novimi spoznanji o resnosti podnebnih sprememb in obsegu s tem povezanih stroškov;
19. poziva mednarodno skupnost, naj znatno poveča finančno podporo državam v razvoju za prilagoditev na podnebne spremembe in ublažitev njihovih posledic, tako da preuči druge inovativne finančne mehanizme (npr. odpis dolga v zameno za okoljevarstvene ukrepe ali obdavčitev mednarodnih finančnih transakcij);
20. poudarja, da bi bilo treba velik del prihodkov iz licitiranja s certifikati v okviru sistema EU za trgovanje z emisijami, zlasti iz licitiranja za letalski in pomorski promet, nameniti državam v razvoju, da se jim omogoči spopadanje s podnebnimi spremembami ter prilagajanje nanje; vendar poudarja, da več kot 50 % emisij EU ni zajetih v sistemu za trgovanje z emisijami, ki velja od leta 2005; zato opozarja, da je treba oblikovati druge strategije, da bodo vse gospodarske panoge, ne le industrija, zlasti pa države članice prevzele breme zmanjševanja emisij in svojo odgovornost;
21. poudarja, da se je treba pri bližajočem se pregledu proračuna EU osredotočiti na zagotovitev zadostnih sredstev za ukrepe za zaščito pred podnebnimi spremembami in prilagajanje nanje;
22. priporoča, da razvite države namenijo delež svojega bruto domačega proizvoda za oblikovanje sklada za sodelovanje pri uvajanju tehnologij za čisto energijo, ki ne bo odvisen od obstoječih skladov za razvojno pomoč;
23. podpira norveški predlog o trgovanju s pravicami (dodeljene količine) ter predloga Danske in Mehike;
24. poziva, naj se v strukturah upravljanja financ za varstvo podnebja, vzpostavljenih po københavnskem sporazumu, zagotovi enaka zastopanost razvitih držav in držav v razvoju; poleg tega poudarja, da bi bilo treba uporabiti izkušnje iz razvojne politike in ustaljena načela, na primer načelo „dobrega upravljanja“, da bi zagotovili uporabo finančnih transferjev na trajnosten način; poudarja, da morajo države darovalke vlagati v povečanje „adsorpcijske zmogljivosti” držav v razvoju, da bodo te lahko sredstva učinkovito uporabljale;
Sodelovanje z državami v razvoju
25. poziva EU in države članice, naj okrepijo svoja obstoječa partnerstva z državami v razvoju na področju podnebja in sklenejo nova partnerstva tam, kjer še na obstajajo, ter tako zagotovijo bistveno večjo finančno podporo razvoju in prenosu tehnologije, soglasje o pravicah intelektualne lastnine in krepitev institucionalnih zmogljivosti, vključno z nacionalnimi prilagoditvenimi akcijskimi programi kot pomembnimi instrumenti za prilagajanje podnebnim spremembam, ki spodbujajo odgovornost držav;
26. vztraja, da mora mednarodni sporazum o podnebnih spremembah za obdobje po letu 2012 upoštevati obstoječe mednarodne in nacionalne razvojne procese; poziva Komisijo in države članice, naj vzpostavijo vse potrebne povezave med podnebnimi spremembami in razvojnimi cilji tisočletja, tako da v projekte in programe za uresničitev teh ciljev in v vse strategije za zmanjšanje revščine vključijo prilagajanje podnebnim spremembam in njihovo ublažitev;
27. poziva Komisijo in države članice, naj bistveno povečajo proračun za globalno zavezništvo ob podnebnih spremembah (GCCA), in kot enega od virov financiranja predlaga predvidene prihodke od licitiranja v okviru sistema EU za trgovanje z emisijami; poziva Komisijo, naj globalnemu zavezništvu ob podnebnih spremembah zagotovi vlogo klirinške družbe za financiranje prilagajanja v državah v razvoju in tako prepreči nastajanje novih dvostranskih pobud EU;
28. meni, da podnebne spremembe povzročajo premestitve ljudi in tako ustvarjajo novo prisilno preseljevanje, ki ga mora mednarodna skupnost primerno obravnavati; poziva mednarodno skupnost, naj opredeli in obravnava pravne pomanjkljivosti v zvezi z zaščito t. i. podnebnih beguncev ter uvede poseben sistem pomoči in zaščite;
29. poudarja, da je treba odgovornost institucij in zaupanje vanje doseči z enakopravno zastopanostjo držav donatork in prejemnic v upravnih organih institucij za financiranje prilagajanja;
Energija in učinkovitost porabe
30. meni, da je svetovni prehod na učinkovito trajnostno gospodarstvo nujen ne le zaradi preprečevanja nevarnih podnebnih sprememb z zmanjševanjem emisij toplogrednih plinov, temveč tudi zaradi možnosti povečanja naložb, zaposlenosti, gospodarske rasti, konkurenčnosti in izboljšanja kakovosti življenja, ne da bi bil ogrožen cilj zagotavljanja dostopa do sodobnih energetskih storitev vsem ljudem; zato poudarja, da je nujno treba izboljšati učinkovitost porabe energije na svetovni ravni ter povečati delež obnovljivih virov energije;
31. poziva vse vlade, tudi Evropsko unijo in vlade držav članic, naj spodbujajo energetsko učinkovitost; poziva države članice EU, naj bodo bolj ambiciozne glede svežnja o energetski učinkovitosti, zlasti pri prenovitvi direktive o energetski učinkovitosti stavb, da bi bil mogoč dinamičen in enoten dogovor s Svetom, s čimer bi posredovali prepričljivo sporočilo o zavezanosti EU sporazumu v Københavnu in olajšali prehod na 30-odstotno zmanjšanje emisij toplogrednih plinov;
32. poudarja, da je obsežna raba fosilnih goriv v proizvodnji energije eden glavnih svetovnih virov emisij CO 2 ; priznava, da bodo imela fosilna goriva srednjeročno še naprej pomembno vlogo pri oskrbi z energijo; poziva pogajalske strani, naj pripišejo velik pomen nadaljnjemu razvoju in uporabi trajnostnih tehnologij proizvodnje elektrike na fosilna goriva z učinkovito porabo in majhnimi emisijami;
33. poziva EU, naj pojasni, pod kakšnimi pogoji bi povečala svojo obvezo za zmanjšanje emisij, upoštevajoč najnovejša znanstvena priporočila, ki pozivajo k obvezi, da se emisije zmanjšajo za 40 odstotkov, ter javno mnenje v državah v razvoju in razvitih državah, ki je to očitno pripravljeno sprejeti;
34. meni, da mora za cilje za zmanjšanje emisij ter finančne zaveze veljati okrepljen sistem za spremljanje skladnosti, skupaj z mehanizmom zgodnjega opozarjanja in kaznimi, kot je umik prihodnjih dodeljenih količin;
Prilagajanje
35. poudarja zgodovinsko odgovornost razvitih držav za nepopravljive podnebne spremembe ter opozarja, da so dolžne pomagati državam v razvoju in najmanj razvitim državam pri prilagajanju nanje;
36. zato poziva EU in države članice, naj državam v razvoju pomagajo pri krepitvi zmogljivosti, da se bodo prilagodile na podnebne spremembe, ter naj zagotovijo ustrezno tehnološko podporo državam, na katere okoljske spremembe najbolj vplivajo;
37. poudarja, da morajo EU in države članice dejavneje ukrepati v podporo takojšnjemu izvajanju ukrepov za prilagajanje v Evropski uniji in tako prihraniti sredstva za mednarodne ukrepe v prihodnje;
Tehnološko sodelovanje in raziskave
38. meni, da je potreben nov pristop k sodelovanju na področju tehnologije, ki bo ustrezno pospešil hitrost inovacij in obseg njihove uporabe, da bodo imele vse države dostop do ugodnih in podnebju prijaznih tehnologij, ter hkrati upošteval vprašanja pravic intelektualne lastnine;
39. meni, da je treba v københavnskem sporazumu določiti tehnološke akcijske programe za ključne prilagoditvene in ublažitvene tehnologije, ki bi podpirali celotne tehnološke verige in katerih namen bi bil na primer bistveno povečati sredstva za raziskave, razvoj in uvedbo takih tehnologij; pri tem podpira oceno Komisije, da bi bilo treba raziskave, razvoj in uvedba tehnologij v zvezi z energijo na svetovni ravni do leta 2012 vsaj podvojiti, do leta 2020 pa bi bilo treba sedanjo raven povečati za štirikrat;
40. poziva razvite države, naj več vlagajo v razvoj novih in naprednih tehnologij za trajnostne in energetsko učinkovite proizvodne postopke; meni, da je nujno v sedmem okvirnem raziskovalnem programu povečati sredstva za mednarodno sodelovanje na področju podnebnih sprememb;
Svetovni trg z ogljikom
41. poudarja, da tržne rešitve z mehanizmi omejevanja emisij in trgovanja z njimi (cap and trade) ter davčnimi načrti v državah v razvoju, vključno z razvojem svetovnega trga z ogljikom, sicer niso primerne za države v razvoju v bližnji prihodnosti, vendar morajo ostati dolgoročni cilj vseh pogajanj; poziva EU in njene svetovne partnerje, naj v neposredni prihodnosti poiščejo najučinkovitejši način spodbujanja povezav med sistemom EU za trgovanje z emisijami in regionalnimi ali zveznimi sistemi trgovanja z emisijami v ZDA in drugod, kar bi zagotovilo bolj raznolike možnosti postopnega zmanjševanja, večji trg, večjo likvidnost in učinkovitejše razporejanje sredstev;
42. poudarja, da je delujoči svetovni trg ogljika pomemben za gospodarstvo EU, da se sooči z ambicioznimi zavezami EU o zmanjšanju emisij toplogrednih plinov do leta 2020; poudarja, da je treba skleniti celovit mednarodni sporazum za obdobje po letu 2012, ki bo od drugih razvitih držav zahteval primerljiva prizadevanja v izogib tveganju za selitve emisij ogljika, zlasti v okviru dolgoročnih ciljev za zmanjšanje emisij toplogrednih plinov; ob tem poudarja pomembno vlogo tesnega sodelovanja med gospodarstvi v vzponu in razvitimi gospodarstvi;
43. pozdravlja mehanizem čistega razvoja v okviru iz kjotskega protokola kot način, da se državam v razvoju omogoči udeležba na svetovnem trgu ogljika ter zagotovijo sodobne in učinkovite tehnologije; poudarja pa, da se v okviru mednarodnega sporazuma o podnebnih spremembah uporaba nadomestil za doseganje ciljev znižanja emisij v razvitih državah ne more šteti v breme držav v razvoju in njihovih prizadevanj za zmanjšanje svojih emisij toplogrednih plinov, ter ne nadomešča finančne in tehnološke podpore državam v razvoju pri njihovih omilitvenih ukrepih;
44. poleg tega vztraja, da je treba v prihodnosti oblikovati stroge standarde kakovosti projektov v okviru mehanizmov plačevanja nadomestil, da bi se izognili primerom, ko bi razvite države od držav v razvoju prevzemale nizkocenovne možnosti zmanjševanja, ter zagotoviti visok standard teh projektov z zanesljivimi, preverljivimi in pravimi dodatnimi znižanji emisij, ki bodo hkrati zagotavljala trajnostni razvoj teh držav;
45. meni, da je treba mehanizma čistega razvoja in skupnega izvajanja reformirati ob upoštevanju teh standardov kakovosti projektov, da bosta učinkovito orodje za varstvo podnebja in trajnostni razvoj v državah v razvoju;
46. vztraja, da morajo EU in države članice izpolniti obveznosti za blažitev predvsem znotraj EU, ter opozarja vse strani, da bi bilo treba uporabo prožnih mehanizmov kar najbolj zmanjšati;
Sprememba namembnosti zemljišč, krčenje in degradacija gozdov ter degradacija naravnih virov
47. meni, da je treba zagotoviti veliko finančno podporo ter tehnično in upravno pomoč državam v razvoju, da najpozneje do leta 2020 zaustavijo skupno krčenje tropskega gozda, ter da bo ključnega pomena, da se predanost temu pokaže pri mednarodnih pogajanjih o celovitem svetovnem podnebnem sporazumu za obdobje po letu 2012;
48. poziva EU, naj spodbuja vlogo svetovnih gozdov kot ponorov ogljika ter s tem trajnostno gozdarstvo in gospodarjenje z gozdovi;
49. poudarja, da je varovanje gozdov nujno za učinkovit boj proti podnebnim spremembam na svetovni ravni, ter EU in države članice poziva, naj priznajo potrebo po ohranjanju gozdov in ta vidik vključijo v mednarodni sporazum;
50. podpira stališče Komisije, da je javno financiranje najbolj realistično orodje za zagotavljanje spodbud za boj proti krčenju gozdov v obdobju 2013–2020; poleg tega poziva EU in države članice, naj zagotovijo financiranje zgodnjega ukrepanja v državah v razvoju za obdobje 2010–2012, ter podpira predlog Komisije za oblikovanje svetovnega mehanizma za ogljik v gozdovih v okviru konvencije Združenih narodov o spremembi podnebja (UNFCCC), ki bo temeljil na sistemu stalnega financiranja; poziva države članice, naj podprejo svojo zavezo o zaustavitvi svetovnega krčenja gozdov, degradacije zemljišč in gozdov ter dezertifikacije ter znaten del prihodkov od dražb v sistemu EU za trgovanje z emisijami namenijo za zmanjševanje krčenja in degradacije gozdov v državah v razvoju; poziva države članice, naj podprejo predlog Komisije o sprejetju norveškega predloga financiranja in namenijo del prihodnjih prihodkov od licitiranja dodeljenih količin za svetovni mehanizem za ogljik v gozdovih;
51. poudarja, da mora biti prihodnji svetovni mehanizem za ogljik v gozdovih povezan s sklepi Konvencije o biotski raznovrstnosti in prispevati k njenim ciljem ter da je treba pri dejavnostih, predpisih in postopkih iz programa ZN za zmanjševanje emisij zaradi krčenja in degradacije gozdov v državah v razvoju izrecno upoštevati vplive na biotsko raznovrstnost; meni, da mora svetovni mehanizem za ogljik v gozdovih zagotavljati predvsem zaščito pragozdov; industrijske gozdarske dejavnosti, ki imajo majhno zmožnost blažitve podnebnih sprememb in lahko ogrozijo biotsko raznovrstnost, ne smejo biti upravičene do financiranja iz svetovnega mehanizma za ogljik v gozdovih;
52. poudarja, da je treba pri vsakem prihodnjem svetovnem mehanizmu za ogljik v gozdovih spoštovati pravice avtohtonih ljudstev in lokalnih skupnosti ter jim zagotoviti polno in dejansko sodelovanje in pristojnost odločanja na vseh ravneh, vključno s pripravo in izvajanjem nacionalnih načrtov za zmanjševanje emisij zaradi krčenja in degradacije gozdov v državah v razvoju ter dodeljevanjem ali razporejanjem finančnih sredstev;
53. poziva EU, naj spodbuja močne socialne in okoljske standarde za zmanjševanje emisij iz krčenja in degradacije gozdov v državah v razvoju; poziva EU, naj podpre mehanizme za zmanjševanje emisij iz krčenja in degradacije gozdov v državah v razvoju, ki presegajo sedanji pristop na podlagi projektov mehanizmov čistega razvoja in ki obravnavajo temeljne razloge za krčenje gozdov, kot so slabo upravljanje, revščina, korupcija in pomanjkanje kazenskega pregona, in sicer s podporo politični in institucionalni reformi na lokalni in nacionalni ravni;
54. poudarja, da so prakse v različnih sektorjih, sem sodijo tudi upravljanje voda, ohranjanje ekosistemov, kmetijska proizvodnja, stanje tal, zdravje, varnost hrane in tveganje nesreč, povzročile podnebne spremembe in jih zaostrile, po drugi strani pa so ti sektorji utrpeli hude posledice zaradi negativnih vplivov podnebnih sprememb; meni, da bi moral sporazum v Københavnu zajemati obe razsežnosti skupaj z usmerjenimi ukrepi, da se v sektorjih zagotovi visoka stopnja prilagoditve podnebnim spremembam in njihova ublažitev;
Mednarodni letalski in pomorski promet
55. vztraja, da se mednarodni letalski in pomorski promet glede na spodletela pogajanja z Mednarodno organizacijo civilnega letalstva (ICAO) in Mednarodno pomorsko organizacijo (IMO) vključita v sporazum pod Okvirno konvencijo Združenih narodov o spremembi podnebja (UNFCCC);
56. poziva, naj se v sporazumih za letalski in pomorski promet določijo enaki zavezujoči cilji kot za druge industrijske sektorje; poleg tega poziva, naj se najmanj 50 % pravic na tem področju licitira;
57. opozarja, da ima letalstvo vrsto vplivov, ki niso povezani z emisijami CO 2 , zaradi katerih je njegov vpliv na globalno segrevanje ozračja približno dvakrat večji; poziva EU, naj zagotovi, da bodo ti vplivi upoštevani v sporazumu v Københavnu;
Udeležba civilne družbe
58. poudarja, da so izčrpno informiranje, posvetovanja in udeležba lokalnih prebivalcev v postopkih odločanja zelo pomembni, ter spodbuja k temu, da bi imeli zlasti v mestnih središčih, regijah in somestjih lastne informacijske kampanje, ki bi jih podprli upravni organi in bi bile na primer povezane tudi s posebnimi cilji za zmanjšanje emisij;
59. ugotavlja, da bosta leta 2030 dve tretjini človeštva živeli v urbanih središčih; se zaveda, da imajo mesta ter lokalni in regionalni organi bistveno vlogo pri izvajanju praktičnih podnebnih ukrepov; pozdravlja zavzetost, izraženo v svetovnem sporazumu županov in lokalnih oblasti o varstvu podnebja, ter poziva EU, naj spodbuja vključevanje mest ter lokalnih in regionalnih organov v pripravo in izvajanje nacionalnih strategij v zvezi s podnebnimi spremembami, vključno z akcijskimi načrti za njihovo ublažitev in akcijskimi programi za prilagajanje nanje;
Delegacija Evropskega parlamenta
60. meni, da ima delegacija EU pomembno vlogo pri teh pogajanjih o podnebnih spremembah ter da je nesprejemljivo, da se poslanci Evropskega parlamenta, ki so člani te delegacije, niso mogli udeležiti usklajevalnih sestankov EU v okviru prejšnje konference pogodbenic; pričakuje, da bodo imeli udeleženci iz Evropskega parlamenta dostop do takšnih sestankov v Københavnu vsaj na podlagi statusa opazovalcev, s pravico govora ali brez nje;
61. opozarja na okvirni sporazum o odnosih med Parlamentom in Komisijo ter prosi Komisijo, naj delegaciji Parlamenta kot sozakonodajalca zagotovi ustrezno opremo in prostore, zlasti sejno sobo v paviljonu EU, ki bi delegaciji na konferenci COP 15 zagotovila boljše delovne razmere;
62. naroča svojemu predsedniku, naj to resolucijo posreduje Svetu, Komisiji, vladam in parlamentom držav članic ter sekretariatu okvirne konvencije Združenih narodov o spremembi podnebja s prošnjo, naj jo posreduje tudi vsem pogodbenicam, ki niso članice EU.
